hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Meri-Lappi
Meri-Lappi on Perämeren rannikolla oleva Lapin nykymaakunnan lounaisosa, Pohjois-Pohjanmaan ja Ruotsin välissä oleva alue ja sama kuin Kemi–Tornion seutukunta. Aiemmin Meri-Lapilla saatettiin viitata myös Jäämeren rannikkoon Petsamossa sen ollessa osa Suomen Lappia vuosina 1922–1944. Meri-Lapin väkiluku on noin 60 000 asukasta.
Meri-Lappi on kasvanut suurteollisuuden ympärille. Teollisuus on toiseksi merkittävin elinkeino. Meri-Lapin alueelle on kerääntynyt suuri joukko isoja yrityksiä. Tämä johtunee hyvistä kulkuyhteyksistä meritse sekä rautateitse. Suurimmat tuotantolaitokset sijaitsevat Kemissä ja Torniossa. Kemissä on hyvin pitkälti keskitytty paperin- ja kartongin valmistamiseen ja kaivostoimintaan. Torniossa taas teräksen valmistamiseen Elijärvellä louhitusta malmista. Näiden ympärille on syntynyt runsaasti pk-yrityksiä, joista esimerkkinä voidaan mainita torniolainen Kuitunikkarit. Yritys valmistaa muun muassa suuria tuulivoimalakomponentteja lasikuidusta.
Meri-Lapissa on ollut panimoteollisuutta Tornion Lapin kullan panimossa vuodesta 1873. Panimotoiminta loppui muutamaksi vuodeksi 2010, kunnes pienpanimo Tornion Panimo avattiin samalla paikalla 2016. Vanhalle panimon tehdasalueelle on syntynyt myös elämysteollisuutta, kuten aktiviteettipuisto, rock-klubi ja hyvinvointikeskus.
Osaamista Meri-Lapin alueelta löytyy myös metallintyöstöstä, rakentamisesta ja koulutuksesta. Yhtenä suurimpana kouluttajana Suomessa voidaan pitää Ammattiopisto Lappiaa, jonka toimipisteistä suurin osa sijaitsee Meri-Lapin alueella. Opiston koulutustarjontaan kuuluu useita ammattinimikkeitä ja osa ammateista on sellaisia, joita ei juurikaan opeteta muissa oppilaitoksissa.
Myös matkailu on tärkeä elinkeino Meri-Lapissa. Neljä vuodenaikaa, kolme merkittävää lohijokea, sekä kansainvälisesti tunnetut Jäänmurtaja Sampo sekä Kemin lumilinna tarjoavat loistavat puitteet ympärivuotiselle matkailulle. Alueelta löytyy niin kulttuuria, elämysmatkailua kuin ostosmahdollisuuksiakin. Alueellisena matkailuorganisaationa toimii Meri-Lapin Matkailu Oy.Meri-Lapin alueella on runsaasti peräpohjalaisia rakennusperinteitä edustavia rakennuksia, joista suurin osa on vielä asuttavassa kunnossa ja asuttuina. Muutamat näistä taloista ovat saaneet tunnustuksen vanhojen rakennusten ylläpitämisestä ja kunnostamisesta. Näitä vanhoja rakennuksia ei näe ajettaessa E4-tietä Simosta Tornioon, koska suurin osa vanhoista taloista sijoittuu vanhojen teiden varsille.
Alex Caffi
Alessandro "Alex" Caffi (s. 18. maaliskuuta 1964 Rovato, Brescian maakunta, Italia) on entinen italialainen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui yhteensä 75 kilpailuun (Andrea Moda Formulalla kaksi kilpailua kaudelta 1992 mukaan lukien 77), saavuttaen niissä kuusi MM-pistettä.
Caffi sijoittui Italian Formula 3 sarjassa toiseksi vuosina 1984-85 ja kolmanneksi 1986 ajaen myös Formula 1:sten vuoden 1986 Italian GP:ssä. Varsinaisen kuljettajan paikan hän sai kaudelle 1987 Osella-tallista. Osellan käyttämät Alfa Romeo -moottorit osoittautuivat kuitenkin tehottomiksi ja epäluotettaviksi. Caffi pääsi maaliin vain kertaalleen kauden aikana, jolloin hän ylitti odotukset ollen 12. San Marinon GP:ssä. Kahdesti hän karsiutui kilpailusta.
Kausi 1988 toi mukanaan sopimuksen uuden Scuderia Italia -tallin kanssa, joka käytti Dallaran valmistamia autoja. Kausi sujui edellisvuotta paremmin ja Caffin parhaaksi tulokseksi tuli seitsemäs sija Portugalin GP:stä.
Hän jatkoi Scuderia Italialla kaudella 1989, jolloin Andrea de Cesariksesta tuli hänen tallikaverinsa tallin ryhtyessä ajattamaan toista autoa. Caffi onnistui hyvin Monacossa, jossa hän ajoi uransa parhaaksi tulokseksi jääneelle neljännelle sijalle. Toinen sija oli lähellä Yhdysvaltain GP:ssä, mutta tallikaveri de Cesaris kolaroi hänen kanssaan ja tulokseksi jäi keskeytys. Seuraavassa kilpailussa Kanadassa hän ajoi kauden viimeiseksi jääneelle pistesijalle ollen kuudes.
Kausi 1990 alkoi Caffin osalta Arrows-tallissa, jonka japanilainen Footwork oli juuri ostanut. Talli suunnitteli suurta menestystä seuraavaksi kaudeksi Porschen uuden V12-moottorin myötä. Caffi kuitenkin loukkaantui juuri ennen kauden avauskilpailua ja joutui jättämään sen väliin. Kauden parhaaksi saavutukseksi jäi viides sija Monacosta.
Kauden 1991 piti olla läpimurto, mutta se jäi kauaksi siitä, koska Porschen moottorit olivat ylipainoisia ja alitehoisia ja Caffi karsiutui kauden neljästä ensimmäisestä kilpailusta. Sitten hän loukkaantui tieliikenneonnettomuudessa murtaen leukansa ja joutui jättämään neljä seuraavaa kilpailua väliin. Paluu F1-kilpailuihin sujui heikosti, kun Caffi karsiutui kuudesta ensimmäisestä kilpailusta, kunnes vihdoin Japanissa pääsi kilpailuun ja hankki kauden parhaan sijoituksen olemalla kymmenes. Hän saavutti vielä päätöskilpailusta 15. sijan, mutta sopimusta seuraavalle kaudelle ei tullut, vaan hänen paikkansa vei Aguri Suzuki.
Caffi yritti osallistua vielä kaudelle 1992 Andrea Modalla, mutta autot eivät voineet osallistua kauden avausosakilpailuun, koska tallin perustaja Andrea Sassetti ei ollut maksanut osallistumismaksua. Meksikon GP:ssä tallilla oli tarvittavat välineet, mutta osakilpailuun käytetty aika kului autojen rakentamiseen. Caffi sai tarpeekseen Formula 1:istä ja siirtyi ajamaan touring car-autoja Espanjan ja Italian sarjoihin. 1990-2010-luvuilla Caffi on ajanut myös rallia, Le Mansin 24 tunnin ajoja sekä Historic -ajoja, josta viimeiseksi mainitussa hän voitti kilpailun Monacon katuradalla vuonna 2016.
Alkutekijä
Alkutekijä on matematiikassa positiivisen kokonaisluvun tekijä, joka on alkuluku. Aritmetiikan peruslauseen mukaan kaikki luonnolliset luvut lukuun ottamatta lukua 1 voidaan jakaa alkutekijöihin eli esittää alkulukujen tulona. Alkutekijöihin jako on yksikäsitteinen eli luvun voi jakaa aina vain yhdellä tavalla. Tällä tavoin voidaan löytää kahden luvun suurin yhteinen tekijä. Esimerkiksi luku 260 hajoaa alkutekijöihin seuraavasti:
formula_1
Alkutekijät on tapana luetella suuruusjärjestyksessä pienimmästä alkaen. Kun sama alkutekijä esiintyy useamman kerran, käytetään usein potenssimerkintää.
The Magic Portal
The Magic Portal on yksi maailman ensimmäisistä legoanimaatioista, ehkä jopa ensimmäinen. Elokuvan tekijältä, Lindsay Fleaylta, meni sen tekemiseen neljä vuotta (1985–1989), ja sen kesto on 16 minuuttia. Elokuvan budjetti on 11 745 Yhdysvaltain dollaria, ja se on kuvattu 16 millimetrin filmille.
L löytää vahingossa portaalin eli portin toiseen maailmaan. Siellä hän kohtaa hirviön ja lähtee karkuun. L pääsee takaisin omaan maailmaansa ja mene kertomaan Kapteenille, joka ei kuitenkaan usko häntä. Toisesta maailmasta tulee pieniä harmittomia otuksia. Kapteeni ottaa pyssyn ja löytää uuden portin. Kapteeni menee sisään ja kohtaa monsterin (muovailuvahasta muovaillun). Kapteeni pääsee myös takaisin omaan maailmansa. Kapteeni kertoo tapahtuneesta L:lle ja P:lle, ja he löytävät kolmannen portin, jonka toisessa päässä on robotteja. He lähtevät karkuun kenkä-autolla. Lopuksi he päätyvät asemalle ja asema hajoaa, mutta joku taustahenkilö (animaation tekijä Lindsay Fleay) korjaa sen.
Pyrstökkäät
Pyrstökkäät ("Appendicularia" eli "Larvacea") on vaippaeläinten pääjaksoon kuuluva luokka. Ne ovat pieniä, melkein läpikuultavia vapaasti uivia merieläimiä.
Pohjoiselta Itämereltä tunnetaan yksi pyrstökäslaji, pohjapyrstökäs ("Fritillaria borealis").
You Must Love Me
You Must Love Me on Madonnan esittämä ensimmäinen single-julkaisu vuoden 1996 Evitan soundtrackiltä.
"You Must Love Me" on ainoa uusi kappale elokuvassa sekä ainoa joka ei kuulunut alkuperäiseen musikaaliin. Laulu esitettiin ensimmäistä kertaa Evita-musikaalin osana vuonna 2006 Lontoon Adelphi-teatterin tuotannossa. Laulu on Andrew Lloyd Webberin säveltämä ja Tim Ricen sanoittama kappale. Kappale on voittanut Oscarin ja Golden Globen.
Telamon
Telamon () oli kreikkalaisessa mytologiassa Aiginan kuningas Aiakoksen ja Endeiksen poika ja Peleuksen veli. Hän oli yksi Iasonin johtamista argonauteista ja osallistui myös Kalydonin metsäkarjun metsästykseen. Troijan sotaan hän osallistui poikansa Aiaan rinnalla kreikkalaisten puolella. Apollodoros mainitsee myös toisesta lähteestä, jonka mukaan Telamon ei olisikaan ollut Peleuksen veli, vaan tämän ystävä ja Aktaioksen ja Salamiin kuninkaan Kykhreuksen tyttären Glauken poika.
Tapettuaan veljensä Peleuksen kanssa velipuolensa Fokoksen hänen täytyi paeta Aiginasta. Kykhreus otti hänet vastaan ja ystävystyi hänen kanssaan. Telemon naikin tämän tyttären Periboian, joka synnytti hänelle Aiaan. Myöhemmin Kykhreus luovutti valtakuntansa Telamonille.
Telamos esiintyy myös Herakleen Troijan hävityksestä kertovassa tarinassa. Troijan kuningas Laomedon oli luvannut uhrata Troijan muurin rakentaneille Apollonille ja Poseidonille pitämättä kuitenkaan lupaustaan, minkä vuoksi Poseidon lähetti Ketos-nimisen valtavan merihirviön vitsaukseksi piinaamaan kaupunkia. Kuninkaan kysyttyä Apollonilta neuvoa tämä kehotti heitä uhraamaan neitsyitä hirviölle. Tämä jatkui kunnes vuoroon tuli Hesione, jolloin Kolkhikseen matkalla olleet Herakles ja Telamon tappoivat Ketoksen. He sopivat palauttaessaan Hesionea takaisin isälleen, että paluumatkalla he noutaisivat tämän mukaansa, mutta Laomedon petti aikanaan myös tämän lupauksen. Niin Herakles hyökkäsi Troijaan, tappoi Laomedonin ja antoi Hesionen vaimoksi Telamonille. Hesionen kanssa Telamoksesta tuli isä Teukrokselle.
Antiikin Kreikan arkkitehtuurissa telamoniksi kutsuttiin mitä tahansa miestä esittävää patsasta, joka toimi palkistoa kannattavana pylväänä. Tunnetumpi samaa tarkoittava sana on Atlas-jättiläisen nimestä johdettu atlantti.
Hyytelöimisaine
Hyytelöimisaineet ovat ruuan lisäaineita, joita käytetään erilaisten ruokien, kuten hyytelöiden, jälkiruokien ja karkkien, paksuntamiseen vakauttamiseen. Nämä aineet muodostavat ruualle rakenteen muodostamalla hyytelön. Jotkin stabilointiaineet ja sakeuttamisaineet ovat myös hyytelöimisaineita. Tyypillisiin hyytelöintiaineisiin kuuluvat muun muassa tärkkelykset, pektiini (E440), agar-agar (E406) ja liivate eli gelatiini (E441). Yleisimmistä hyytelöimisaineista liivate on aina eläinperäinen.
Tadoma
Tadoma on taktiilia huuliltalukua, jossa kuurosokea henkilö asettaa kätensä puhujan huulille tai kurkulle ymmärtäkseen asian.
Tadoma on kaksoisaistivammaisten keskuudessa harvoin käytetty, kosketukseen perustuva kommunikaatiomenetelmä. Sen avulla on mm. pyritty opettamaan kuurosokeita puhumaan.
Tadoma nimettiin Winthrop "Tad" Chapmanin ja Oma Simpsonin mukaan. He olivat ensimmäiset opiskelijat, joiden kohdalla menetelmää sovellettiin. Tadoma on monille vaikea oppia, ja puheen ymmärtämisen kannalta on tärkeää lausua sanat hitaasti ja selkeästi.
Tadoma-menetelmän pioneerina pidetään Sophia Alcornia, joka alkoi soveltaa sitä mm. Clarken kuurojenkoulussa 1900-luvulla. Juuri Alcorn oli Chapmanin ja Simpsonin opettaja. Alcorn kehitti menetelmää Caroline Yalen (1848–1933) teorian pohjalta. Menetelmää kehitettiin lisäksi mm. Perkinsin sokeainkoulussa Massachusettsissa. Tadoma oli ensisijainen menetelmä kielen opettamisessa kuurosokeille aina 1950-luvulle saakka.
Tallinnan synagoga
Tallinnan synagoga () on Viron pääkaupungissa Tallinnassa sijaitseva synagoga, joka palvelee kaupungin noin 2500-jäsenistä juutalaisyhteisöä. Se vihittiin käyttöön 2007 maan ensimmäisenä synagogana toisen maailmansodan jälkeen.
Neuvosto-Virossa juutalaisten toimintamahdollisuudet olivat olleet hyvin suppeat. Maan itsenäistymisen jälkeen synagogana käytettiin erään tallinnalaiskoulun tiloja. Synagogarakennuksen ovat suunnitelleet arkkitehdit Lembit-Kaur Stöör ja Tõnis Kimmel KOKO-arkkitehtitoimistosta. Vihkiäistilaisuuteen 16. toukokuuta 2007 osallistui muun muassa israelilainen poliitikko Shimon Peres.
Game Over (televisio-ohjelma)
Game Over oli suomalainen MTV3-kanavalla vuosina 1994–1996 esitetty peliaiheinen ohjelma. Ohjelmaformaatin loi Pekka Kossila, joka oli aiemmin ollut suunnittelemassa Hugo-peliohjelmaa ja myöhemmin perustamassa alkuperäistä vuonna 1997-2003 toiminutta MoonTV-kanavaa. Hän toimi Game Overin tuottajana ja ohjaajana.
Ohjelmassa esiintyivät amerikkalaisen oloinen näyttävä kuminukke Vito ja naispuolinen juontaja. Ensin mainitulle äänensä lainasi Arttu Harkki. Ohjelmassa pelattiin CD-i-, PlayStation-, Jaguar- ja Sega Saturn -pelikonsolien pelejä. Pelaamiseen osallistuivat niin katsojat kotona lankapuhelimillaan kuin ohjelmanteossa paikalla vierailleet kilpailijatkin. Jaksoissa kävi julkkiksiakin, joita juontaja Vito haastatteli ja jotka myös osallistuivat pelailuun.
CD-i-pelit olivat nykymittapuulla melko yksinkertaisia. Puhelin- ja CD-i-tekniikan yhdistäminen tuotti kuitenkin vaikeuksia, ja ohjelmassa jouduttiin usein tilanteeseen, että pelaaminen syystä tai toisesta takkusi tai ei onnistunut lainkaan.
Ohjelmassa ylläpidettiin listaa suosituimmista CD-i-peleistä. Yksi peleistä, joita ohjelmassa pelattiin, oli Wacky World of Miniature Golf -peli.
Vito oli liikuteltava ihmisen kokoinen nukke, jolla oli kumiset kasvot. Sen päätä ja käsiä pystyttiin liikuttamaan sekä kasvojen ilmeitä muokkaamaan hieman. Viton liikuttajina toimivat Alex Ojasti ja Arttu Harkki: Ojasti seisoi nuken takana mustassa asussa ohjaten käsiä, ja Harkki piti kättään nuken suussa liikuttaen sen suuta. Ojasti ja Harkki olivat ennen ohjelman alkamista käyneet kurssin nuken ohjaamisesta Saksassa. Vaikka vastaavanlaisia ohjelmia oli tehty jo aiemmin, Game Over oli ensimmäinen, jossa nukkejuontoa tehtiin suorassa lähetyksessä.
Vito oli puhelias hahmo, joka oli lasten ja nuorten suosiman ohjelman juontajaksi myös melko räväkkä. Sillä oli ohjelmissaan tapana keksiä lennosta sutkauksia. Se myös usein kehui naispuolisia vieraitaan ja hieman flirttailikin heidän kanssaan.
Game Overin lisäksi Vito juonsi ilta-aikaan esitettyä keskusteluohjelmaa "Viton vieraat", jota tehtiin kesällä 1995 kahdeksan jakson verran. Ohjelmat esitettiin myöhäisaikaan MTV3-kanavalla. Viton haastateltavina oli muun muassa Juha Föhr, Peter Fryckman ja vuoden 95 Offshore Ykkösten maailmanmestari Jukka-Pekka Mattila.
M/S Otello Manship
M/S Arfianie (Ex:Otello Manship; ) on Gurita Lintas Samudera omistama irtolastialus. Alus on rakennettu vuonna 1985 Japanissa Mitsubishin Nagasakin telakalla. Kuollutta painoa aluksella on 42 244 tonnia. "Arfianie" on rekisteröity Indonesian lipun alle ja sen kotisatama on maan pääkaupunki Jakarta. Nykyisin aluksella operoi Gurita Lintas Samudera.
Vuonna 1985 alus valmistui japanilaiselta telakalta ja se luovutettiin AlamedaSh Corpin omistukseen, joka antoi alukselle nimen "Riki". Vuonna 1989 Shellamar SA osti aluksen ja antoi sille nimen "Otello M". Vuonna 1991 alus siirtyi "Otello Manship" -nimisenä Handybulk Shipping Ltd:n omistukseen.
Pakkauskaasu
Pakkauskaasut ovat muita kaasuja kuin ilma, joita lisätään pakkaukseen ennen sulkemista mikrobiologisen säilyvyyden parantamiseksi. Pakkauskaasuja ilmaistaan e-koodeilla E 290 ja E 938 – E 949. Luomuelintarvikkeiden pakkauksessa saa käyttää hiilidioksidia, argonia, typpeä sekä happea.
Suomen Tallinnan-suurlähetystö
Suomen Tallinnan-suurlähetystö on Suomen tasavallan suurlähetystö Viron pääkaupungissa Tallinnassa. Se sijaitsee Toompeanmäellä lähellä Riigikogua osoitteessa Kohtu 4. Nykyinen suurlähettiläs on Kirsti Narinen, joka jätti valtuuskirjeensä 18. syyskuuta 2014.
Suomen Tallinnan-suurlähetystön muodostaa viiden rakennuksen kokonaisuus. Vanhimman rakennuksen historia ulottuu 1770-luvulle saakka. Kokonaisuus saatiin viimeisteltyä 1850-luvulla, kun kokonaisuuden päärakennus saatiin valmiiksi. Sen rakennutti aatelismies Otto Jakob von Uexküll, ja sen suunnittelusta vastasi arkkitehti Georg Winterhalter.
Von Uexküllien suku joutui jättämään hyvästit kaupunkipalatsilleen Viron itsenäistyttyä vuonna 1918. Sen jälkeen rakennuksen hallinta siirtyi Konstantin Pätsille vuonna 1922. Hän muutti osan rakennuksesta omaksi asunnokseen, ja osan hän vuokrasi. Vuokralaisiksi löytyi Suomen ja Unkarin valtiot, jotka sijoittivat sinne lähetystönsä. Myöhemmin Päts kuitenkin joutui talousvaikeuksien johdosta myymään rakennuksen. Ostajaksi löytyi Suomi, joka osti sen 25 miljoonalla Viron markalla.
Neuvostoliiton tultua valtaan Virossa Suomi joutui jättämään edustustonsa. Unkari oli sen jättänyt jo aiemmin, vuonna 1928. Neuvostoliitto osti talon yhteiskaupassa Pietarissa sijainneen Suomen Pankin talon kanssa keväällä 1947. Kiinteistöjen hinta 60 miljoonaa markkaa maksettiin Suomessa rauhansopimuksen nojalla takavarikoiduilla entisillä saksalaisilla rahavaroilla.
Rakennukseen sijoitettiin Tallinnan teknillisen korkeakoulun asuntola ja Viron kansalliskirjaston tiloja. Ne viipyivät rakennuksessa vuoteen 1991 saakka, jolloin Viro itsenäistyi Neuvostoliitosta. Tämän jälkeen Suomen valtiolle tuli tilaisuus jälleen ottaa rakennuskokonaisuus huostaansa ja sijoittaa sinne Tallinnan-suurlähetystönsä. Näin tapahtui vuonna 1993. Rakennus entisöitiin pieteetillä, ja prosessia johtivat arkkitehdit Käpy ja Simo Paavilainen. Entisöintiprosessi oli vuonna 1996 edennyt siihen pisteeseen, että suurlähetystö pystyi muuttamaan rakennukseen takaisin. Viralliset avajaiset pidettiin 12. marraskuuta 1996.
Pohjapyrstökäs
Pohjapyrstökäs ("Fritillaria borealis") on pyrstökkäisiin kuuluva planktinen vaippaeläinlaji. Pohjapyrstökäs on ainoa Itämeren pohjoisosassa esiintyvä vaippaeläin. Suolapitoisuus rajoittaa sen levinneisyyttä, joka ulottuu Pohjanlahden ja Suomenlahden suulle. Täällä se elää kuitenkin vain syvässä vedessä, toisin kuin varsinaisissa merissä. Pohjapyrstökäs on 4 millimetriä pitkä, ja sen keskiosaan kiinnittyy ruumista pitempi lihaksikas pyrstö. Se elää Itämeressä 50–200 metrin syvyydessä, jossa suolapitoisuus on vähintään 7 promillea.
Virtaset ja Lahtiset
Virtaset ja Lahtiset on Jack Witikan ohjaama komedia vuodelta 1959. Se on ensimmäinen Suomessa kuvattu ja kehitetty kokoillan värielokuva (värimenetelmänään Eastmancolor; aikaisemmat oli prosessoitu ulkomailla). Leena Härmän näytelmään "Virtaset ja Lahtiset" (1957) perustuva elokuva kertoo kahden perheen lomaelämästä.
Ensimmäisessä merkittävässä roolissaan Tuulana näyttelee Ritva Valkama, joka liikkuu pärinäpoikien (Olavi Ahonen, Pertti Palo ja Helge Herala) kanssa.
Elokuva on kuvattu lähes kokonaan yhdessä tilassa, ja aikalaiskritiikissä teatterimainen elokuva tyrmättiin. Myöhemmät kriitikot näkevät sen satiirin nautittavanakin. Kiitosta saavat myös brittikuvaaja Bob Huke ja lavastaja Olavi Hänninen. Elokuvaa pidetään paitsi historiallisesti arvokkaana, myös hauskana tapakomediana nousukasperheiden kilpailusta ja sukupolvien välisestä kuilusta.
Perheen isä (Heimo Lepistö) kinastelee lastensa kanssa, jotka ovat kateellisia naapuriperheen Lahtisille. Kun Lahtisten isä täyttää 50 vuotta, Virtaset lähettävät harmistaan huolimatta kukkia Lahtisille, mutta saavat selville, että perheen poika oli vaihtanut kukkien tilalle luudan. Poika oli luullut kukkia tarkoitetuksi omaan konfirmaatiotilaisuuteensa vaikka oli nuoruuden kapinassa ehdottomasti kieltänyt niiden tuomisen kirkkoon. Pahaksi onnekseen perheen isä oli kirjoittanut saatesanoiksi hienona pitämänsä latinankielisen lauseen ""sic transit gloria mundi!""
Ota kiinni jos saat
Ota kiinni jos saat () on vuonna 2002 ensi-iltansa saanut Steven Spielbergin ohjaama elokuva, joka perustuu Frank Abagnale Jr.:n elämäkertaan.
Frank Abagnale (Leonardo DiCaprio) on nuori huijari, jota FBI-agentti Carl Hanratty (Tom Hanks) yrittää saada kiinni. Abagnale on ovela ja onnistuu moneen kertaan pakenemaan lähes mahdottomista tilanteista. Hän rikastuu painamalla shekkiväärennöksiä, joita tuon aikainen pankkijärjestelmä ei pysty tunnistamaan väärennöksiksi. Elokuvan lopulla Abagnale jää kiinni ja saa pitkän vankeustuomion. Hänen tuomionsa lyhenee kuitenkin huomattavasti, kun FBI tarjoaa hänelle töitä shekkiväärennösten osastolla.
Elokuva oli ehdolla kahteen Oscar-palkintoon: Christopher Walken parhaasta miessivuosasta ja John Williams parhaasta musiikista.
Isokatkarapu
Isokatkarapu ("Macrobrachium rosenbergii") on suurikokoinen makean veden katkarapulaji, jota pyydystetään ja kasvatetaan ruoaksi. 
Se on kotoisin indopasifiselta alueelta ja Australian pohjoisosista, mutta sitä viljellään myös tropiikin ulkopuolella, mm. Yhdysvalloissa. Lajia voidaan myydä Suomessa myös nimellä "jättiläiskatkarapu".
Isokatkarapu elää toukkavaiheensa murtovedessä, mutta aikuisena järvi- tai jokivedessä. Se voi kasvaa jopa 30 cm pitkäksi. Isokatkaravun erottaa muista makean veden katkaravuista mm. siitä, että sen saksien liikkuva "peukalo" on karvapeitteinen.
Myös monia "Penaeidae"-heimon äyriäisiä (valkokatkaravut), joita viljellään tropiikissa, on kutsuttu suomeksi jättikatkaravuiksi tai jättiläiskatkaravuiksi.
Ympäristönsuojelujärjestöt suosittelevat jättikatkarapujen sijaan ostettavaksi pohjankatkarapuja, koska sekä viljely että jättikatkarapujen troolaus ovat aiheuttaneet ympäristöhaittoja.
Jauhonparanne
Jauhoparanne on elintarvikkeen lisäaine, jota lisätään jauhoon parantamaan leipoutuvuutta tai väriä. Jauhoparanteita ovat muun muassa stearyylitartraatti (E-koodi E 483) ja L-kysteiini (E 920, mahdollisesti eläinperäinen).
Neidonkorento
Neidonkorento ("Calopteryx virgo") on hentosudenkorentoihin kuuluva sudenkorentolaji.
Neidonkorennon kokonaispituus on 45–49 mm, josta takaruumis on pituudeltaan 33–40 mm pitkä. Koiraan vartalo on sähkönsininen, valossa toisinaan myös smaragdinvihreä. Takaruumiin kärjen alapinta on punertavan ruskea. Naaraan vartalo on vihreä, keskiruumiin sivulla ja takaruumiin päällä on pronssinruskeita lautumia. Takaruumiin viimeisten jaokkeiden päällä on keltainen raita. Takasiivet ovat neidonkorennoilla 28–36 mm pitkiä. Siivet ovat keskikohdastaan erityisen leveät ja siipisuonitus on hyvin tiheää. Koiraalla siivet ovat valossa väriltään lähes kokonaan metallisen tummansiniset, siiven kärki on usein läpikuultava. Naaraalla siivet ovat syvän ruskeat, joissa on pieni valkea valesiipitäplä. Useimmista muista sudenkorentolajeista poiketen neidonkorennot lentävät päiväperhosmaisesti hitaasti lepattaen.
Suomessa tavattavista sudenkorentolajeista neidonkorento muistuttaa ainoastaan immenkorentoa. Varsinkin lajien naaraat ovat samannäköisiä. Lajien tiedetään luonnossa myös risteytyneen keskenään.
Neidonkorennot viihtyvät monenlaisten virtaavien vesien äärillä, eivätkä ne ole elinympäristön suhteen erityisen vaativia. Eniten laji kuitenkin suosii puhtaita, hiekka- ja sorapohjaisia vesistöjä. Harhailevia yksilöitä voi tavata kaukanakin virtaavista vesistä.
Neidonkorento on levinnyt lähes koko Eurooppaan ja Afrikan pohjoisrannikolle. Levinneisyysalue jatkuu Aasia puolella ainakin Siperian länsiosiin saakka.
Suomessa neidonkorento on yleinen laji maan etelä- ja keskiosissa. Pohjoisempana lajia tavataan harvinaisena Keski-Lappiin saakka. Inarissa on lisäksi erillinen esiintymä, joka liittyy Paatsjoen vesistöalueeseen. Joinain vuosina neidonkorennot ovat hyvin runsaslukuisia, jolloin parhaimmissa esiintymispaikoissa voi lajin kosioaikaan nähdä samanaikaisesti satoja yksilöitä.
Suomessa neidonkorentojen lentoaika ajoittuu kesäkuun alusta syyskuun alkuun. Koiraat pitävät reviiriä ja voivat käydä siitä pitkiäkin kamppailuita. Kun vieras koiras saapuu toisen reviirille, reviirin haltija lentää tulijaa vastaan aggressiivisesti. Jos tulija ei peränny, koiraat lentävät 15–30 cm etäisyydellä toisistaan, syöksähdellen toisinaan ylös ja alas. Lennossa siivet lyövät tavallistakin hitaammin, takaruumis on taivutettuna ylöspäin ja keskiruumis on tavallista korkeammalla. Reviiritaistelut saattavat kestää jopa tunnin ajan.
Neidonkorentokoiraiden kosiokäyttäytyminen tunnetaan hyvin. Koiraat heittäytyvät munintareviirillään veden pintakalvolle esitelläkseen veden virtaamisnopeutta. Toisin kuin sudenkorennoilla yleensä, neidonkorentojen parittelu edeltää koiraan kosiolento, "häätanssi". Siinä koiras lentää naaraan takana räpytellen voimakkaasti siipiään. Jos naaras on suostuvainen paritteluun, se jää koiraan reviirille. Paritellessaan koiraat yrittävät ensin poistaa edellisen koiraan sperman naaraan sukuelimistä. Parittelun jälkeen koiras osoittaa naaraalle reviiriltä munintapaikan, ja vartioi munintaa lähistöltä. Naaras laskeutuu usein munimaan kokonaan veden alle.
Hjorten
Hjorten on historiallinen jugend-tyylinen asuinrakennus Turussa II kaupunginosassa, Vartiovuorenmäen kupeessa. Se on valmistunut vuonna 1904, ja sen suunnittelusta vastasi arkkitehti Frithiof Strandell. Hjortenin esikuvia olivat Turun linna ja Ruissalossa sijaitsevat huvilarakennukset. Rakennusta laajennettiin pian osalla, joka sai nimekseen "Kalven" (vasa).
Dado Topić
Adolf "Dado" Topić on kroatialainen sanoittaja, säveltäjä, sovittaja sekä basso- ja soolokitaristi. Hän syntyi 4. syyskuuta 1949 lähellä Nova Gradiškan kylää, Kroatiassa, Jugoslaviassa. Topić on yksi Kroatian ja koko entisen Jugoslavian alueen tunnetuimmista rockartisteista.
Topićin ura alkoi teini-ikäisenä, hänen oltua jäsenenä Dynamite ja Devils Elixire rock-yhtyeissä. 1970-luvun alkupuolella hänet pyydettiin tunnettuun Korni Grupa yhtyeeseen. Korni Grupassa Topić soitti vuoden ajan, jonka jälkeen perusti oman TIME -yhtyeensä. Dado aloitti soolouran kymmenen TIMEssä vietetyn vuoden jälkeen.
Topić on aina pysynyt uskollisena rockille, bluesille ja soulille. Lisäksi hän sekoittanut musiikkiinsa jonkin verran funkkia. Topić palkittiin vuonna 2006 "parhaana rock vokalistina ja säveltäjänä", viimeisen 40 vuoden aikana.
Topić on esiintynyt viime vuosina myös yhdessä Dragonfly yhtyeen kanssa, pääasiassa live-konserteissa.
Topić osallistui vuonna 2007 yhdessä Dragonflyn kanssa Helsingissä järjestettyyn Eurovision laulukilpailuun, kappaleella Vjerujem u ljubav (). Heidän kilpailunsa päättyi semifinaaliin.
Kahlekuningas
Kahlekuningas on sirkustaiteilija, jonka ohjelmanumeroihin kuuluu vapautuminen kahleista, pakkopaidasta, köysistä tai lukitusta arkusta. Kahlekuninkaat ovat useimmiten taikureita.
Usein esityksen vaativuutta lisätään siten, että taiteilija nostetaan roikkumaan pää alaspäin ketjuilla tai köydellä. Köysi voidaan vielä sytyttää palamaan, jolla tempulle annetaan aikaraja.
Kenties maailman tunnetuin kahlekuningas oli Harry Houdini.
Pinsiö
Pinsiö on kylä Nokian, Hämeenkyrön ja Ylöjärven alueella. Maantieteellisinä rajoina ovat Pinsiön harju, Seinävuoren ja Kaitajärven maasto, Hopeatie ja Kivikesku. Pinsiössä on pieni kyläkauppa sekä kirkko. Kirkon kyläläiset rakensivat itse ja se vihittiin käyttöön 4. joulukuuta 1950. Lokakuussa 2000 kirkossa sattui tulipalo, joka sai alkunsa sähkölaitteista. Tämän onnettomuuden vuoksi kirkon 50-vuotisjuhla jouduttiin siirtämään.
Pinsiö-sana tulee todennäköisesti vironkielisestä sanasta pinsu, joka tarkoittaa kylmää, karua ja köyhää paikkaa. Sellainen paikka Pinsiö ei enää ole, sillä 400 hehtaaria suota on muutettu viljelymaaksi. Vanhimmat kalamajat ovat tutkitusti 1500-luvulta, mutta asutus on alkanut luultavimmin jo 1700-luvulla.
Zion Train
Zion Train on brittiläinen vaihtoehtoinen, underground-henkinen yhtye tai kollektiivi, joka yhdistelee musiikissaan dubia, reggaeta ja elektronista tanssimusiikkia. Omassa genressään sitä voidaan pitää edelläkävijänä.
Yhtye perustettiin Lontoossa vuonna 1990. Varhaisen kokoonpanon muodostivat yhtyeen dub-miksauksesta vastaava Neil Perch, melodikaa soittava Colin Cod, David Tench, naispuolinen vokalisti Molara, trumpettia soittava David Hake sekä pasuunaa soittanut Forkbeard. Ensimmäisen varsinaisen albuminsa yhtye julkaisi vuonna 1993. 2000-luvulla yhtye on kokenut joitakin miehistönvaihdoksia, ja muun muassa Molara on jättänyt yhtyeen keskittyäkseen soolouraan.
Zion Trainilla on oma levy-yhtiö, Universal Egg, mutta se on levyttänyt myös China Recordsille.
Ruotsin kirkko
Ruotsin kirkko () on Ruotsin suurin kirkko. Se tunnustaa luterilaisuutta. 6,0 miljoonalla jäsenellään se on yksi maailman suurimmista luterilaisista kirkoista. Vuonna 2000 kirkko menetti asemansa Ruotsin valtionkirkkona. Vuonna 2017 Ruotsin kirkkoon kuului 59,4 prosenttia ruotsalaisista. Se on alhaisin luterilaiseen kirkkoon kuuluvuusprosentti Pohjoismaissa. Kirkon johtaja on Uppsalan arkkipiispa Antje Jackelén.
Nykyisen Ruotsin alueella on kaksi entistä hiippakuntaa:
Vaikka itse hiippakunnat on lakkautettu, niiden pääkirkot ovat kuitenkin edelleen nimeltään
Etelä-Bačka
Etelä-Bačkan piirikunta (, , , , ja ) on piirikunta Serbian pohjoisosissa. Se sijaitsee Bačkan alueella Vojvodinan autonomisessa provinssissa. Piirikunnan väkiluku on 593 666 ja pinta-ala 4 016 km². Piirikunnan keskus on Novi Sad, joka on myös Vojvodinan pääkaupunki.Lisäksi Novi Sad on jaettu kahteen kuntaan:
Tukholman hiippakunta
Tukholman hiippakunta () on yksi Ruotsin kirkon hiippakunnista. Se on muodostettu vuonna 1942, ollen Ruotsin kirkon 13 hiippakunnasta nuorin. Hiippakunta on jaettu 79 seurakuntaan. Hiippakunnan nykyisenä piispana toimii Eva Brunne.
Vuoden 2017 lopussa hiippakunnan alueella asui 2 010 164 henkilöä, joista 1 011 601 eli 50,3 prosenttia oli Ruotsin kirkon jäseniä.
Tukholman hiippakunnan rovastikunnat ovat:
Lisäksi hiippakuntaan kuuluu Hovkonsistoriet.
Uppsalan hiippakunta
Uppsalan hiippakunta () tai Uppsalan arkkihiippakunta () on Ruotsin kirkon arkkihiippakunta. Se käsittää Uppsalan läänin ja Gävleborgin läänin sekä osia Tukholman läänistä ja Västmanlandin läänistä. Hiippakuntaan kuuluu 169 seurakuntaa, jotka on jaettu 85 pastoraattiin.
Vuodesta 1990 lähtien Uppsalan hiippakunnassa on ollut kaksi piispaa. Uppsalan nykyinen arkkipiispa on Antje Jackelén (kesäkuusta 2014 lähtien) ja piispa Ragnar Persenius (toukokuusta 2000 lähtien).
Vuoden 2017 lopussa hiippakunnan alueella asui 789 144 henkilöä, joista 491 644 eli 62,3 prosenttia oli Ruotsin kirkon jäseniä.
Uppsalan hiippakunnan rovastikunnat ovat:
Göteborgin hiippakunta
Göteborgin hiippakunta () on yksi Ruotsin kirkon 13 hiippakunnasta. Maantieteellisesti se koostuu Bohuslänin ja Hallandin maakunnista, eteläisestä ja läntisestä Länsi-Götanmaasta. Se ulottuu Laholmista Strömstadiin. Keskuspaikka on Göteborg.
Nykyinen Göteborgin piispa on Per Eckerdal.
Vuoden 2017 lopussa hiippakunnan alueella asui 1 410 846 henkilöä, joista 807 065 eli 57,2 prosenttia oli Ruotsin kirkon jäseniä.
Göteborgin hiippakunnan rovastikunnat ovat:
Linköpingin hiippakunta
Linköpingin hiippakunta () on yksi Ruotsin kirkon 13 hiippakunnasta. Maantieteellisesti se koostuu Itä-Götanmaan läänistä, koillisesta Jönköpingin läänistä ja Kalmarin läänin pohjoisosasta. Hiippakuntaan kuuluu 177 seurakuntaa, joista suurin on Motalan seurakunta.
Nykyinen Linköpingin piispa on Martin Modéus.
Vuoden 2017 lopussa hiippakunnan alueella asui 572 128 henkilöä, joista 362 641 eli 63,4 prosenttia oli Ruotsin kirkon jäseniä.
Linköpingin hiippakunnan rovastikunnat ovat:
Härnösandin hiippakunta
Härnösandin hiippakunta () on yksi Ruotsin kirkon 13 hiippakunnasta. Siihen kuuluu 113 seurakuntaa, ja ne sijaitsevat Ångermanlandissa, Medelpadissa, Jämtlandissa ja Härjedalenissa.
Hiippakunnan nykyinen piispa Eva Nordung Byström vihittiin virkaansa vuonna 14. joulukuuta 2014. Hän on Härnösandin hiippakunnan 26. piispa.
Vuoden 2017 lopussa hiippakunnan alueella asui 375 421 henkilöä, joista 260 797 eli 69,5 prosenttia oli Ruotsin kirkon jäseniä.
Härnösandin hiippakunnan rovastikunnat ovat:
Karlstadin hiippakunta
Karlstadin hiippakunta () on yksi Ruotsin kirkon 13 hiippakunnasta. Se käsittää maantieteellisesti Värmlannin ja Dalslandin maakunnat, sekä Nysundin seurakunnan Närkessä (muu Närke kuuluu Strängnäsin hiippakuntaan). Piispanistuin sijaitsee Karlstadin kaupungissa. Karlstadin hiippakunta sai ensimmäisen piispansa vuonna 1772. Nykyisin siihen kuuluu 136 seurakuntaa.
Karlstadin hiippakunnan nykyisenä piispana toimii Esbjörn Hagberg.
Vuoden 2017 lopussa hiippakunnan alueella asui 370 517 henkilöä, joista 258 161 eli 69,7 prosenttia oli Ruotsin kirkon jäseniä.
Karlstadin hiippakunnan rovastikunnat ovat:
Luulajan hiippakunta
Luulajan hiippakunta () on yksi Ruotsin kirkon 13 hiippakunnasta. Se on muodostettu vuonna 1904 Härnösandin hiippakunnasta. Maantieteellisesti Luulajan hiippakunta on Ruotsin kirkon hiippakunnista suurin, ja se koostuu Västerbottenin ja Norrbottenin lääneistä. Hiippakunta on jaettu 68 seurakuntaan ja ne 63 pastoraattiin. Keskuspaikka on Luulajan kaupunki. Hiippakunnassa on muutamia kielivähemmistöjä. Ruotsinkielisen toiminnan lisäksi sillä on suomenkielistä, meänkielistä ja saamenkielistä toimintaa.
Hiippakunnan nykyisenä piispana toimii Hans Stiglund.
Vuoden 2017 lopussa hiippakunnan alueella asui 519 434 henkilöä, joista 367 596 eli 70,8 prosenttia oli Ruotsin kirkon jäseniä.
Luulajan hiippakunnan rovastikunnat ovat:
Skaran hiippakunta
Skaran hiippakunta () on yksi Ruotsin kirkon 13 hiippakunnasta. Se on Ruotsin ensimmäinen hiippakunta, ja se perustettiin Olavi Sylikuninkaan aikana vuonna 1014. Ensimmäinen piispa kantoi nimeä Thurgot, ja oli kotoisin Saksan Bremenistä. Hiippakunta on jaettu 59 pastoraattiin ja 252 seurakuntaan. Hiippakunnan alueella sijaitsee yli 430 kirkkoa ja kappelia.
Nykyisenä piispana toimii Erik Aurelius.
Vuoden 2017 lopussa hiippakunnan alueella asui 567 709 henkilöä, joista 364 154 eli 64,1 prosenttia oli Ruotsin kirkon jäseniä.
Skaran hiippakunnan rovastikunnat ovat:
Visbyn hiippakunta
Visbyn hiippakunta () on yksi Ruotsin kirkon 13 hiippakunnasta. Se käsittää Gotlannin alueen sekä Ruotsin kirkon ulkomaiset seurakunnat. Hiippakunta on jaettu kolmeen rovastikuntaan, ja sillä on 64 seurakuntaa. Hiippakunnan keskuspaikka on Visby. Piispana on toiminut vuodesta 2005 lähtien helsinkiläissyntyinen Lennart Koskinen.
Vuoden 2017 lopussa hiippakunnan alueella asui 58 541 henkilöä, joista 38 824 eli 66,3 prosenttia oli Ruotsin kirkon jäseniä.
Visbyn hiippakunnan rovastikunnat ovat:
Strängnäsin hiippakunta
Strängnäsin hiippakunta () on yksi Ruotsin kirkon 13 hiippakunnasta. Se on muodostettu vuoden 1100 tienoilla. Nykyisin hiippakunta käsittää maantieteellisesti Södermanlandin ja Närken (lukuun ottamatta Nysundin seurakuntaa) maakunnat sekä osittain Västmanlandin maakunnan. Keskuspaikka on Strängnäs tuomiokirkkoineen. Hiippakunnassa on 67 pastoraattia ja 107 seurakuntaa.
Nykyinen Strängnäsin piispa on Hans-Erik Nordin.
Vuoden 2017 lopussa hiippakunnan alueella asui 660 394 henkilöä, joista 365 902 eli 55,4 prosenttia oli Ruotsin kirkon jäseniä.
Strängnäsin hiippakunnan rovastikunnat ovat:
Tykkimyssy
Tykkimyssy eli koppamyssy on länsisuomalaisten naisten kansallispukujen yhteydessä käytettävä pitsimyssy. Tykkimyssyä käytti aikuinen, rippikoulun käynyt nainen, kun nuoret tytöt käyttivät silkkinauhaa. Tykkimyssy puetaan pitkistä hiuksista kootun nutturan päälle tai yläpuolelle. Sen päällä voidaan käyttää ulkona huivia. Tykkimyssy kuuluu myös virolaiseen kansallispukuun.
Tykkimyssy on paperista kovittamalla tehty pyöreäkupuinen myssy. Yleensä silkillä päällystetty kupu on koristeltu kirjonnalla. Myssyssä on silkkirusetti takana ja pitsi eli tykki edessä. Hienoimmat pitsit olivat raumalaisia.
Tykkimyssyn malli perustuu Euroopassa 1700-luvun alussa muodissa olleeseen pehmeään myssyyn, jossa uskotaan olleen erillinen pitsireunainen alusmyssy. 1700-luvun puolivälissä myssyn paperilla kovitettu muunnos oli levinnyt Ruotsi-Suomen porvaris- ja pappisrouvien sekä varakkaiden talojen emäntien pyhäpukimeksi. Myssyn etureuna leikattiin pyöreäksi ja keskeltä lovetuksi herttakuvion muotoa jäljitellen. Myssy päällystettiin kuviollisella arvokankaalla, ja kankaasta tehtiin taakse myös koristerusetti. Myssyn kangas saatettiin myös kirjailla. Päälaelle myssyn etureunan alle kiinnitettiin leveä nyplätty pitsi. Myssyn mentyä pois muodista ylempien luokkien keskuudesta se siirtyi palvelusväen ja alempien luokkien naisten käyttöön.
Tykkimyssy syrjäytti kansanpukojen kanssa aiemmin käytetyt tanun ja hunnun. Tykkimyssyä käytettiin 1800-luvun puoliväliin saakka, Kymenlaaksossa pienennettynä versiona vielä 1900-luvun alussa. Tykkimyssy ei missään vaikeessa levinnyt käyttöön Karjalankannaksella..
Immenkorento
Immenkorento ("Calopteryx splendens") on hentosudenkorentoihin kuuluva sudenkorentolaji.
Immenkorennon kokonaispituus on 45–49 mm, josta takaruumin osuus on 33–40 mm. Koiraan vartalo on valosta riippuen säkenöivän sininen tai smaragdinvihreä. Takaruumiin kärjen alapinta on vaaleankeltainen. Naaraan vartalo on vihreä tai kuparinvärinen. Takaruumiin kärki on kuparinvärinen eikä sen päällä ole keltaista raitaa neidonkorentonaaraan tapaan. Takasiivet ovat immenkorennolla 28–35 mm pitkiä, ja ne ovat hyvin leveät. Koiraan sinisissä siivissä on keskellä vaihtelevan levyinen tummansininen poikkivyö, muut siivenosat ovat läpikuultavia. Naaraalla siivet ovat vihertävän ruskeat, joissa on pieni valkea valesiipitäplä. Useimmista muista sudenkorentolajeista poiketen immenkorennot lentävät päiväperhosmaisesti hitaasti lepattaen.
Suomessa tavattavista sudenkorentolajeista immenkorento muistuttaa ainoastaan neidonkorentoa. Varsinkin lajien naaraat ovat samannäköisiä. Lajien tiedetään luonnossa myös risteytyneen keskenään.
Immenkorennot suosivat vuolaita ja kirkasvetisiä keskikokoisia jokia, mutta niitä saattaa tavata myös muunlaisilla virtaavilla vesillä. Suomessa immenkorentojen on havaittu esiintyvän aina samoilla paikoilla kuin neidonkorentojen.
Immenkorento on levinnyt koko Eurooppaan lukuun ottamatta mantereen lounaisimpia ja pohjoisimpia osia. Idässä lajin levinneisyysalue jatkuu Aasiassa Pohjois-Kiinaan saakka. Suomessa laji on jokseenkin yleinen ja sitä tavataan Etelä- ja Keski-Suomessa Raahen korkeudelle asti.
Suomessa immenkorentojen lentoaika ajoittuu kesäkuun alusta syyskuun alkuun. Koiraat pitävät reviiriä ja voivat käydä siitä pitkiäkin kamppailuja. Immenkorentokoiraiden kosiokäyttäytyminen tunnetaan hyvin. Koiraat heittäytyvät munintareviirillään veden pintakalvolle esitelläkseen veden virtaamisnopeutta. Toisin kuin sudenkorennoilla yleensä, immenkorentojen parittelu edeltää koiraan kosiolento, ”häätanssi”. Siinä koiras lentää naaraan takana räpytellen voimakkaasti siipiään. Jos naaras on suostuvainen paritteluun, se jää koiraan reviirille. Naaraiden on havaittu suosivan niitä koiraita, joiden siipivyö on leveä. Paritellessaan koiraat yrittävät ensin poistaa edellisen koiraan sperman naaraan sukuelimistä. Parittelun jälkeen koiras osoittaa naaraalle reviiriltä munintapaikan ja vartioi munintaa lähistöltä. Naaras laskeutuu usein munimaan kokonaan veden alle.
Keihästytönkorento
Keihästytönkorento ("Coenagrion hastulatum") on hentosudenkorentoihin kuuluva pienikokoinen ja hento sudenkorento. Lajin arvellaan olevan Suomen yleisin sudenkorentolaji.
Keihästytönkorennon kokonaispituus on 31–31 mm, josta takaruumin osuus on 22–29 mm. Koiraan vartalon pohjaväri on tasaisen taivaanvärinen, tummaa on melko vähän. Keskiruumiin sivujen sininen on vaaleampaa ja alapinta hieman vihertävä. Keskiruumiin olkajuovat ovat suhteellisen leveät. Takaruumiin toisessa jaokkeessa on lajille tyypillinen keihäänkärjen (tai sienen) muotoinen kuvio, joka on kannastaan kiinni jaokkeen alareunan mustassa reunuksessa. Kuvion edessä kärjen molemmin puolin on kaksi lyhyttä poikkijuovaa. Kolmannessa jaokkeessa kuvio muistuttaa terävää nuolenkärkeä, joka kattaa jaokkeesta kolmanneksen. Kolmannesta kuudenteen jaokkeet ovat ainakin puoliksi sinisiä, kahdeksas ja yhdeksäs jaoke ovat kokonaan vaaleat. Koiraan kaulus on tylppäkärkinen. Naaras on väriltään useimmiten vihreän- tai mustankirjava. Koko takaruumis on selkäpuolelta tumma. Naaraan kauluksen kärki muodostaa kolmiomaisen kärjen. Keihästytönkorentojen siivet ovat läpinäkyviä ja kapeita. Useimmat siipisolut ovat nelikulmaisia. Takasiivet ovat 16–23 mm pitkät. Levätessään siivet ovat muiden tytönkorentojen tapaan useimmiten yhdessä.
Keihästytönkorento muistuttaa useimpia muita Suomessa tavattavia tytönkorentolajeja. Koiras muistuttaa erityisesti okatytönkorentoa ja kuutytönkorentoa. Naaras puolestaan muistuttaa eniten sirotytönkorentoa ja eteläntytönkorentoa.
Keihästytönkorento viihtyy lähes kaikenlaisten seisovien vesien äärellä. Erityisesti laji suosii suolampia, mutta on yleinen myös järvien lahdilla, jokisuvanteissa ja ojissa. Lajia tavataan myös merenlahdilla.
Keihästytönkorentoa tavataan Keski- ja Pohjois-Euroopassa sekä Pohjois-Aasiassa. Suomessa lajia tavataan erittäin yleisenä koko maassa.
Suomessa keihästytönkorentojen lentoaika on toukokuun lopusta elokuun loppupuolelle.
Okatytönkorento
Okatytönkorento ("Enallagma cyathigerum") on hentosudenkorentoihin kuuluva pienikokoinen sudenkorentolaji.
Okatytönkorennon kokonaispituus on 29–36 mm, josta jykevän takaruumin osuus on 24–29 mm. Koiraan vartalo on korostuneen sinimusta, sinisen sävyn ollessa syvän taivaansininen. Keskiruumiin sivulla on vain yksi musta juova. Takaruumiin toisessa jaokkeessa on yleensä musta nuijamainen kuvio, mutta ei pitkittäisiä viivoja. Kolmas, neljäs ja viides jaoke ovat etuosastaan laajalti siniset, kahdeksas ja yhdeksäs jaoke lähes kokonaan siniset. Nuoret koiraat ovat pohjaväriltään violetinharmaita. Naaraan pohjaväri vaihtelee kermanvalkeasta vihreään ja joskus siniseen tai ruskeaan. Takaruumiin selkäpuolella on lajille tyypillinen torpedomainen kuvio. Myös naaraalla keskiruumiin sivulla on vain yksi musta juova. Takaruumiin kahdeksannen jaokkeen vatsapuolella on taaksepäin suuntautunut terävä oka, josta laji on saanut suomenkielisen nimensä. Okatytönkorentojen kaikki siivet ovat läpinäkyviä ja kapeita. Useimmat siipisolut ovat nelikulmaisia. Takasiivet ovat 18–23 mm pitkät. Levätessään siivet ovat muiden tytönkorentojen tapaan useimmiten yhdessä.
Okatytönkorento muistuttaa useimpia muita Suomessa tavattavia tytönkorentolajeja. Erityisesti koiras muistuttaa keihästytönkorentoa. Joidenkin muiden sudenkorentojen tapaan okatytönkorennon väritys voi vaihdella lämpötilan mukaan.
Okatytönkorento viihtyy erilaisten vesien äärellä, mutta puuttuu vuolaasti virtaavista vesistä. Erityisesti laji suosii meren- ja järvien lahtia ja suuria suolampia. Toisin kuin suurin osa muista tytönkorentolajeista, okatytönkorento lentää usein avoveden yllä.
Okatytönkorentoa tavataan lähes koko Euroopassa. Levinneisyysalue jatkuu Pohjois-Aasiassa Tyynelle valtamerelle saakka. Suomessa lajia tavataan hyvin yleisenä koko maassa Käsivarren Lappia lukuun ottamatta.
Suomessa okatytönkorentojen lentoaika on toukokuun lopusta syyskuun puoleenväliin. Lajin kuoriutuvia yksilöitä voi tavata läpi kesän syyskuulle saakka. Joidenkin muiden sudenkorentolajien tapaan okatytönkorentokoiraat yrittävät paritellessaan ensin poistaa edellisen koiraan sperman naaraan sukuelimistä. Naaras laskeutuu usein munimaan kokonaan veden alle.
Kerron Clement
Kerron Clement (s. 31. lokakuuta 1985 Port of Spain, Trinidad) on yhdysvaltalainen yleisurheilija, jonka päämatka on 400 metrin aitajuoksu.
Clement sai Yhdysvaltain kansalaisuuden 21. kesäkuuta 2004. Myöhemmin samana vuonna hän voitti NCAA-mestaruuden 400 metrin aidoissa. Hän voitti Grosseton nuorten MM-kisoissa 400 metrin aidoissa kultaa ajalla 48,51. Samoissa kisoissa hän oli Yhdysvaltain ankkuri 4 × 400 metrin viestijuoksujoukkueessa, joka voitti MM-kultaa uudella nuorten maailmanennätysajalla 3.01,09. Vuonna 2005 Clement voitti sisäratojen NCAA-mestaruuden 400 metrin juoksussa uudella ME-ajalla 44,57. Hän voitti samana vuonna 400 metrin aidoissa NCAA-mestaruuden sekä Yhdysvaltain mestaruuden. Jälkimmäisissä kilpailuissa hän juoksi ajan 47,24, joka jäi kauden kärkiajaksi. Helsingin MM-kisoissa Clement sijoittui neljänneksi.
Clement oli mukana 11. helmikuuta 2006 juoksemassa 4 x 400 metrin viestijoukkueessa, joka ajallaan 3.01,96 alitti voimassa olevan sisäratojen maailmanennätyksen. Ennätystä ei kuitenkaan hyväksytty tekemättä jääneiden epo-testien takia. Samana vuonna hän voitti Yhdysvaltain mestaruuden kauden kärkiajalla 47,39 ja kauden lopussa yleisurheilun maailmancupin.
Osakan MM-kilpailuissa vuonna 2007 Clement voitti 400 metrin aitajuoksun kultaa 0,4 sekunnin erolla Felix Sáncheziin. Hän voitti kultaa myös 4×400 metrin viestissä juostuaan Yhdysvaltain joukkueessa alkuerissä. Pekingissä 2008 Clement voitti hopeaa 400 metrin aitajuoksussa. Yhdysvallat hallitsi matkaa, sillä voittaja Angelo Taylor ja pronssimitalisti Bershawn Jackson olivat myös Yhdysvalloista. Pitkässä viestissä Clement sai kultamitalin juostuaan alkuerissä Yhdysvaltain joukkueessa.
Clement uusi maailmanmestaruutensa Berliinin MM-kilpailuissa 2009 ajalla 47,91 s, ja oli myös mukana kultaa voittaneessa Yhdysvaltain joukkueessa 4×400 metrin viestijuoksussa.. Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 hän juoksi 4 × 400 metrin viestin alkuerissä, ja sai kultamitalin kun Yhdysvaltain joukkue voitti eri kokoonpanolla loppukilpailun. Daegun MM-kisoissa 2011 hän karsiutui välierissä. Hän sijoittui 400 metrin aitajuoksussa kahdeksanneksi sekä Lontoon olympialaisissa 2012 että Moskovan MM-kilpailuissa 2013. Pan-Amerikan kisoissa 2015 hän sijoittui 400 metrin aitajuoksussa neljänneksi ja saavutti 4 × 400 metrin viestissä pronssia. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui 400 metrin aitajuoksussa neljänneksi. Hän voitti Yhdysvaltojen-mestaruuden 2016. Rion olympialaisissa 2016 Clement voitti kultaa 400 metrin aitajuoksussa ajalla 47,73. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän saavutti 400 metrin aitajuoksussa pronssia ajalla 48,52.
Clement on voittanut ssa 400 metrin aitajuoksun ja sekä sijoittunut toiseksi .
Ranskan vanhat vaakunat
Ranskan kuningaskunnassa ja keisarikunnassa on käytetty yleisesti valtion ja hallitsijan yhteisiä symboleja, vaakunoita. Myös joissain eri tasavaltojen vaiheissa on ollut käytössä vaakunatunnuksia tai niihin verrattavissa olevia muita tunnuskuvioita, mutta yleensä Ranskan tasavalta kokee vaakunat aristokratiaan viittaavaksi taiteeksi, eikä se ole panostanut vaakunataiteeseen.
Ranskalla vanhana valtiona on ollut monia eri symboleja: mehiläinen, Pyhä Ampulli, Or-y-flamme-lippu, Jeanne d'Arc, Marianne, Gallian kukko, trikolori-lippu ja yleensä kuninkuuteen liittyvät regaalit. Kirjoitettuna tunnuksena on usein toiminut motto "Liberté, Égalité, Fraternité"; Vapaus, Tasa-arvo, Veljeys.
Mario Andreacchio
Mario Andreacchio (s. 1. tammikuuta 1955 Leigh Creek) on australialainen elokuvaohjaaja. Hän on valmistunut Flindersin yliopistosta.
Andreacchion ohjaama "Captain Johnno" voitti vuonna 1988 kansainvälisen Emmy-palkinnon. Muihin ohjauksiin kuuluvat "Paratiisin värit" (2003) ja "Napoleon" (1995).
Andreacchiolla on vuonna 1985 syntynyt poika Marco.
Sandra Edwards
Sandra Edwards (s. 12. maaliskuuta 1938, Los Angeles) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli.
Edwards oli "Playboyn" Playmate of the Month maaliskuussa 1957. Hän on osittain cherokeetaustainen ja toimi myös showgirlinä Las Vegasissa. Hän esiintyi näyttelijänurallaan muutamissa elokuvissa ja useammissa televisiosarjoissa (mm. "Hawaiian Eye", "Maverick").
Edwards meni vuonna 1961 naimisiin Tom Gilsonin kanssa, mutta pari otti avioeron elokuussa 1962. Uhkaavaksi ja äärimmäisen väkivaltaiseksi käynyt mies murtautui 6. lokakuuta 1962 juopuneena Edwardsin asuntoon ja alkoi uhkailla entistä vaimoaan ja lapsia. Edwards surmasi Gilsonin luodilla sydämeen, ja tuomari katsoi myöhemmin tämän toimineen itsepuolustukseksi.
Volha Krautsova
Volha Krautsova (, , s. 25. kesäkuuta 1981) on valkovenäläinen kestävyysjuoksija.
Krautsova osallistui Ateenan olympialaisiin 2004 5 000 metrin juoksussa, mutta karsiutui. Seuraavana vuonna hän voitti lajissa Euroopan cupin ykkösliigan ja sijoittui Helsingin MM-kisoissa hän juoksi kymmenenneksi ajalla 14.47,75. Krautsova voitti 2006 maansa mestaruuden sisäradoilla 3 000 metrin juoksussa ja ulkoradoilla 10 000 metrin juoksussa. Samana vuonna hän voitti Euroopan cupin ykkösliigan ja sijoittui Göteborgin EM-kisoissa 5 000 metrillä viidenneksi. 2007 hän voitti maansa sisäratojen mestaruuden sekä 3 000 että 1 500 metrin juoksussa. Saman vuoden Osakan MM-kisoissa hän oli 5 000 metrin 13:s ajalla 15.11,82. Pekingin olympialaisissa 2008 hän karsiutui alkuerissä ja Barcelonan EM-kisoissa 2010 hän keskeytti.
Allen West (muusikko)
Allen West (s. 17. lokakuuta 1967 Brandon, Florida) on yhdysvaltalainen death metal -kitaristi, joka on soittanut muun muassa yhtyeissä Obituary, Six Feet Under ja Lowbrow. Nykyään West asuu Floridassa ja hänellä on yksi poika.
Obituary
Six Feet Under
Lowbrow
Ennustus (elokuva)
Ennustus ("The Omen") on Richard Donnerin ohjaama vuonna 1976 valmistunut kauhuelokuva. Elokuva on edeltäjä elokuville "Kirous" ("Damien: Omen II", 1978) ja "7 tikaria" ("Omen III: The Final Conflict", 1981). John Mooren ohjaama uudelleenfilmatisointi "The Omen" julkaistiin vuonna 2006.
Diplomaatti Robert Thorn on hyvin järkyttynyt kuullessaan että hänen esikoisensa syntyi kuolleena. Niinpä hän päättää adoptoida vastasyntyneen orpopojan. Robert ei tiedä että poika on syntynyt klo 6 aamulla 6. kuukauden 6. päivänä. Lapsen kasvaessa Robert alkaa epäillä Damienin viattomuutta outojen kuolemantapausten ja onnettomuuksien seuratessa poikaa. Pian Robert alkaa tajuta numeroiden, 666, ennustuksen ja hänen on hyväksyttävä tosiasiat...
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 "Ennustus" saa kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.