Pispala
Pispala on kahden kaupunginosan muodostama alue Tampereella noin 2,5 km keskustasta länteen. Se muodostuu Ylä-Pispalan ja Ala-Pispalan kaupunginosista. Se sijaitsee Pispalanharjulla, Suomen korkeimmalla soraharjulla, enimmäkseen etelärinteessä. Alueelle ominaista on jyrkkään rinteeseen sovitettu rakentamistapa. Pispalan suojelua on edistänyt muun muassa Kurpitsaliike, joka pitää hallussaan Kurpitsataloksi nimettyä kiinteistöä Tahmelan rannassa.
Pispalan ohi lähellä Näsijärven rantaa kulkevat Paasikiventie, joka on osa Raumalle johtavaa valtatietä 12, sekä Tampereen-Porin rautatie, josta lännempänä haarautuu myös Parkanon rata. Pispalan pääkatu on "Pispalan valtatie", joka nimensä mukaisesti oli osa valtateitä 3, 9, 11 ja 12 ennen uusien tieosuuksien valmistumista.
Pispalassa toimii Pispalan koulu, jossa opiskelevat peruskoulun 1.-6.-luokat. Koulu sijaitsee harjun korkeimman kohdan tuntumassa. Kaupunginosassa sijaitsevat Lauri Viita -museo, vaihtoehtomusiikkia esittävä Vastavirta-klubi, Pispalan Pulteri, nykytaiteen keskus Hirvitalo ja muistomerkki ”Betonimylläri”. Pispalan maamerkkinä toimii Haulitorni.
Pispalassa sijaitsee myös Suomen vanhin edelleen toimiva yleinen sauna, vuonna 1906 toimintansa aloittanut Rajaportin sauna. Saunan omistaa Tampereen kaupunki ja sen toiminnasta vastaa Pispalan saunayhdistys ry. Rajaportin saunan lisäksi Pispalan alueella on ollut kaikkiaan liki kymmenen yleistä saunaa, joista kaksi viimeistä, Sirenin sauna (kirkkoa vastapäätä) ja Harjun sauna (Sallin vaarin sauna), joka oli aikoinaan tunnettu yrttikylvyistään, olivat toiminnassa 1980-luvulle saakka.
Myös vuonna 1929 perustettu Ahjolan kansalaisopisto sijaitsee Pispalassa.
Pispalassa toimii vuonna 1969 perustettu kotiseutuyhdistys Pispalan Moreeni ry, jonka omistuksessa on Ahjolan naapurissa sijaitseva vanha haulitehdas.
Pispala on saanut nimensä Pispan talosta, jolla oli muinoin velvollisuus majoittaa piispa tämän matkojen ajaksi. Pispan vuonna 1840 valmistunut päärakennus purettiin vuonna 1989. Vielä vuonna 1869 Pispalassa oli ainoastaan kaksi maatilaa. Pispala kasvoi Kyttälän saneeraamisen jälkeen Pohjois-Pirkkalan puolelle kaupungin rajan taakse. Rajalla oli karjaa varten pystytetty kiviaita ja maantiellä sen kohdalla oli rajaportti. Asemakaavaa ei ollut, joten talot rakennettiin jokseenkin sikin sokin; myös talot suunniteltiin yleensä perinteiseen tapaan ”klubiaskin kanteen” eli ilman tarkempia rakennuspiirustuksia. Pispalassa asui erityisesti tehdastyöläisiä ja rakennustyöläisiä. Suurin osa heistä oli kotoisin Tampereelta ja sen lähikunnista, mutta joitakin tuli myös kauempaa Hämeestä, Satakunnasta ja Pohjanmaalta. Vuonna 1912 Pispala muodostettiin taajaväkiseksi yhdyskunnaksi. Se liitettiin Tampereeseen 1937 ja sen asemakaava vahvistettiin vuonna 1945.
Pispalan pääväylän Pispalan valtatien (virallinen kadunnimi vuodesta 1945) kunnossapito oli alkujaan paikallisten maanomistajien vastuulla. Kapea ja vilkastuneen liikenteen kuluttama tie kunnostettiin alueliitoksen jälkeen vuosina 1937–1939. Tällöin rakennettiin tien Näsijärven puoleiselle sivulle Rajaportilta haulitornin tienoille saakka tukimuuri, jonka ansiosta tietä voitiin leventää. Samalla kuitenkin useita taloja jouduttiin tien pohjoisella reunalla siirtämään tai purkamaan. Ala-Pispalassa tiestä erkani Porin radan ylittänyt Lielahdentie (nykyinen Pohjanmaantie). Vaaralliseksi osoittautunut rautatien tasoristeys korvattiin alikululla tien kunnostuksen yhteydessä vuosina 1939–1940. Asemakaavamuutosten vuoksi tie on typistynyt nykyiselleen eikä sitä pitkin enää pääse Pispalan valtatieltä Paasikiventielle.
Pispalan rakennuskanta on ollut suuren muutoksen kohteena 1970-luvulta lähtien. Ainutkertaisten maisemallisten ominaisuuksien vuoksi kohonneet tonttien hinnat ovat tuoneet alueelle runsaasti uusia, suuria omakotitaloja, joiden tieltä vaatimattomin pispalalaisrakentaminen on usein saanut väistyä. Kaikeksi onneksi alueen rakennuksia on myös vaalien kunnostettu. Kaupunginosan sosiaalinen rakenne on kuitenkin vähitellen muuttunut, kun usean perheen vuokrakerrostaloja on suurelta osin saneerattu yhden tai kahden perheen omakotitaloiksi. Pispalan ainutlaatuista miljöötä tai rakennuskantaa ei ole vielä suojeltu kaavalla, mutta alueen vanhentuneen asemakaavan päivittäminen on käynnistetty kesällä 2007.
Pispala on myös useiden tunnettujen taiteilijoiden ja kuuluisuuksien asuinpaikka. Pispalan ja viereisen Tahmelan rinteillä asuu tai on asunut mm. Lauri Viita, Olavi Virta, Aki Kaurismäki, Hannu Salama, Hassan Blasim, Heikki Salo, Seela Sella, Juri Lindeman, Tarmo Salmela, Pauli Hanhiniemi, Keith Armstrong, Yrjö Jylhä, Aaro Hellaakoski, Mikko Alatalo, Suvi Karjula, Risto Eronen, Seppo Kulmala, Lassi Valtonen ja Esko Kovero.
Eräs kuuluisimmista Pispalaa kuvaavista kaunokirjallisista teoksista on Lauri Viidan romaani "Moreeni". Myös F. E. Sillanpää on sijoittanut pienoisromaaninsa "Hiltu ja Ragnar" – jota kirjailija itse piti parhaana teoksenaan – tapahtumat Pispalaan. Niin ikään Hannu Salaman teos "Siinä näkijä missä tekijä" sijoittuu suurelta osin Pispalaan.
Myös useat muusikot ovat tehneet Pispala-aiheisia kappaleita. Tällaisia ovat esimerkiksi Tapio Rautavaaran "Oli Pispalan mäellä tölli" (1966) ja "Pispalan poikia ollaan" (1966), Joose Keskitalon "Pispalan tyttö" (2008), Lassi Valtosen "Pispala" (2011), Popedan "Jäin täryjyrän alle Pispalassa" (1990), sekä SMC Lähiörottien "Vastavirta" (2012). Iskelmälaulaja Eino Valtanen julkaisi vuonna 1981 albumin "Kulta Pispalasta", jolla on samanniminen kappale. Tunnetun brittiläisen yhtyeen The Human League musiikkivideo "Night People" (2011) on kuvattu osittain Pispalassa.
Elokuvista Mika Kaurismäen "Klaani" (1984) on kuvattu osittain Pispalassa.