Alexander Shulgin
Alexander ”Sasha” Shulgin (17. kesäkuuta 1925 Berkeley, Kalifornia – 2. kesäkuuta 2014 Lafayette, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen farmakologi ja kemisti, jonka erityisalana olivat fenetyyliamiinit ja tryptamiinit.
Shulginin vanhemmat olivat opettajia. Hänen isänsä oli syntynyt Venäjällä, ja äiti Yhdysvalloissa. Toisessa maailmansodassa Shulgin palveli Yhdysvaltain laivastossa, ja sodan jälkeen hän hakeutui Kalifornian yliopistoon, jossa väitteli biokemian tohtoriksi.
Vuonna 1981 Shulgin meni naimisiin Ann Gotliebin kanssa – avioliitto oli Shulginin toinen – ja yhdessä Annin kanssa he tekivät paljon yhteistyötä tutkiessaan kemikaaleja.
Vuosien terveysongelmien jälkeen Alexander Shulgin kuoli kotonaan läheistensä ympäröimänä 2. kesäkuuta 2014. Vaimonsa Annin mukaan Shulgin kuoli maksasyöpään.
Shulgin alkoi työskennellä Dow Chemicalsin palveluksessa, jossa kehitti muun muassa biohajoavan hyönteismyrkyn meksakarbaatin (kauppanimeltään Zectran), joka osoittautui tuottoisaksi. Lopulta Shulgin sai luvan toimia vapaasti ja tutkia mitä halusi, ja lopulta hän päätyi tutkimaan erilaisia psykoaktiivisia kemikaaleja.
Vuonna 1966 Shulgin irtisanoutui Dow Chemicalsilta, ja ryhtyi itsenäisesti tutkimaan kemikaaleja. Hän teki myös yhteistyötä DEA:n kanssa, piti luentoja ja laati raportteja psykoaktiivisista kemikaaleista.
Shulgin vaikutti MDMA:n eli ekstaasin tunnetuksi tekemiseen erityisesti terapeuttisessa käytössä 1970- ja 1980-luvuilla. Ekstaasi alkoi kuitenkin levitä katukaupassa, ja tämä oli kova isku Shulginille, joka piti löytöään terapeuttisessa käytössä merkittävänä. Hän kehitti myös uuden synteesin MDMA:lle.
Shulgin julkaisi kirjat PiHKAL (1991) ja TiHKAL (1997), jotka ovat hänen ja vaimonsa Ann Shulginin elämäkertoja ja samalla tieteellisiä oppaita erilaisiin päihdyttäviin kemikaaleihin ja niiden syntetisoimiseen. Teokset ovat saaneet negatiivista kritiikkiä osakseen, mutta toisaalta niitä pidetään myös tärkeiksi lähteiksi erilaisten psykoaktiivisten kemikaalien vaikutuksesta ihmiseen psyykkisesti ja fyysisesti; kuten myös psykedeelien käyttäjille ja niitä kokeileville henkilöille.
Uransa aikana hän syntetisoi ja henkilökohtaisesti testasi yli 230:tä nykyisin huumausaineiksi luokiteltavia yhdisteitä. Hän myös kehitti 2C- ja DO-ryhmien (kuten esimerkiksi DOM) kemikaaleja, jotka nykyisin luokitellaan suurimmalta osin huumausaineiksi.
Shulgin toimi myös konsulttina ja opetti yliopistoilla ja San Francisco General Hospital -sairaalassa. Ystävänsä Yhdysvaltain huumepoliisi DEA:n Western Laboratoriesin johtajan Bob Sagerin kautta Shulgin muodosti suhteen DEA:han ja piti heille farmakologian seminaareja, toimitti näytteitä ja toimi asiantuntijatodistajana oikeudessa. Hän myös kirjoitti lainvalvonnan opaskirjan laittomista huumeista ja sai useita palkintoja DEA:lta. Vuonna 2010 julkaistiin Shulginista kertova dokumenttielokuva "Dirty Pictures, "jossa häntä nimitetään psykedeelien kummisedäksi.
Vuonna 1993 Shulgin joutui tekemisiin virkavallan kanssa, ja hänen laboratorionsa tutkittiin, ja hänet tuomittiin 25 000 dollarin sakkoihin huumausaineiden hallussapidosta.
Shulgin jatkoi tutkimuksiaan vielä 2000-luvulla, kunnes vuonna 2010 sai vakavan sydänkohtauksen. Myös Shulginin dementia paheni, ja hän vetäytyi tutkimustyönsä parista viettämään viimeiset päivänsä Lafayettessä sijaitsevalle maatilalleen, jossa hänen vaimonsa toimi hänelle omaishoitajana tämän kuolemaan saakka.