hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Kultivaattori
Kultivaattori on järeä maataloudessa käytettävä maanmuokkausväline, joka asennetaan yleensä traktorin perään. Kultivaattori muistuttaa rakenteeltaan äestä ja sitä käytetään maatalousmaiden säännölliseen kuohkeuttamiseen ja sänkimuokkaukseen, yleensä myös tiivistyneiden ja savipitoisten maiden maanparannukseen. Sillä voidaan joissain tapauksissa korvata kyntöauran käyttö. Kultivaattoria käyttämällä voidaan välttää vettä läpäisemättömän kyntöanturan muodostuminen.
Kultivaattori ei käännä muokattavaa maata yhtä paljon kuin aura, joten se on auraa hieman kevyempi muokkauskone.
Kultivaattorit voidaan yleensä jakaa perusmuokkaus- ja kylvömuokkauskoneisiin niiden järeyden ja työsyvyyden mukaan.
Perusmuokkauskoneena käytetään kultivaattoria, jonka työsyvyys on suuri. Perusmuokkaukseen käytettävän kultivaattorin työsyvyys vaihtelee 10–30 cm välillä. Sillä pyritään kuohkeuttamaan maata ja rikkomaan kasvin juuria syvältä, edellisen sadonkorjuun jälkeen. Perusmuokkauksen jälkeen pelto ei ole yleensä sellaisenaan kylvökunnossa vaan vaatii siihen vielä oman työvaiheen. Kylvömuokkaukseen voidaan käyttää kultivaattoria, jonka työsyvyys on matalampi.
Kevyen ja raskaan kultivaattorin rakenne on samankaltainen. Molemmissa on yleensä ristikkäisistä teräspalkeista koostuva runko. Koneessa on usein piikkimäiset terät, jotka on kiinnitetty rungon poikittaisiin teräspalkkeihin. Terät tunkeutuvat maahan ja sekoittavat, kääntävät ja nostavat sitä. Koneen runkoon kiinnitetään kultivaattorin muut osat, kuten pyörät ja jälkimuokkauskone. Raskaamman, perusmuokkaukseen käytettävän kultivaattorin terät ovat vastaavasti järeämpiä ja leveämpiä, jolloin terän muokkaama alue ulottuu leveämmälle alueelle varmistaen tehokkaan muokkauksen kun työsyvyys on suuri.
Kultivaattorit joiden työleveys on pieni, ovat yleensä nostolaitekiinnitteisiä, jolloin kone saadaan nostettua ylös eikä se tällöin vaadi hinaukseen tarvittavia tukipyöriä. Nostolaitekiinnitteisen koneen rakenne on hyvin yksinkertainen, eikä se yleensä vaadi vetolaitteelta monimutkaista hydrauliikkaa. Leveämmät kultivaattorit kiinnitetään vetokoukkuun ja ovat hinattavia. Rakenteeltaan ne taittuvat joko niin, että kone taittuu keskeltä kahteen osaan pystyasentoon, tai vasemmalta ja oikealta reunalta ylös kun keskiosa pysyy paikalla. Koneen taittaminen ja työsyvyyden säätö tapahtuvat usein hydrauliikkasylintereiden avulla.
Ricardo Bochini
Ricardo Enrique Bochini (s. 25. tammikuuta 1954, Zárate, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija. Keskikentällä niin sanotulla "kymppipaikalla" pelannut Bochini voitti maailmanmestaruuden vuoden 1986 MM-kisoissa.
"El Bocha" pelasi koko 20-vuotisen aktiiviuransa Independientessä. Hänelle kertyi 740 pääsarjaottelua. Kukaan muu ei ole pelannut samassa seurassa yhtä monta ottelua Argentiinan 1. divisioonassa. Bochini ei ollut niinkään maalintekijä (107 maalia), mutta hän oli taitava syöttäjä ja hänen pelinrakennustaitoaan arvostettiin. Bochini voitti Independientessä neljä Argentiinan mestaruutta sekä neljä Copa Libertadoresia.
Bochini voitti maailmanmestaruuden vuonna 1986 Argentiinan jalkapallomaajoukkueessa. Hän pelasi turnauksessa vain yhden ottelun, koska kymppipaikkaa piti hallussaan Diego Maradona.
Huhtikuussa 2007, 16 vuotta uran lopettamisen jälkeen, Ricardo Bochini pelasi virallisessa ottelussa 6. divisioonan "Barracas Bolívarin" joukkueessa.
Ethel Stark
Ethel Stark C.M., GOQ (25. elokuuta 1910 – 16. helmikuuta 2012) oli kanadalainen viulisti ja kapellimestari.
Stark syntyi Montréalissa ja opiskeli McGillin musiikkikonservatoriossa. Vuosina 1928–1934 häntä opettivat Curtis Institute of Musicissa Lea Luboshutz, Louis Bailly, Artur Rodziński, Fritz Reiner sekä Carl Flesch.
Stark perusti vuonna 1940 Montreal Women's Symphony Orchestran, jota hän johti vuoteen 1960. Hänestä tuli vuonna 1979 Order of Canadan jäsen ja vuonna 2003 National Order of Quebecin "Grand Officer".
Montrealissa on Starkin mukaan nimetty puisto, Parc Ethel-Stark.
Johann Joseph Abert
Johann Joseph Abert (20. syyskuuta 1832 – 1. huhtikuuta 1915) oli saksalainen säveltäjä.
Abert opiskeli kontrabassonsoittoa Prahan konservatoriossa. Hän pääsi vuonna 1853 Stuttgartin hoviorkesteriin ja toimi vuosina 1867–1888 sen "Kapellmeisterina". Hän kuoli Stuttgartissa 82-vuotiaana.
Abertin tuotantoon kuuluu muun muassa kamarimusiikkia ja yksinlauluja, mutta myös lukuisia menestyneitä oopperoita.
Keltaraputokko
Keltaraputokko ("Cryptocentrus cinctus") on tokkoihin kuuluva kala.
Keltaraputokko kasvaa noin 7 cm pitkäksi. Se on kirkkaankeltainen, etuosa ja evät pienten vaaleansinisten pilkkujen kuvioimat. Silmät kohoavat kulmikkaan pään yläpuolelle. Rintaevät ovat muiden tokkojen tapaan voimakkaat.
Keltaraputokko elää luonnossa Malediiveilla ja Sri Lankan lähivesillä sekä muualla Indopasifisella merialueella. Se elää useimmiten koralliriuttojen yhteydessä olevissa hiekkapohjaisissa kohdissa, missä se pääsee kaivautumaan vaaran uhatessa pesäkoloonsa. Sitä tavataan yleensä 1-10 metrin syvyydessä.
Keltaraputokko kaivautuu mielellään ainakin pyrstöosaltaan hiekkaan. Se puolustaa reviiriään, mutta on harvoin aggressiivinen muita kuin lajitovereitaan kohtaan. Keltaraputokko voi elää symbioosisuhteessa samassa hiekkakuopassa tai kolossa suunnilleen samankokoisten pistoolirapujen ("Alpheus sp.")kanssa. Jos kala kokee itsensä uhatuksi, se nököttää pesäkolossaan, mutta jos se uskaltaa, se liikuskelee ympäriinsä, seuloo pohjahiekkaa ja poimii kivien seasta öttiäsiä.
Keltaraputokot voivat hypätä ulos akvaariosta, joten korotettua reunaa tai kansilaseja suositellaan. Ne lisääntyvät myös vankeudessa, ja kasvatettuja yksilöitä pidetään kestävämpinä kuin luonnosta pyydystettyjä.
Keltaraputokkopari saattaa kutea myös kotiakvaariossa. Todella pienet poikaset kuoriutuvat jo neljän päivän päästä. Poikasten kuolleisuus on suuri, sillä ne kehittyvät eri tahtiin ja saattavat syödä sisaruksiaan, sen lisäksi että niitä uhkaavat kaikki muutkin planktoninsyöjät. Lisäksi poikasten ruokkiminen tarpeeksi hienojakoisella elävällä ravinnolla on kotioloissa vaikeaa. Vasta noin kahden viikon ikäisinä poikaset ovat tarpeeksi suuria syödäkseen rataseläimiä, ja kuukauden ikäisinä ne kykenevät syömään vastakuoriutuneita Artemia-kidusjalkaisia.
Keltaraputokkoja pidetään 22–28-asteisessa vedessä meriakvaariossa jossa on paljon uintitilaa ja korallihiekkapohja. Ne eivät näyki koralleja, joten ne käyvät myös riutta-akvaarioon. Ne syövät lihaisaa pakasteruokaa, jota suositellaan annettavaksi kahdesti päivässä. Ne hankkivat tilaisuuden tullen myös itse ravintoa kaivelemalla akvaarion pohjahiekan seassa eläviä pieneliöitä.
Bart Berman
Bart Berman (s. 29. joulukuuta 1938, Rotterdam) on alankomaalais-israelilainen pianisti ja taidemusiikin säveltäjä.
Bertman opiskeli pianonsoittoa Jaap Spaandermanin johdolla Amsterdamissa. Hänet tunnetaan mm. Franz Schubertin sekä 1900-luvun taidemusiikin tulkitsijana.
Savu meihin
Savu meihin on Absoluuttisen Nollapisteen kappale ja single yhtyeen vuoden 1995 toiselta studioalbumilta "Muovi antaa periksi". Se julkaistiin tammikuussa 1996 levymerkillä AMT.
Kappaleet sovittanut Absoluuttinen Nollapiste.
Funet
Funet () on Suomen korkeakoulujen ja tutkimuksen tietoverkko, jota operoi opetusministeriön hallinnoima, valtion kokonaan omistama CSC – Tieteen tietotekniikan keskus. Funet-verkko palvelee suomalaisia yliopistoja, ammattikorkeakouluja sekä tutkimuslaitoksia tarjoamalla niille tietoliikenneyhteydet.
CSC vastaa Funet-verkon toiminnasta ja kehittämisestä. Erilaisten tietoliikenneyhteyspalveluiden lisäksi muita Funet-palveluja ovat myös erilaiset tietoturva-, käytön tuki, viestintä- ja jakelupalvelut.
Funet-tietoverkkohanke aloitettiin 1980-luvulla. Hankkeen alkuperäisenä tarkoituksena oli kehittää Suomen korkeakoululaitoksen tietoliikenneyhteyksiä. Funet-verkon kautta Suomi liittyi kansainväliseen Internetiin vuodenvaihteessa 1988-1989.
Funet-verkon ulkomaanyhteydet on toteutettu pohjoismaisen tutkimusverkon NORDUnetin kautta. Nordunet puolestaan muodostaa osan Euroopan tutkimuksen Géant2-runkoverkkoa.
Vuodesta 2008 lähtien Funet-yhteyksiä on uusittu osa kerrallaan mustan kuidun varassa toimiviksi kuituyhteyksiksi, jotka mahdollistavat myös erillisten valopolkujen käytön ja tarvittaessa jopa useiden satojen gigabittien sekuntinopeudet. Ensimmäiset 100 Gbit/s yhteydet Funetissa otettiin tuotantokäyttöön 2015.
Syksyllä 2017 yksittäisten asiakasorganisaatioiden yhteydet Funettiin olivat pääsääntöisesti 1 Gbit/s tai 10 Gbit/s Ethernetillä toteutettuja, ja ulkomaanyhteyksien kapasiteetti NORDUnetin kautta oli 220 Gbit/s.
Kuten kaikki suomalaiset internet-operaattorit, myös Funet on FICIXin jäsen.
Momenttiavain
Momenttiavain on työkalu, jonka avulla pultteja ja muita kierteitettyjä osia voidaan kiristää haluttuun kiristysmomenttiin. Momenttiavaimessa voi olla asteikko, josta nähdään vääntömomentti avainta väännettäessä tai avain voi naksahtaa, kun avaimeen asetettu kiristysmomentti on saavutettu. Momenttiavaimet voivat olla myös elektronisia.
Momenttiavaimia käytetään, kun halutaan saavuttaa käsivaraista kiristystä tarkempi ja tasaisempi kireys. Esimerkiksi useimpien polttomoottorien sylinterikannet kiristetään momenttiavaimella määrättyyn momenttiin.
Nicolas Roeg
Nicolas Jack Roeg (15. elokuuta 1928 Lontoo – 23. marraskuuta 2018 Lontoo) oli englantilainen elokuvaohjaaja. Roegin elokuville on tunnusomaista tarinoiden pirstominen lyhyiksi fragmenteiksi, joiden kronologiaa Roeg usein sekoitti. Hänen filminsä "Kauhunkierre" ("Don't Look Now", 1973) äänestettiin ykköseksi vuonna 2011 Time Out -lehden 150:lle elokuva-alan ammattilaiselle tekemässä kyselyssä kaikkien aikojen sadasta parhaasta brittielokuvasta.
Pilapiirtäjä
Pilapiirtäjä eli pilakuvapiirtäjä on taiteenalan ammatti. Pilakuvapiirtäjä piirtää pilapiirroksia, joiden pääasiallinen sisällön merkitys on huumori. Laadukkaampien pilakuvien piirtäjän työ on myös kuvallisesti vaativampaa.
Pitäjänmäen kenttärata
Pitäjänmäen kenttärata oli venäläisten vuosina 1915–1916 tukkien kuljetusta varten rakentama 750 mm:n raideleveydellä ollut kapearaiteinen metsärautatie Helsingin maalaiskunnan, nykyisten Helsingin ja Vantaan kaupunkien, alueella.
Rautatie kuljetti tukkeja Helsingin ympäristön metsistä meren rantaan edelleen uitettaviksi.
Rata rakennettiin osapuilleen reitille Laajalahden laituri (Munkkiniemi) – IBM:n toimitalo (Munkkiniemi) – Stockmannin korjaamo (Pitäjänmäki) – Strömbergin tehdas (Pitäjänmäki) – rantaradan alitus – Kaupintien ja Vihdintien kulma (Konala) – Konalan risteys – Tuulenpesäntie Malminkartanossa – Sanomala Isotammentiellä (Martinlaakso).
Radan pituus oli arviolta vähintään 15 km
Ainoa varsinainen asema ja veturitallit kolmioraiteineen olivat Pitäjänmäen aseman lähellä. Toinen kolmioraide oli radan päätepisteessä Vantaalla. Keimolaan, nykyisen Aluman tehtaan luo, jäi vallankumouksen tullessa suuret määrät radan kuljetettavaksi tarkoitettua puutavaraa ja ratatarvikkeita - eli rataa oli ilmeisesti tarkoitus jatkaa sinne asti.
Radalla oli käytössä kaikkiaan viisi veturia, joista tiettävästi neljä venäläisvalmisteista, sekä tuntematon määrä tukkivaunuja ja parikymmentä soravaunua.
Jokioisten rautatien vaiheisiin rata liittyy sikäli, että vuonna 1915 linnoitustöihin myyty ja Tallinnaan päätynyt JR3-veturi, Baldwin 17493/1900, 2-8-2T, oli lyhyen aikaa radalla odottaessaan kuljetusta eteenpäin.
Tukkiliikenne loppui Helmikuun Vallankumoukseen vuonna 1917 ja rata jäi toimettomaksi. Liikenteen loppuessa veturit oli laskettu vedestä tyhjiksi ja jäätymistä ehkäisevät varotoimet oli tehty huolellisesti ja jostain syystä kalusto jätettiin muutenkin rauhaan, kun inventoijat saapuivat paikalle seuraavana kesänä, veturit ja vaunut tavattiin hyvässä kunnossa.
Pitäjänmäen kenttärata purettiin vuonna 1919. Kolme venäläisperäistä tenderiveturia, pääosa soravaunuista ja kiskoista vaihteineen siirrettiin rakenteilla olleelle Outokummun–Juojärven Rautatielle, osa meni Loviisaan, Röjsön turveradalle.
Vetokalusto käytettiin loppuun Outokummussa. Sitä käytiin katsomassa sodan jälkeen sotakorvausinventoinnin yhteydessä, mutta hylättiin silloinkin. Tukkivaunut menivät Vaaherjoen - Syskyjärven metsäradalle Laatokan Karjalaan, missä ne käytettiin loppuun jo kauan ennen talvisotaa.
Command &amp; Conquer: Sole Survivor
Sole Survivor on verkkopeli, jossa toimitaan yksin tai joukkueessa ja yritetään pitää viholliset kurissa. Keräämällä laatikoita yksikkö paranee, tulee nopeammaksi, sen tulinopeus paranee tms. Sole Survivorin musiikki on peräisin aiemmista "C&C"-peleistä remixeinä, mm. Hell March remix ja No Mercy remix.
Luonnollinen kaatumiskulma
Luonnollinen kaatumiskulma, toiselta nimeltään löyhän aineen kitkakulma, on rakennus- ja geotekniikan termi. Sillä kuvataan kulmaa, joka muodostuu rakeisen materiaalin ja horisontaalin pinnan välille, kun rakeista materiaalia kaadetaan kartion muotoiseksi kasaksi. Kulman suuruuteen vaikuttavat tiheys, vetovoima, pinta-ala, kitkakerroin, materiaalin karkeus, lajittuneisuus ja kosteus. Kulman ollessa pieni syntyy samasta määrästä ainetta matalampia kasoja kuin isoilla kulman arvoilla.
Strutter
Strutter on yhdysvaltalaisen hard rock -yhtye Kissin kappale. Se on vuonna 1974 julkaistun "KISS"-albumin aloitusraita. Se on lisäksi yksi harvoista Kiss-kappaleista, jonka yhtyeen keulakuvat Paul Stanley ja Gene Simmons ovat tehneet yhdessä. Stanley kirjoitti sanoituksen Simmonsin sävellykseen "Stanley the parrot". Kappaleen laulaa Stanley.
"Strutter" on noussut todelliseksi Kiss-klassikoksi ja se on kuulunut aina maskiaikaisen Kissin esittämislistalle keikoilla. Singlenä ilmestyessään se ei kerännyt listasijoituksia.
Vuonna 1978 ”Strutterista” äänitettiin uusi versio ja se julkaistiin "Double Platinum" -kokoelmalla. Kyseisessä Neil Bogartin ideoimassa uusioversiossa oli vaikutteita diskomusiikista. Ainoan tunnetun listasijoituksen uusi versio saavutti Etelä-Afrikassa, missä se ylsi 89:nneksi.
"Strutter"-kappale löytyy myös videopeleistä "Guitar Hero II", "" ja "Frets on Fire".
Käyttäjän manipulointi
Käyttäjän manipulointi eli sosiaalinen manipulointi () on toimintaa, jonka tarkoituksena on saada käyttäjä paljastamaan tai antamaan pääsy salattuihin tietoihin. Sosiaalinen manipulointi voi olla huijaus tai yritys saada uhri luottamaan hyökkääjään tarpeeksi. Luottamusta voidaan kerätä esiintymällä jonain luotettava tahona, kuten valtiollisena palveluna, pankkina tai yrityksen teknisenä tukena.
Kaikki tekniikat perustuvat ihmisten hyväuskoisuuteen.
Tekosyy on keksitty perustelu, jonka verukkeella yritetään saada kohde paljastamaan haluttuja tietoja. Todellisessa tilanteessa, jossa hyökkääjä on suorassa yhteydessä uhriin, tekniikan toimivuus riippuu pitkälti hyökkääjän uskottavuudesta. Hyökkääjältä vaaditaan hyviä näyttelijän lahjoja, jos huijaus tapahtuu kasvokkain. Vastaava luottamuksen taso saavutetaan puhelinsoitolla, joka ei myöskään altista hyökkääjän identiteettiä paljastumiselle. Luottamukselle kerätään pohjaa etsimällä uhrista tietoja etukäteen.
Sähköpostin otsikkotietoja muokkaamalla voi vaihtaa lähettäjäksi luotetun tahon. Tekemällä viestistä virallisen näköisen voi saada uhrin uskomaan, että viesti on luotettavasta lähteestä. Viesteissä on myös käytetty sähköpostiohjelmien tietoturva-aukkoja hyväksi, jolloin on saatu linkki naamioitua niin, että todellinen osoite ei paljastu käyttäjälle.
Uhrille voidaan myös ujuttaa haitallinen ohjelma naamioimalla siitä houkutteleva. Ajattelematon tai tietämätön uhri voi asentaa itselleen troijalaisen luullen sitä eroottiseksi näytönsäästäjäksi tai tärkeäksi tietoturvapäivitykseksi.
Esimerkki on yhdistelmä sekä huijaus- että tekosyymenetelmiä. Kohteena on keskisuuri yritys, jonka toimintaan liittyy myynti ja asiakaspalvelu. Hyökkäys aloitetaan ottamalla selvää etukäteen kaikki mahdollinen mitä kohteesta on tiedossa. Liikevaihdosta aina suurimpiin asiakkaisiin. Pelkästään yrityksen kotisivuihin tutustumalla voi saada tarpeeksi informaatiota.
Hyökkääjä esiintyy laskutus- ja reskontraohjelman ylläpitäjänä. Lähestyminen aloitetaan puhelinsoitolla jonka tarkoituksena on kysellä ohjelman toimivuutta ja käyttökokemuksia eri toiminnoista. Hyökkäystä alustetaan useamalla luottamusta keräävällä yhteydenotolla, jotka tehdään sopivin aikavälein kuitenkaan kuormittamatta kohdetta. Hyökkääjä voi kalastella lisää tärkeitä tietoja ottamalla yhteyttä edustamaansa ohjelmistotaloon. Tässä niin kutsutussa mies välissä-hyökkäyksessä kaikki viestintä kulkee hyökkääjän kautta.
Luottamuksen synnyttyä hyökkääjä voi yrittää kalastella kohteelta käyttäjätunnus-salasanapareja eri verukkein. Sopivin verukkein voi hyökkääjä huijata kohdeyritystä antamaan pääsy yrityksen sisäverkkoon. Toinen mahdollinen vaihtoehto on lähettää laskutusohjelman päivitys postissa cd-levyllä. Hyökkäyksen onnistuminen on kiinni pienistä yksityiskohdista varsinkin jos käytetään muitakin kuin sähköisiä kommunikaatiovälineitä.
Painemittari
Painemittari eli manometri on paineen mittaamiseen tarkoitettu koje. Yksinkertaisin painemittari on U-putkimanometri, jossa on nesteellä täytetty U-kirjainta muistuttava lasinen putki. Kun putken toiseen päähän lisätään paine, neste pakenee eteenpäin putkessa, kunnes pintojen korkeuseron tulo nesteen ominaispainon kanssa vastaa paine-eroa.
Teknilliseen paineenmittaukseen on kehitetty sulavampia järjestelmiä, kuten metallin jousivoimaan perustuvia mittareita.
Niistä tavallisin on bourdonputki- eli paineputkimanometri, joissa on hyvin litteästä messinki- tai teräsputkesta taivutettu paineputki eli -kaari, joka paineen alaisena pyrkii oikenemaan suoraksi. Putken pää on yhdistetty mittariin, jossa osoitin näyttää paineen. Nopeiden paineenvaihteluiden tai suurten paineiden mittaukseen käytetään sähköisiä paineantureita, joihin liitetty sähköinen mittauslaite rekisteröi paineen.
Laika &amp; The Cosmonauts
Laika & The Cosmonauts oli suomalainen instrumentaalirock-yhtye, joka toimi vuosina 1987-2008.
Edward Taylor
Edward Taylor (s. 1931) on brittiläinen käsikirjoittaja, joka tunnetaan parhaiten radiokuunnelmastaan "Knalli ja sateenvarjo" (). Tätä alun perin BBC:n esittämää kuunnelmaa on Suomessa lähetetty YLE Radio 1:llä.
Taylor keksi "Knallin ja sateenvarjon" 1960-luvun alulla oltuaan lounaalla Richard Murdochin kanssa. Murdoch oli pyytänyt Tayloria kirjoittamaan radiokomedian, jossa hän itse esiintyisi.
Englannissa "Knallia ja sateenvarjoa" kuultiin 144 jaksoa ja siitä on myös versiot Etelä-Afrikassa ja Ruotsissa. Taylor kirjoitti uusia jaksoja Suomen versioon aina vuoteen 2008 saakka.
Taylor on kirjoittanut myös salapoliisiromaanit Shadows of Treason (2012) ja Terror by Gaslight (2015).
Tällä hetkellä Taylor asuu Lontoossa vaimonsa Suen kanssa. Heillä on myös tytär, Imogen.
Martta Haatanen
Martta Haatanen, o.s. Sandström (7. heinäkuuta 1904 Iisalmi – 17. joulukuuta 1977 Tornio) oli suomalainen kirjailija.
Haatasen isä oli rautatienrakentaja Juho Uljas Sandström ja äiti Vilhelmiina Toivanen. Hänen puolisonsa 1926–1963 oli Jukka Haatanen. Torniossa Haatanen asui vuodesta 1947 ja kuoli siellä 73-vuotiaana. Haatanen kävi kansakoulun ja työskenteli elintarvikejakelun rahastonhoitajana rautatierakennustyömaalla sekä myöhemmin Karjalan pakolaisten avustuskeskuksessa. Hän toimi elokuusta 1940 alkaen "Pohjolan Sanomien" pakinoitsijana, tilapäisenä toimittajana ja kirja-arvostelijana.
Haatanen osallistui sotien jälkeen Tornion kunnallispolitiikkaan Maalaisliiton edustajana, kaupunginvaltuustossa hän oli 1957-1968 ja kaupunginhallituksessa 1960. Hän oli kaupungin historian ensimmäinen naisjäsen kaupunginhallituksessa.
Haatasen esikoisromaani oli rautatieaiheinen "Rautaiset siteet" vuodelta 1936. Läpimurtoteos kirjailijana oli vuonna 1940 ilmestynyt "Yön kuningatar". Kaikkiaan hän kirjoitti 19 romaania, joita on käännetty ruotsiksi, tanskaksi ja ranskaksi. Suomalaisille äideille omistettu sota-aikaan sijoittuva romaani "Kirkastettu sydän" on Ilmari Unhon ohjaaman elokuvan "Kirkastettu sydän" pohjana. Pakinoitsijana Haatanen käytti nimimerkkejä Mirjam Koski ja Mukan Sohvi. Pakinoissa hän myös käytti Peräpohjolan murretta, vaikka kirjoittikin kirjansa yleiskielellä.
Justus järjestää kaiken
Justus järjestää kaiken on Lasse Pöystin ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1960. Elokuva perustuu komediasarjaan "Lasse Pöysti Show", missä Pöysti oli keksijä Justuksen roolissa. Elokuva on Lasse Pöystin viimeinen ohjaus.
Elokuvan yleisömenestys oli kehnohko ja se jäi taloudellisesti tappiolle. Pöysti kertoo näkemyksenään omasta ohjaustyöstään eräässä haastattelussa, että pystyi "sen alkuun kehittämään ehkä satakunta metriä ihan hyväksyttävää elokuvallista toimintaa..."
Aikalaisarvioissa elokuva saa sekä kiitosta että moitteita. Jaakko Tervasmäki (Elokuva-Aitta) kehuu elokuvan alkua ja toteaa sitten: "Vasta kun elokuvan henkilöt alkavat puhua, kerronta solahtaa tavanomaisiin uomiin." Pöystin eräitä eleitä verrataan Chapliniin, mutta esimerkiksi Tervasmäki huomauttaa, etteivät ne onnistu niin hyvin että "niiden varaan voisi filmin hauskuuden perustaa".
Myöhemmin elokuvaa on pidetty kovin sketsimäisenä. Se koostuu irrallisista sketseistä ilman erityisempää visuaalista näkemystä, sanoo yksi kriitikko. Toinen kriitikko kuitenkin kiittää yritystä panostaa verbaalihuumoriin, joka suomalaisissa komedioissa ei ollut tavallista.
Justus (Lasse Pöysti) on onneton työtön keksijä, joka asuu purkutalossa. Hän tapaa nuoren Bellan (Elina Salo), ja he päättävät asua yhdessä. He ovat köyhiä, ja Justus on vararikon partaalla. Justus järjestää Kaikki Järjestyy O.Y:n, jonne saapuu kuitenkin vain yksi hakija, hyvin ujo mies, Osmo Ujokas. Justus tapaa voimamies Pontuksen (Leo Lastumäki), jota hän kouluttaa nyrkkeilyotteluun. Justus voittaa kilpailun, ja heistä tulee rikkaita. Justus ryhtyy valmistelemaan uutta jalankulkijoiden Patikka-puoluetta, ja johtajatar Minna (Birgitta Ulfsson) voittaa Miss Patikka -kilpailun.
Justus huomaa, että rikkaana ja kiireisenä ei ole aikaa muille ja luopuu puolueestaan, ja Justus ja Bella palaavat yhteen.
Sakari Issakainen
Sakari Issakainen (s. 6. toukokuuta 1938 Heinävesi) on suomalainen kirjailija.
Issakainen kävi keskikoulun ja opiskeli Heinolan seminaarissa ja Sibelius-Akatemian kirkkomusiikkiosastolla. Hän toimi vuosikymmeniä opettajana Helsingissä ja Heinävedellä sekä kanttorin sijaisena synnyinkunnassaan Heinävedellä. Vuodesta 1988 lähtien hän on toiminut päätoimisena kirjailijana.
Issakaiselle myönnettiin vuonna 1987 J. H. Erkon palkinto romaanista "Paratiisissa ei soi Paganini". Hän voitti Kirjallisuuden valtionpalkinnon teoksellaan "Jos nimeltä kutsut" (1991). Teoksellaan "Valaskalan unta" Issakainen voitti vuonna 1992 Gummeruksen Kaarlen päivän palkinnon.
US5
US5 oli englantilais-amerikkalainen poikabändi. Sen tuottajana toimii Lou Pearlman, joka on tuottanut myös esimerkiksi Backstreet Boysin. Alun perin yhtyeeseen kuului 5 jäsentä: Richie Stringini, Cayce Clayton, Izzy Gallegos, Vincent Thomas ja Jay Khan, jotka ovat kotoisin Yhdysvalloista, Britanniasta ja Saksasta. Vincent tuli yhtyeeseen vasta heidän neljännelle levylleen. Ennen Vincentiä yhtyeessä oli Mikel Johnsson. Ensimmäisellä albumillaan "Here We Go" yhtye tuli suosituksi Keski-Euroopassa.
Manageri Pearlman pidätettiin kesäkuussa 2007 epäiltynä Yhdysvaltojen historian pahimmasta ponzi-huijauksesta, ja joutui vankilaan.
Yhtyeen viimeinen esiintyminen oli vuonna 2010.
Yhtye perustettiin keväällä 2005. Heidän ensimmäinen singlensä, "Maria", myi kultaa Yhdysvalloissa. Siitä tuli ykköshitti Saksassa ja se oli myös suuri hitti kesällä useissa Euroopan maissa. Myöhemmin lokakuussa 2005 he julkaisivat debyyttialbuminsa, joka myi kultaa ja platinaa Saksassa ja Itävallassa. Syksyllä 2006 yhtyeen toinen albumi, "In Control" julkaistiin. Se menestyi hyvin muun muassa Puolassa ja sai siellä myös Golden Records palkinnon molemmista albumeistaan. Syksyllä 2007 Mikel Johnson päätti lopettaa, ja hänen tilalleen otettiin Vincent Tomas. Elokuussa 2008 Christoph "Chris"
Watrin päätti jättää yhtyeen uupumuksen takia. Helmikuussa 2009 Vincent “Vince” Tomas ja Izzy Gallegos jättivät yhtyeen.
Library of Living Philosophers
Library of Living Philosophers on kirjasarja, jonka kukin osa on omistettu yhdelle elossa olevalle maineikkaalle filosofille. Sarjan tekemisen aloitti Paul Arthur Schilpp vuonna 1939. Hän toimi sarjan toimittajana vuoteen 1981 saakka. Vuodesta 1981 vuoteen 2001 toimittajana toimi Lewis Edwin Hahn ja hänen jälkeensä sarjaa on toimittanut Randall E. Auxier.
Kirjat sisältävät aiheena olevan filosofin ”intellektuaalisen omaelämäkerran” ja täydellisen julkaisuluettelon lisäksi kokoelman kriittisiä ja tulkitsevia esseitä useilta aikalaisfilosofeilta kohteena olevan filosofin käsittelemiltä aloilta, sekä kohteena olevan filosofin vastaukset kirjoituksiin. Sarjan alkuperäisenä tavoitteena oli mahdollistaa, että tunnetut filosofit saattoivat vastata tulkitsijoilleen vielä eläessään ja toivottavasti ratkaista loputtomat väittelyt siitä, mitä joku ”todella tarkoitti”. Vaikka sarja ei välttämättä olekaan onnistunut tässä nimenomaisessa tarkoituksessaan — vastaushan voi vaatia yhtä paljon tulkintaa kuin alkuperäinenkin essee — sarjasta on tullut arvostettu filosofinen resurssi ja keskeinen filosofisen keskustelun areena. Sarjaan pääsemistä pidetään filosofian alalla Nobelin palkintoon verrattavissa olevana kunnianosoituksena.
Suomalaisista filosofeista sarjassa on julkaistu osat Georg Henrik von Wrightille (1989) ja Jaakko Hintikalle (2006).
Tähän mennessä sarjassa on julkaistu seuraavat osat:Tällä hetkellä suunnitelmissa ovat osat seuraaville filosofeille:
Luettelo CMX:n kappaleista
Tämä on luettelo rock-yhtye CMX:n virallisesti julkaistuista kappaleista aakkosjärjestyksessä. Listassa on kaikkiaan 277 kappaletta.
Enäjärvi (Pori)
Enäjärvi on Porin 39. kaupunginosa. Enäjärven naapurikaupunginosat ovat Pihlava, Metsämaa ja Kyläsaari.
Enäjärvi koostuu omakotitaloista, metsästä ja kaupunginosalle nimensä antaneesta Enäjärvestä. Enäjärvellä on myös oma ala-aste, jonka alueella sijaitsee urheilukenttä. Enäjärviläiset ja metsämaalaiset käyvät samaa ala-astetta.
Anni Lahtinen
Anni Lahtinen (2. helmikuuta 1914 Kuhmalahti – 21. heinäkuuta 2009 Tampere) oli suomalainen kirjailija. Hän julkaisi romaaneja, novelleja, radiokuunnelmia, lehtikirjoituksia ja arvosteluja.
Lahtinen oli entinen sosiaalipäällikkö. Hänen ensimmäinen teoksensa "Ystäväni Elviira, mustalaistyttö" ilmestyi vuonna 1973. Hänelle myönnettiin Valtion kirjallisuuspalkinto 1981 sekä Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinto 1989.
Lahtinen antoi 90-vuotispäivänsä alla 2004 Aamulehdelle haastattelun, jossa hän ilmoitti, ettei halua kirjoittaa rajatulle lukijakunnalle.
Ratavartijan kaunis Inkeri
Ratavartijan kaunis Inkeri on suomalainen elokuva vuodelta 1950. Sen on ohjannut Hannu Leminen ja tuottanut Mauno Mäkelä Fennada-Filmistä. Kyseessä oli yhtiön ensimmäinen pitkä elokuva, jota on kiittäen mainittu Lemisen parhaaksi ohjaustyöksi. Sen ensi-ilta oli 20. lokakuuta 1950 Helsingissä Rexissä ja Tuulensuussa.
Elokuva perustuu Jussi Kukkosen kriitikkojen arvioissa tylytystä saaneeseen viihderomaaniin "Ratavartijan kaunis Inkeri" vuodelta 1947. Se on nuoren vaimon, häntä vanhemman ratavartijana toimivan aviomiehen ja nuoren komean veturinkuljettajan välinen melodramaattinen kolmiodraama.
Veturinkuljettaja (Erkki Viljos) suutelee kaunista ratavartijan vaimoa Inkeriä (Helena Kara, ohjaajan puoliso) tietämättä, että tämän mies on ratavartija. Inkeri on solminut avioliiton kiitollisuudesta ja joutuu houkutusten edessä omantunnonkriisiin.
Elokuvatarkastamo paheksui erästä kuvaleikkausta, jossa Inkerin ja Ilmarin rakkauskohtaus vaihtuu lähikuvaan höyryveturin kiivaasti edestakaisin liikkuvasta kiertokangesta. Tämän katsottiin herättävän katsojissa epäsiveellisiä mielikuvia.
Aikalaiskriitikkojen näkemykset tiivistää Olavi Veistäjä (Aamulehti) kritiikkinsä otsikossa: "Hyvin ohjattua ja näyteltyä kehnoa viikkolehtiromantiikkaa." Muun muassa Juha Nevalainen (Ilta-Sanomat) ihmettelee arviossaan, "että tästä kertomuksesta on saatu aikaan elokuva, joka hämmästyttävän vankasti liikkuu arjen realistisella peruskalliolla". Kiitosta saavat ohjaaja Lemiseen lisäksi niin kuvaaja Esko Töyri kuin säveltäjä Ahti Sonninen (Jouko Tyyri, Ylioppilaslehti). Myös näyttelijät saavat kiitosta monelta kriitikolta.
Eräässä myöhemmässä arviossa elokuvaa on sanottu Lemisen parhaaksi melodraamaksi, jossa limittyvät toisiinsa rakkauden poltteessa riutuvat ihmiset, veturin mäntien voima ja kesäinen luonto.
Viherluikero
Viherluikero ("Salarias fasciatus") on luikeroihin kuuluva kala.
Viherluikero kasvaa noin 13 cm pitkäksi. Sen pää on nelikulmainen, silmät kohoavat päälaen yläpuolelle ja vielä silmien yläpuolelle kohoavat tappipäiset silmäripsimäiset ulokkeet. Selkäevä kohoaa komeana harjana lähes koko selän pituudelta. Väritys on epämääräisen ruskeanvihreänharmaankirjava.
Viherluikero elää luonnossa Indopasifisella merialueella. Se on suosittu riutta-akvaarion kala.
Viherluikero nöpöttää usein rintaeviensä varassa samalla tavalla kuin tokot.
Viherluikero syö luonnossa enimmäkseen levää. Se viihtyy parhaiten altaassa, jossa kasvaa nukkamaista nuorta levää, jota se voi laiduntaa pitkin päivää (englanninkielinen lempinimi onkin Lawnmower blenny, ruohonleikkuriluikero)
Eevamaija Poijärvi
Eevamaija Poijärvi (28. joulukuuta 1932 Tampere – 9. maaliskuuta 2001 Tampere) oli suomalainen kirjailija. Hänelle myönnettiin mm. Väinö Linna -palkinto.
Poijärvi asui Tampereella ja Kurussa.
Vähäjoki
Vähäjoki-nimisiä jokia on Suomessa useita:
Vähäjoki on myös joidenkin kylien tai kaupunginosien nimi:
Heathrow Express
Heathrow Express on pikajunayhteys Paddingtonin rautatieasemalta Heathrow'n lentoasemalle. Juna saapuu Paddingtonista Heathrow'in terminaalien 1–3 asemalle 15 minuutissa ja pääteasemalleen terminaali 4:n asemalle noin 22 minuutissa.
Rautatielinjan rakentaminen aloitettiin 1993 ja se valmistui 1998. Lokakuussa 1994 rakenteilla oleva tunneli romahti ennalta-arvaamattomasti, tuhoten toimistorakennuksen sekä pysäköintialueen. Romahdus pysäytti Lontoon metron Jubilee-linjan rakentamisen, jonka rakennusurakoitsijat olivat käyttäneet samantyylistä tunnelitekniikkaa. Vuonna 1999 Heathrow Express -linjan ensisijainen rakennusurakoitsija Balfour Beatty tuomittiin onnettomuuden takia 1,2 miljoonan punnan sakkoihin.
Heathrow Expressiä ylläpitää lentokenttäoperaattori BAA Ltd.:n tytäryhtiö, eikä se kuulu National Railin alaisuuteen, vaikkakin se käyttää sen raiteita.
Kannelmäen seurakunta
Kannelmäen evankelisluterilainen seurakunta on yksi Helsingin evankelisluterilaisista seurakunnista ja kuuluu Helsingin seurakuntayhtymään, Huopalahden rovastikuntaan ja Helsingin hiippakuntaan. Seurakunta käsittää Etelä-Kaarelan alueen, ja siihen kuuluvat Kannelmäen lisäksi Hakuninmaa, Maununneva ja Malminkartano.
Kannelmäen seurakunnan alue kuului vuoteen 1946 asti Helsingin maalaiskuntaan ja Helsingin pitäjän seurakuntaan. Pyhän Laurin kirkko toimi seurakunnan kirkkona aina vuoteen 1953 saakka, minkä jälkeen alue kuului Malmin seurakuntaan. Vuonna 1961 Etelä-Kaarela liitettiin Huopalahden seurakuntaan, ja itsenäinen Kannelmäen seurakunta aloitti toimintansa 1. tammikuuta 1966.
Kannelmäen kirkko vihittiin käyttöön 1. syyskuuta 1968. Se on rakennettu betonista ja kuvaa telttamajaa. Kirkon ovat suunnitelleet arkkitehdit Martti ja Marjatta Jaatinen.
Seurakunnan ensimmäisenä kirkkoherrana toimi Veikko Vanha-Perttula. Häntä seurasi vuonna 1981 piispa Martti Simojoen poika Pentti Simojoki, ja 1. toukokuuta 2001 alkaen kirkkoherrana on toiminut Sakari Enrold.
Vuoden 2015 alussa seurakunnan jäsenmäärä oli 13 881. Alueen asukkaista kirkkoon kuuluu 51,0 %. Seurakunnan ikärakenteesta enemmistön muodostavat 40–64-vuotiaat seurakuntalaiset, joiden osuus on 35,5 % jäsenistä.
Kannelmäen kirkon lisäksi toimintaa on Malminkartanossa seurakuntakodissa ja Toimintakeskus Jennyssä. Malminkartanoon on jo usean vuoden ajan suunniteltu omaa kirkkoa. Seurakuntakoti on entisen Malminkartanon tilan tilanhoitajan asunto. Seurakunnan alueella toimii myös ruotsinkielinen Lukas församling.
Seurakunnassa toimivat kamarikuoro Vox Canora sekä lapsi- ja varhaisnuorisokuoro Kannelkellot. Kuoroja johtaa Kannelmäen seurakunnan kanttori Sirkku Rintamäki. Kannelkellot on esiintynyt muun muassa valtiopäiväjumalanpalveluksessa helmikuussa 2010.
Bristolin kansainvälinen lentoasema
Bristolin kansainvälinen lentoasema sijaitsee Bristolissa Lounais-Englannissa.
Sieltä lentävät säännöllisesti:
Lisäksi sieltä lentää myös matkatoimistojen ja matkanjärjestäjien lentoja.
Lentoasemalle/lta pääset kaupungista/kiin kätevästi bussilla tai junalla.
Tim Rice
Sir Timothy Miles Bindon Rice (s. 10. marraskuuta 1944 Amersham, Buckinghamshire Englanti) on englantilainen sanoittaja. Hän on tehnyt sanoituksia Elton Johnin kanssa Leijonakuningas-elokuvaan. Tim Rice on tehnyt myös paljon yhteistyötä säveltäjä Andrew Lloyd Webberin kanssa.
Seeprahai
Seeprahai ("Stegostoma fasciatum") on noin kahden metrin pituinen pääasiassa yöaktiivinen hailaji. Se on heimonsa ainoa edustaja. Laji viihtyy hiekkapohjaisissa vesissä 30 metrin syvyyteen asti. Aikuiset yksilöt ovat vaaleanruskeita ja mustatäpläisiä mutta nuorina ne ovat ruskearaidallisia, siitä suomalainen nimi. Se pystyy pumppaamaan vettä kiduksiinsa, joten se voi levätä pitkiä aikoja pohjassa tukehtumatta toisin kuin monet muut hait. Kykynee partenogeneesiin.
Seeprahain ruokavalioon kuuluu kaloja, äyriäisiä ja nilviäisiä.
Seeprahaita tavataan Intian valtameren ja läntisen Tyynenmeren rannikkovesissä.
Claudio Borghi
Claudio Borghi (s. 28. syyskuuta 1964 Castelar, Argentiina) on jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Keskikentällä pelannut Borghi voitti maailmanmestaruuden vuoden 1986 MM-kisoissa.
Borghi, lempinimeltään "Bichi", aloitti uransa vuonna 1981 Argentinos Juniorsissa. Borghi oli nuorena lupaava pelaaja ja häntä pidettiin tulevaisuuden jalkapallotähtenä. 22-vuotiaana hänet valittiin Argentiinan joukkueeseen vuoden 1986 MM-kisoihin. Borghi ei säväyttänyt kisoissa eikä hän koskaan täyttänyt niitä odotuksia, joita häneen oli kohdistettu. Borghi ei saanut kutsua maajoukkueeseen enää MM-kisojen jälkeen.
Seuratasolla kysyntää silti riitti. Borghi vietti jalkapallokiertolaisen elämää pelaten 15 eri joukkueessa kuudessa eri maassa (Argentiina, Italia, Sveitsi, Brasilia, Meksiko ja Chile). Euroopassa hän pelasi Italiassa AC Milanissa sekä Como Calcio 1907:ssä ja Sveitsissä Neuchâtel Xamax’ssa. Borghin parhaat saavutukset tulivat uran alussa kasvattajaseura Argentinos Juniorsissa, jossa hän voitti Argentiinan mestaruuden ja Copa Libertadoresin. Myöhemmin urallaan Borghi voitti Colo-Colossa Recopa Sudamericanan. Borghi lopetti pelaajauransa kauden 1998–1999 jälkeen chileläisessä Club de Deportes Santiago Wanderersissa.Pelaajauran jälkeen Claudio Borghi siirtyi valmentajaksi. Kaudella 2002–2003 hän valmensi Chilessä Audax Club Sportivo Italianoa ilman suurempaa menestystä. Audax-pestinsä jälkeen Borghi toimi yliopistojalkaplloilun parissa valmennustehtävissä, kunnes vuonna 2006 hänestä tuli CSD Colo-Colon päävalmentaja. Heti ensimmäisellä kaudella hän johdatti Colo-Colon kahteen Chilen mestaruuteen (Apertura ja Clausura) ja Copa Sudamericanan finaaliin. Samana vuonna Claudio Borghi valittiin myös maanosan parhaaksi valmentajaksi.
Kesäkuussa 2008 Borghi siirtyi Colo-Colosta kotimaahansa Independienten peräsimeen. Hänestä tuli seuran 19:s valmentaja viimeisen 10 vuoden aikana. Hänenkin urakkansa seurassa jäi varsin lyhyeksi, sillä Borghi erosi tehtävästään jo lokakuussa seuran hävittyä Club Atlético Huracánille 1–0.
Kesäkuussa 2009 Borghi jatkoi valmennusuraansa Argentinos Juniorsin päävalmentajana. Borghin johdolla seura sijoittui 2009 Aperturassa kuudenneksi, mutta 2010 alkoi tulla jo parempia tuloksia. Argentinos saavutti muun muassa ennätyksellisen 14 ottelun voittoputken ja voitti ensimmäisen tittelinsä 25 vuoteen juhlimalla Clausuran mestaruutta 2010. Hyvästä menestyksestä huolimatta hän päätti jättää seuran Clausuran jälkeen.
Toukokuussa 2010 hän siirtyi Boca Juniorsin peräsimeen. Tulokset olivat kuitenkin kehnoja ja Borghi erosi marraskuussa tehtävästään.
Helmikuussa 2011 Borghista tuli Chilen maajoukkueen uusi päävalmentaja. Borghin johdolla Chile ei yltänyt tuloksellisesti samalle tasolle kuin Marcelo Bielsan johdolla. Huonosti alkaneet MM 2014 -karsinnat ja kehnot tulokset muissa maaotteluissa johtivat lopulta Borghin potkuihin marraskuussa 2012. Chile oli tuolloin hävinnyt viisi viimeisintä pelaamaansa ottelua.
Kōdōkan
Kōdōkan () on judon kansainvälinen päämaja josta hallinnoidaan kansainvälistä judo-toimintaa. Kirjaimellisesti japaninkielinen sana "kō" tarkoittaa "luennoida" tai "levittää tietoa", "dō" tarkoittaa tietä ja "kan" tarkoittaa julkista rakennusta. Karkeasti suomennettuna Kōdōkan tarkoittaa paikkaa tien opiskeluun. Sen on perustanut judon kehittäjä Jigorō Kanō vuonna 1882. Nykyisin Kōdōkan sijaitsee 8-kerroksisessa rakennuksessa Tokiossa Japanissa.
Kōdōkan tarjoaa oppitunteja sellaisille, jotka haluavat hallita judon taidon. Kurssit sisältävät teoriaa ja judon harjoittelua sekä yleiskasvatusta. Kurssi jakautuu kahteen osaan. Peruskurssi on aloittelijoita varten, lisäksi on erikoiskursseja niille, jotka ovat suorittaneet peruskurssin tai sitä vastaavan.
Kōdōkanissa on kahdeksan kerrosta ja kellari, ja talossa voi asua, harjoitella ja tehdä tutkimusta.
Kellarikerroksessa on kahvila sekä kokoustiloja. Ensimmäisessä kerroksessa on parkkialue, pankki ja myymälä. Toinen kerros sisältää kirjaston ja lisää kokoustiloja. Kolmas kerros on judokoille sekä vierailijoille, jotka asuvat Kōdōkanissa. Neljännessä kerroksessa on pukutilat viidennen, kuudennen ja seitsemännen kerroksen harjoitustiloille. Seitsemättä kerrosta kutsutaan päädōjōksi. Kahdeksas kerros on katselijoita varten; siellä on istuimia, joista näkee seitsemännen kerroksen päätilaan.
Viivi Hyvönen
Viivi Hyvönen (s. 16. huhtikuuta 1981) on suomalainen kirjailija. Hän julkaisi esikoisteoksensa, nuorten fantasiakirjan "Etsijä", vain 14-vuotiaana vuonna 1995. Hyvösen toinen fantasiaromaani "Mahlaa suonissaan" ilmestyi 1999. Hyvönen on valmistunut lääketieteen lisensiaatiksi Helsingin yliopistosta. Vuonna 2008 hän julkaisi romaanin "Apina ja Uusikuu". Viivi Hyvönen avioitui kesällä 2009.
Robert Berks
Robert Berks (26. huhtikuuta 1922 Boston, Yhdysvallat – 16. toukokuuta 2011, Orient, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kuvanveistäjä ja teollinen muotoilija. Berks teki pronssisia veistoksia julkisuuden henkilöistä, muun muassa Washingtonissa sijaitsevat Albert Einsteinia, John Kennedyä ja Mary McLeod Bethunea esittävät veistokset sekä Chicagossa sijaitsevan veistoksen Carl von Linnésta.
Turun keskuspaloasema
Turun keskuspaloasema on Turun VII kaupunginosassa, Eerikinkatu 35:ssä sijaitseva J. Eskil Hinderssonin suunnittelema varhaista klassismia ja jugendia yhdistelevä punatiilinen rakennus. Rakennus on valmistunut 1. syyskuuta 1916. Rakennuksen esikuva on Hampurin paloasema.
Aseman alkuaikoina palokunnalla oli käytössä hevosten vetämät palokärryt, joten asemalla on ollut tilat hevosille. Asemalle rakennettiin myös asuntoja päällystön perheille. Viimeiset asukkaat muuttivat talosta vuonna 1982.
Asema on Turun päivystävä paloasema ja siellä päivystää aina vähintään 9 paloautoa. Asemalla on Varsinais-Suomessa eniten palo- ja ambulanssitehtäviä. Asemalla päivystää virka-aikana neljä palomestaria. Näistä VS Länsi 30 ja Itä 30 ovat virka-ajan ulkopuolella kotona varallaolossa. Länsi 3 päivystää virka-ajan ulkopuolella Naantalin Luolalan paloasemalla ja Itä 3 Liedon paloasemalla.
Meriyksiköt
Franz Ferdinand (albumi)
Franz Ferdinand on samannimisen yhtyeen debyyttialbumi, joka julkaistiin 9. helmikuuta 2004. Albumilta julkaistiin singlenä viisi kappaletta. Albumin on äänitetty Ruotsin Malmöössä Gula Studiolla, ja sen on tuottanut muun muassa ruotsalaisen The Cardigans -yhtyeen kanssa toiminut Tore Johansson.
Tammikuussa 2004 julkaistu albumille sisältyvä single ”Take Me Out” sijoittui Britannian singlelistalla kolmannelle sijalle, ja se on edelleen yhtyeen tunnetuin kappale. Kun "Franz Ferdinand" julkaistiin helmikuussa 2004, se sijoittui Britannian albumilistalla kolmannelle sijalle ja saman vuoden huhtikuussa 12. sijalle Australian albumilistalla. Aluksi Yhdysvalloissa listasijoitukset olivat Billboard 200 -listan alimmilla sijoilla, mutta se kuitenkin nousi uusien artistien indie-rockin ja Heartseekerin listoilla viiden parhaan joukkoon. Muutaman Pohjois-Amerikan-kiertueen ja ”Take Me Out” -kappaleen suosion jälkeen "Franz Ferdinand" nousi Yhdysvalloissakin sijalle 32. ja myi yli miljoona kappaletta.
"Franz Ferdinand" sai kriitikoilta hyvinkin positiivisen vastaanoton. Musiikkilehti NME arvioi albumin pistein 9/10 ja vertasi yhtyettä muihin taiderockin tyylisuunnan edustajiin, kuten The Beatlesiin, The Rolling Stonesiin ja Bluriin.
Listasijoitusten lähde:
Okayama International Circuit
Okayama International Circuit (jap. 岡山国際サーキット) on moottoriurheilurata Japanissa, Okayaman prefektuurissa lähellä Mimasakaa. Rata tunnetaan myös Aidan ratana, TI Circuitina ja Tanaka International Circuitina. Radalla ajettiin kaksi kertaa Tyynenmeren Grand Prix, 1994 ja 1995. Tarkoituksena oli lisätä Formula 1:sten kiinnostusta Japanissa.
Rata rakennettiin 1992 varakkaiden yksityisradaksi. Pian sillä pidettiin jo ensimmäinen kilpailu, brittiläisten veteraaniajajien kilpailu (joka selittää mutkien nimiä, kuten Hobbs ja Attwood).
1994 ja 1995 radalla ajettiin Tyynenmeren GP, jotka molemmat voitti Michael Schumacher. Kisasta kuitenkin luovuttiin, koska sen tiukat mutkat eivät miellyttäneet kuljettajia, eikä kisoja seurannut tarpeeksi yleisöä.
2003 Tanaka International Company myi radan, ja uusi omistaja nimesi sen Okayama International Circuitiksi.
Hôtel Négresco
Hôtel Négresco on arvostettu luksustason hotelli ja taidegalleria, jonka perusti Henri Negresco vuonna 1912. Rakennus on tyyliltään Belle Époquen barokkia, ja se sijaitsee Nizzan kaupungin loisteliaalla rantakadulla, Promenade des Anglais'lla. Hotelli on aivan Välimeren rannalla, vastapäätä Enkelten lahtea (). Hotellin omistajina ovat olleet vuodesta 1957 lähtien Paul ja Jeanne Augier. Hotelli on yksi harvoista yksityisomistuksessa olevista hienoista hotelleista. Rakennus on luokiteltu historialliseksi monumentiksi vuonna 2003.
Henri Négresco (1868—1920) syntyi majatalon pitäjän poikana Bukarestissa Romaniassa. 15-vuotiaana hän lähti kotoaan työhön Pariisiin, Monacoon ja Nizzaan. Nizzassa hänestä tuli kaupungin kasinon johtaja, ja hän tuli kuuluisaksi vieraanvaraisuudestaan. Maailman miljardöörit, ruhtinaat ja kuninkaat, mukaan lukien amerikkalainen Rockerfellerin perhe, vannoivat Négrescon nimeen, kun puhuttiin vieraanvaraisuudesta. Näin Négresco loi omaisuutensa.
Vuonna 1912 Négresco rakennutti hotellin, jonka arkkitehtina oli Édouard Niemans, yksi aikakauden tunnetuimmista arkkitehdeista. Hotellin valmistuttua Négresco saattoi vastaanottaa maailman rikkaimpia ihmisiä omissa tiloissaan. Hotellin rakennustöihin osallistui myös tunnettu rakennusinsinööri Gustave Eiffel, jonka käsialaa on esimerkiksi rakennuksen kuuluisa vaaleanpunainen torni.
Négrescoa kohtasi valitettavan huono onni, sillä heti hotellin valmistuttua puhkesi ensimmäinen maailmansota ja hotelli muutettiin sotilassairaalaksi. Sodan loputtua varakkaat asiakkaat olivat vähissä Nizzassakin, ja hotelli joutui suuriin taloudellisiin vaikeuksiin. Velkojien vaatimuksesta hotelli myytiin belgialaiselle yritykselle, ja Négresco kuoli muutaman vuoden kuluttua Pariisissa vain 52-vuotiaana. Hotellilla oli vuosikymmenten aikana monia alamäkiä kuin ylämäkiäkin. Kuitenkin vuonna 1957 Paul ja Jeanne Augier ostivat loistohotellin. Paul Augier oli nizzalaine poliitikko ja liikemies sekä hän vaimonsa Jeanne, intohimoinen taiteentuntija ja keräilijä.
Martin Brundle
Martin Brundle (s. 1. kesäkuuta 1959 King's Lynn, Englanti, Iso-Britannia) on kilpa-autoilija, joka ajoi F1-sarjaa 12 kauden ajan. Hänen viimeiseksi F1-kaudekseen jäi kausi 1996, jolloin hän ajoi Jordanin F1-tallissa. Hänen poikansa Alex Brundle on myös kilpa-autoilija.
Brundle on yksi menestyksekkäimmistä F1-kuljettajista, jotka eivät koskaan saavuttaneet yhtäkään voittoa. Parhaiksi saavutuksiksi jäi kaksi kakkossijaa ja yhdeksän palkintopallisijoitusta. F1-uransa aikana ja myös sen jälkeen hän ajoi Le Mansin 24 tunnin ajoja, jossa hänen autokuntansa voitti vuonna 1990. Hänen viimeiseksi Le Mans -kisaksi jäi vuosi 2001. Hän teki myöhemmin paluun Le Mansin -kilpailuun vuonna 2012 osallistuen yhdessä Lucas Ordóñezin ja poikansa Alex Brundlen kanssa.
Brundle ei ole myöhemminkään jättänyt kilpa-autoilua, vaan on oman aktiiviuransa jälkeen toiminut muun muassa F1-kisojen TV-kommentaattorina sekä eri kuljettajien managerina. Vuonna 2011 hän palasi rattiin Daytonan 24 tunnin kisassa, sijoittuen kokonaiskisassa ja luokassaan neljänneksi.
Brundle ajoi enemmän kilpailuja niistä kuljettajista, jotka eivät koskaan saavuttaneet voittoa, paalupaikkaa tai nopeinta kierrosta. Brundle on myös ajanut eniten kilpailuja olematta kertaakaan kilpailun johdossa.
Meriporilainen
Meriporilainen on Porissa neljä kertaa vuodessa ilmestyvä ilmaisjakelulehti, jonka levikki on 5 500 kappaletta. Aiemmin Meriporilainen ilmestyi kerran viikossa. Lehden päätoimittaja vuonna 2007 on Marjut Haapanen.
Meriporilaisen julkaisija on "Ulvilan Seutu Oy" ja sen levikkialue käsittää Meri-Porin Reposaaresta Ulasooriin. Kesällä lehti jaetaan myös Vähäraumalla ja Ahlaisissa.
Fear of a Blank Planet
Fear of a Blank Planet on englantilaisen progressiivisista rockia soittavan Porcupine Tree -yhtyeen yhdeksäs studioalbumi. Albumi ilmestyi Euroopassa 16. helmikuuta ja Yhdysvalloissa 24. helmikuuta 2007. Yhtyeen johtohahmo Steven Wilson on sanonut albumin nimen olevan suora viittaus Public Enemyn vuonna 1990 julkaistuun albumiin "Fear of a Black Planet". Hän sanoo näkevänsä tietotekniikan modernimpana, 2000-luvun ongelmana, toisin kuin mihin Public Enemyn levy viittaa.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 16.
Albumin kappaleet, lukuun ottamatta kappaletta ”Way Out of Here”, esitettiin ensimmäistä kertaa "Arriving Somewhere" -livejulkaisun promootiokiertueella syys-marraskuussa 2006. Albumin ollessa äänitysvaiheessa Robert Fripp, King Crimsonin kitaristi, ilmoitti vierailevansa levyllä kappaleessa ”Nil Recurring”. Kappale ei lopulta päätynyt levylle, mutta se julkaistiin 4-kappaleisella EP:llä vuonna 2007.
"Fear of a Blank Planetin" julkaisua edeltäneiden kahden kuukauden aikana osia albumin kappaleista julkaistiin Internetissä. 21. helmikuuta 2007 yhtyeen MySpace-sivulle lisättiin otteita jokaisesta albumin kappaleesta. Samat otteet lisättiin myös albumin omalle minisivustolle. Nimikappale julkaistiin 6. maaliskuuta 2007 iTunes Storessa Wilsonin toisen yhtyeen, Blackfieldin, uuden "Blackfield II" -albumin kylkiäisenä. 12. huhtikuuta 2007 "Fear of a Blank Planet" julkaistiin osassa Eurooppaa neljää päivää aikaisemmin kuin oli suunniteltu.
16. huhtikuuta 2007 yhtyeen MySpace-sivulla julkaistiin nimikappaleen musiikkivideo, joka kuitenkin jouduttiin ottamaan lähes välittömästi pois esiltä julkaisupäivänä tapahtuneen Virginia Techin verilöylyn takia. 25. huhtikuuta lähtien video oli kuitenkin saatavilla albumin minisivustolla. Videon ohjasi Lasse Hoile.
Porcupine Tree aloitti sekä Euroopan että Yhdysvallat kattaneen albumin promootiokiertueen, Tour of a Blank Planetin, Glasgow’sta 18. huhtikuuta 2007. Kiertue päättyi Suomessa Tampereen Pakkahuoneella 16. joulukuuta 2007 (yhtye konsertoi myös Helsingin jäähallissa edeltävänä iltana). Kiertueen keikoilla yhtye soitti uuden albumin kokonaisuudessaan – joko alusta loppuun tai sekalaisessa järjestyksessä vanhojen kappaleiden kera. Ainoastaan kappale ”My Ashes” jätettiin soittamatta kiertueen loppupuolen keikoilla.