Etelä-Dakota
Etelä-Dakota on 2. marraskuuta 1889 Yhdysvaltoihin liitetty osavaltio. Nimensä Etelä-Dakota on saanut lakota- ja takota-nimisten sioux-intiaaniheimojen mukaan.
Etelä-Dakotan asukasluku on 853 175 (2014) ja pinta-ala 199 905 km². Sen pääkaupunki on Pierre ja suurin kaupunki Sioux Falls.
Osavaltio rajoittuu pohjoisessa Pohjois-Dakotaan, etelässä Nebraskaan, idässä Iowaan ja Minnesotaan ja lännessä Wyomingiin ja Montanaan.
Missouri virtaa osavaltion keskiosien läpi. Sen itäpuolella on matalia kukkuloita ja jääkauden muovaamia järviä. Suuri osa Etelä-Dakotan länsiosasta kuuluu Suuriin tasankoihin.
Preeria ja laidunmaat kattavat 90 % osavaltion pinta-alasta. Aikoinaan siellä kulkivat tuhatpäiset biisonilaumat. Etelä-Dakotan tunnetuin nähtävyys on Mount Rushmore National Memorial – Rushmore-vuoreen hakatut neljän presidentin kasvokuvat.
Etelä-Dakotan itäosa on osa Tornado Alleyksi kutsuttua aluetta. Osavaltion alueella havaitaan vuosittain keskimäärin 36 tornadoa.
Vuoden kuumin kuukausi on heinäkuu, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila Sioux Fallsissa on noin 28 astetta. Keskimääräinen alin on pakkasen puolella marraskuusta maaliskuuhun, kylmimmillään tammikuussa -14 astetta.
Vuonna 2010 Etelä-Dakotassa oli viisi yli 20 000 asukkaan kaupunkia:Sioux Falls, Rapid City, Aberdeen, Brookings ja Watertown.
Ensimmäinen tieto eurooppalaisten käynnistä Etelä-Dakotassa on vuodelta 1742, jolloin siellä kävi ranskalaisia tutkimusmatkailijoita. Yhdysvaltojen lippu liehui siellä ensi kertaa vuonna 1804. 70 vuotta myöhemmin huhuttiin George A. Custerin joukkojen löytäneen kultaa. Etelä- ja Pohjois-Dakota liittyivät Yhdysvaltoihin vuonna 1889.
Muita historian tunnettuja nimiä ovat Buffalo Bill ja Calamity Jane.
Etelä-Dakotan lainsäädäntövaltaa käyttää kaksikamarinen osavaltion parlamentti. Ylähuoneessa eli senaatissa on 35 jäsentä, alahuoneessa eli edustajainkokouksessa on 70 jäsentä. Jäsenet valitaan kahden vuoden välein 35 vaalipiiristä. Parlamentti kokoontuu alkaen tammikuun toisesta tiistaista. Istuntokausi kestää joka toinen vuosi 40 työpäivää, joka toinen vuosi 35 työpäivää.
Ylintä toimeenpanovaltaa käyttää kuvernööri. Vuodesta 2011 kuvernöörinä on ollut Dennis Daugaard.
Etelä-Dakota on jaettu 66 piirikuntaan.
Etelä-Dakotan bruttokansantuote vuonna 2010 oli 40 miljardia dollaria. Se oli Yhdysvaltojen osavaltioista 47. tilalla.
Vakuutus-, pankki- ja kiinteistöala ovat tärkeä osa Etelä-Dakotan taloutta. Homestaken kaivoksen aikoihin osavaltio oli Yhdysvaltojen suurin kullan tuottaja, mutta kaivos on suljettu 2001. Nykyisin Etelä-Dakotassa louhitaan kivituotteita ja kipsiä ja kaivetaan öljyä ja maakaasua. Maatalouden tärkeimiä tuotteita ovat nautakarja, maissi, soijapavut, vehnä ja sianliha.
Etelä-Dakotassa on 17 lentoasemaa, joista neljällä oli kaupallista liikennettä vuonna 2015. Niistä vilkkaimmat olivat Sioux Fallsin lentoasema (493 500 lähtevää matkustajaa) ja Rapid Cityn lentoasema (264 000).
Etelä-Dakota on Wyomingin lisäksi ainoa Manner-Yhdysvaltain osavaltio, jossa Amtrakin matkustajajunat eivät kulje. Siellä on kuitenkin tavarankuljetusta varten noin 3 000 kilometriä raiteita. Suurimmat toimijat ovat BNSF Railway ja Rapid City, Pierre & Eastern Railroad, jotka omistavat ratakilometreistä yhteensä lähes 80 prosenttia.
Autoteitä Etelä-Dakotassa on noin 133 000 kilometriä, joista 12 500 kilometriä on osavaltion ylläpitämää maantietä.
Rodullisesti Etelä-Dakotan asukkaista on 85,9 % valkoisia, 8,8 % intiaaneja, 2,7 % hispaaneja, 1,3 % mustia ja 0,9 % aasialaisia (0,4 % muita). Etnisesti eniten on saksalaisia (40,7 %), norjalaisia (15,3 %), irlantilaisia (10,4 %), intiaaneja (8,3 %) ja englantilaisia (7,1 %).
Pienen asukaslukunsa takia Etelä-Dakotassa on vain vähän ammattilaisurheiluseuroja. Seuratoiminta on rajoittunut Sioux Fallsiin ja Rapid Cityyn. Etelä-Dakotan osavaltion yliopistolla on joukkueita eri lajeissa yliopistosarjassa.