hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Superlatiivi
Superlatiivi eli yliaste on adjektiivien ja adverbien vertailumuoto. Se ilmaisee ominaisuuden suurinta määrää. Muut vertailuasteet ovat positiivi ja komparatiivi.
Adjektiivin superlatiivin tunnus on taivutusmuodon mukaan yksikössä "-in" : "-impA-" : "-immA-", monikossa "-impi-" : "-immi-". Joidenkin adjektiivien vertailuasteet muodostetaan epäsäännöllisesti. Adverbin superlatiivin tunnuksia ovat "-immin" ja "-iten" (harvinainen).
Absoluuttista superlatiivia käytetään adjektiivista esimerkiksi todettaessa sään olevan "mitä kaunein", joka tarkoittaa "erittäin kaunis", ja adverbista esimerkiksi "mitä pikaisimmin", joka tarkoittaa "erittäin pikaisesti".
Englanninkielisissä sanoissa superlatiivimuodon edessä käytetään määräistä alkuartikkelimuotoa "the". Englannissa on kaksi erilaista superlatiivimuotoa, joista toista käytetään lyhyiden adjektiivien superlatiivien muodostamiseen. Edellä kuvatun luettelon kolme ensimmäistä adjektiivia ovat näitä lyhyitä adjektiiveja, joissa superlatiivi muodostetaan päätteellä -est. Neljäs ja viides adjektiivi taas ovat pitkiä adjektiiveja, jotka taipuvat pitkien adjektiivien superlatiivisäännön mukaan. Näissä tapauksissa ensimmäisenä on määräinen alkuartikkeli "the", sitten adverbi "most"(sanan most voi suomentaa "eniten"). Lopuksi laitetaan adjektiivi tavallisessa muodossaan.Adjektiivin pääte ruotsinkielisissä sanoissa on "ast". Joskus se voi olla myös pelkkä "st".
Haaparannan rautatieasema
Haaparannan rautatieasema () on Tornionjoen länsirannalla Haaparannan kaupungissa Ruotsissa sijaitseva rautatieasema. Haaparanta on Suomen rataverkon läntisen rautatieyhdysliikenteen ainoa kiinteä raja-asema. Asemarakennus valmistui 1918.
Ruotsin Trafikverket käyttää Haaparannan lyhenteenä kirjainyhdistelmää Hp, Suomen Liikennevirasto käyttää lyhennettä Hpa.
Aiemmin Tornion ja Haaparannan välillä hoidettiin henkilökuljetusta sekä VR:n leveäraiteisilla että SJ:n normaaliraiteisilla kiskobusseilla, mutta VR:n yhdysliikenne lakkasi keväällä 1988 ja SJ:n 1992. Nykyisin maiden välisellä radalla on vain tavaraliikennettä, joka käsittää muun muassa Outokummun terästehtaan tuotteiden kuljetuksia Ruotsiin. Ruotsin sisäinen henkilöliikenne Haaparantaan lakkautettiin vuonna 1992. Lisäksi Svenska Tågkompaniet ajoi kesällä 2000 koeluonteista matkustajaliikennettä Luulaja–Haaparanta.
Punatiilinen asemarakennus on rakennettu vuosina 1915–1919, ja sen on suunnitellut Statens Järnvägarin pääarkkitehti Folke Zettervall. Nykyään asemalla toimii Ungdomens Hus "Station" eli nuorisotalo "Asema".
Haaparannan aseman ratapihalla on kahden eri raideleveyden raiteita: Suomessa on käytössä leveäraiteinen 1 524 mm:n raideleveys ja Ruotsissa standardilevyinen 1 435 mm:n raideleveys. Tämän vuoksi Suomen ja Ruotsin rautateiden ratapihat ovat Haaparannassa toisistaan erillään. Valtioiden rajan ylittävässä rahtiliikenteessä rahti on siirtokuormattava suomalaisista vaunuista ruotsalaisiin tai päinvastoin. Käytössä on myös raideleveyden vaihtolaite, jolla erikoispyöräkerroilla varustettujen vaunujen raideleveyttä voidaan muuttaa junan liikkuessa. Vaunuissa, joita ei ole varustettu erikoispyöräkerroilla, on pyöräkerrat vaihdettava raideleveyden vaihtuessa.
Sekä siirtokuormaus että pyöräkertojen vaihto vaatii aikaavievää ja kallista työtä, joten raideleveyden vaihtojärjestelmän käyttöä tullaan tulevaisuudessa laajentamaan .
Tornionjoen ylittävällä rautatiesillalla kulkee nelikiskoraide, jossa lomittain ovat 1 524 mm ja 1 435 mm:n raideleveydet. Tätä osuutta voivat käyttää sekä suomalaiset että ruotsalaiset junat.
Bondage
Bondagen eli sitomisen voi nähdä eräänä sadomasokismin miedoista muodoista. Englanninkielinen sana ”bondage” tarkoittaa sananmukaisesti ”sidontaa”. Bondagesta nauttivat saavat mielihyvää liikkumiskyvyn rajoittamisesta tai sitomisvälineiden puristavasta tunteesta, ja bondage voi olla myös pelkkää rentoutumista ilman seksiä. Sidonta tapahtuu tyypillisesti joko narulla, tai nahkaisilla tai metallisilla kahleilla. Myös arkiasusteet kuten vyöt, huivit ja kaulaliinat sopivat sitomiseen.
Bondage saattaa liittyä myös roolileikkeihin tai muihin sadomasokistisiin harrasteihin. Tällöin tyypillisiä rooliasuja bondage-seksissä on alistuvalla naisella sihteerin, sairaanhoitajan, paimentytön, nunnan tai koulutytön asu, alistuvalla miehellä puolestaan erilaiset orjan asuksi suunnitellut nahkavaljaat ja kahleet. Sitovalla osapuolella voi olla esimerkiksi natsiupseerin, poliisin tai vanginvartijan univormu.
Bondagea vastaava lääketieteellinen sana on merintofilia (engl. merinthophilia).
Paringajärvi
Paringa on järvi Uudessa-Seelannissa. Se sijaitsee 30 kilometriä pohjoiseen Haastin kaupungista Uuden-Seelannin Eteläsaaren länsirannikolla. Järvi sijaitsee kuuden kilometrin päässä sisämaassa Tasmaninmeren rannalta.
Paringan laskujoki on Hall, joka laskee Paringajoen kautta Tasmaninmereen. Joissa ja järvessä viihtyy muun muassa kuningaslohi. Järven ympäristössä elää useita lintulajeja, kuten silkkiuikku, uudenseelanninsotka, lapasorsa, sinisorsa, mustajoutsen sekä merimetso.
Otanmäen rata
Otanmäen rata on Suomen rataverkon osuus, joka haarautuu Iisalmen–Kontiomäen radasta Murtomäen asemalla, ja jatkuu Kajaanin kaupungin Otanmäkeen. Rataosan pituus on noin 25 kilometriä. Rataosuus luokitellaan sivuradaksi, ja nykyisin sillä on ainoastaan satunnaista tavara- ja virkatarveliikennettä.
Rataosuus valmistui 1953, ja se rakennettiin palvelemaan Otanmäen kaivoksen kuljetustarpeita. Kaivokselta lähti useita junakuormia viikossa, ja ne kuljetettiin pääasiassa Oulun satamaan, josta ne laivattiin maailmalle.
Kaivoksen lopettaminen vähensi radan liikennettä huomattavasti. Ainoastaan Transtechin Otanmäen vaunutehdas on säilyttänyt radan nykypäiviin saakka. Rataosuus on lakkautettavien rataosien listalla.
Noidannuoli
Noidannuoli on kansanomainen ja hyvin kuvaava nimitys äkilliselle selkäkivulle, josta lääketieteessä käytetään nimitystä lumbago. Se on ristiselässä tuntuva äkillinen kipu ja jäykkyys, jonka aiheuttaa esimerkiksi painavan esineen väärin nostaminen tai selän äkillinen kiertoliike. Osaltaan siihen voi vaikuttaa myös kylmyys tai veto.
Murtomäki (Kajaani)
Murtomäki on kylä Kajaanin kunnassa, noin 18 kilometriä etelään kaupungin keskustasta. Kylän asukasluku on 34 (31. joulukuuta 2004).
Kylä sijaitsee Otanmäen radan ja Iisalmen–Kontiomäen radan risteyskohdassa. Murtomäen rautatieaseman läheisyydessä on yhä jäljellä useita alkuperäisiä rautatien rakennuksia, mukaan lukien Bruno Granholmin suunnittelema asemarakennus.
34 km Kajaanin keskusta sijaitsee Rasimäen kylä ja on Murtomäen etelä puolella 5. tien varrella ja ympäristössä. Rasimäen rautatieasema on kylältä n. 5 km päässä (Kontiomäki-Kuopio-rata)
Iisalmi–Kontiomäki-rata
Iisalmen–Kontiomäen radalla tarkoitetaan Suomen rataverkon osuutta Iisalmesta Kajaanin kautta Kontiomäelle. Rataosuus Iisalmesta Kajaaniin valmistui 1904 ja loppuosuus Kontiomäelle 1923. Rataosan pituus on 108,4 kilometriä.
Rata toi valmistuessaan Kajaanin kaupungille sen kauan kaipaaman kiinteän liikenneyhteyden. Sen merkitys Kainuun alueen kehittymisessä on siten ollut merkittävä.
Rataosan liikenteenohjaus hoidetaan keskitetysti kaukokäytöllä Iisalmen rautatieasemalta.
Rataosan sähköistys valmistui 1.10.2006.
Rautatietä Kajaaniin toivottiin jo siitä saakka, kun Savon rata Kuopioon saakka valmistui. Senaatille esitettiin useita toivomuksia radan saamisesta Kajaaniin, ja viimein radan rakentamispäätös saatiin.
Iisalmen–Kontiomäen rataosuus toimii Savon radan pohjoisena jatkeena, ja yhdistää Savon Ouluun Oulujärven pohjoispuolitse kulkevaa Oulun–Kontiomäen rataa pitkin.
Rataosan asemarakennukset suunnitteli Rautatiehallituksen tuolloinen pääarkkitehti Bruno Granholm. Kalliomäen, Kajaanin ja Kontiomäen asemia lukuun ottamatta asemat kuvastavat Granholmille tuttua kansallisromanttista linjausta. Monilla rataosan asemilla myös rautatien muut rakennukset ovat säilyneet. Rataosuuden asemista on purettu Soinlahden (palanut), Kainuunmäen, Rasimäen, Kuluntalahden ja Jormuan (siirretty) asemat.
Kaunein esimerkki rataosan asemarakennuksista löytynee Kajaanin Kivimäeltä, jossa on kunnostettu alkuperäiseen asuunsa Granholmin suunnittelema "platformskjul"-tyypin pysäkkirakennus käymälöineen.
Rataosan kauneimpana asemarakennuksena pidetään usein myös Gustaf Nyströmin suunnittelemaa Kajaanin nikkarityylistä asemarakennusta, jota useasti kutsutaan Suomen kauneimpiin kuuluvaksi asemaksi. Asemarakennus on rakennettu vuosina 1904–1905.
Sähköistys osuuksilla Oulu–Kontiomäki–Iisalmi sekä Kontiomäki–Vartius otettiin käyttöön 1. joulukuuta 2006. Jännite ajolankoihin kytkettiin 1. lokakuuta 2006 ja sähköveturivetoinen koeliikenne alkoi 1. marraskuuta 2006. Sähköistystöiden yhteydessä rataosan vanhat sähköiset sekä mekaaniset turvalaitteet korvattiin tietokoneasetinlaittein.
Rasti
Nimitystä rasti käytetään myös muiden kilpailujen, esimerkiksi "taidonnäytekilpailujen", yhden osa-alueen suorituspisteen nimenä.
Myös suuremmissa koulutustapahtumissa rasti-nimitystä käytetään kuvaamaan eri alojen tai aiheiden opetuspisteitä.
Lumpeet
Lumpeet ("Nymphaea") ovat vesikasveja. Niiden maavarsi ja juuristo kasvavat järven tai merenlahden pohjaan hautautuneena. Lumpeiden pitkäruotiset lehdet ja kukkavanat ulottuvat veden pinnalle. Mehevä juurakko on piisamin mieliruokaa.
Lumpeiden sukuun kuuluu yli kaksikymmentä lajia, joista Suomessa esiintyy kaksi–kolme lummelajia, jotka risteytyvät keskenään helposti: 
Muita lajeja:
Suomenlumme
Suomenlumme ("Nymphaea tetragona", syn. "N. fennica"), joka tunnetaan myös nimellä pikkulumme, on kelluslehtinen vesikasvi. Laji on selvästi pienempikukkaisempi kuin isolumme.
Suomenlumpeen punakukkainen muoto on Suomessa rauhoitettu.
Suomenlumpeen juurakko on pysty, lyhyt ja ohut. Uposlehdet ovat lyhytruotisia ja niiden lapa on pitkänpyöreä ja sileä. Kelluslehtien lehtiruodit ovat ohuita ja litteitä, isoja ilmaonteloita on kaksi kappaletta. Lehtilapa on 7–12 cm pitkä, pitkänpyöreä, ohut, epätasainen ja päältä suonien kohdalta uurteinen. Päältä lehtilapa on kiiltävä, tummanvihreä ja usein punalaikullinen, alta väri vaihtelee vihreästä punaviolettiin. Lavan tyviliuskat ovat pitkiä, suipohkoja ja joskus muuta lapaa pitempiä.
Kukka on maljamainen ja 2–7 cm leveä. Verhiö on nelilehtinen. Teriö on väriltään valkoinen, joskus myös punertava tai kokonaan punainen. Kukkapohjus on neliömäinen, selväolkainen ja leveydeltään noin puolet verhiön pituudesta. Terälehdet ovat toisiinsa ja verholehtiä vastaan painautuneita. Kukan sikiäin on osittain kehänalainen. Heteen palhot ovat lyhyitä, ponsia leveämpiä ja vaaleankeltaisia. Siitepölyhiukkaset ovat 30–34 µm, hieman pitkänomaisia, läpikuultavia ja rosopintaisia. Luottisäteitä on 5–10. Suomenlumme kukkii Suomessa kesä-elokuussa. Kukinnan jälkeen kukkaperä kiertyy. Upoksissa kypsyvän hedelmän siemenet ovat 2–3 mm pitkiä. Muiden lummelajien tapaan myös suomenlumme on myrkyllinen kasvi.
Tieteellisen nimensä "tetragona" laji on saanut kukkapohjuksen nelikulmaisesta muodosta.
Suomenlumme voi risteytyä pohjanlumpeen ("N. alba" ssp. "candida") kanssa lajien yhteisillä kasvupaikoilla.
Euroopassa suomenlumpeen levinneisyys on itäinen, Keski-Euroopasta laji puuttuu. 
Pohjoismaissa lajia tavataan ainoastaan Suomessa. Aasiassa suomenlummetta kasvaa muun muassa Venäjällä, Kazakstanissa, Korean niemimaalla, Pohjois-Japanissa, suuressa osassa Kiinaa, Intiassa ja Vienamissa. Pohjois-Amerikassa lajia kasvaa Alaskasta Kanadan keskiosiin ja Yhdysvaltain luoteisosiin.
Suomessa suomenlummetta kasvaa melko harvinaisena sisämaassa Etelä-Lapin korkeudelle saakka. Varmimmin lajia tapaa Keski-Suomessa ja Pohjois-Karjalassa. Yleisin laji on Ilomantsin alueella.
Suomenlumme kasvaa pehmeäpohjaisissa lammissa ja järvenlahdissa sekä myös hitaasti virtaavassa vedessä.
Pohjanlumme
Pohjanlumme ("Nymphaea alba" ssp. "candida", myös "N. candida") on kelluvalehtinen monivuotinen vesikasvi. Suomessa esiityvistä lummelajeista se on yleisin. Toisinaan pohjanlummetta pidetään omana lajinaan, mutta muun muassa Pohjoismaissa se luokitellaan nykyään valkolumpeen ("N. alba") alalajiksi. Pohjanlumme on myrkyllinen kasvi.
Pohjanlumpeen lyhyehkö mutta vankka juurakko on pysty tai viisto. Vedenalaiset uposlehdet ovat lyhytruotisia ja niiden lapa on pitkänpyöreä ja sileä. Kelluslehtien pitkät lehtiruodit ovat paksuja ja liereitä, isoja ilmaonteloita on neljä kappaletta. Verkkosuoninen lehti on päältä kiiltävä ja vihreä, alta väri vaihtelee vihreästä punaviolettiin. Lehtilapa on 10–25 cm pitkä, pyöreähkö tai soikeanpyöreä, paksu ja tasainen. Lavan tyviliuskat ovat tavallisesti toisiaan peittäviä tai läheneviä, tylpähköjä ja pituudeltaan alle puolet lavan pituudesta.
Pohjanlumpeen maljamaiset kukat ovat halkaisijaltaan 5–12 cm. Verhiö on nelilehtinen. Teriö on väriltään valkoinen, joskus myös punertava tai kokonaan punainen. Kukkapohjus on jyrkästi kukkaperäksi kapeneva ja leveydeltään enintään kolmasosa verhiön pituudesta. Verholehdet ovat ylöskaartuvia ja puikeita. Leveähköt terälehdet ovat toisiinsa ja verholehtiin painautuneita. Kukan sikiäin on osittain kehänalainen. Heteen palhot ovat lyhyitä, sisimmät ponsia leveämpiä, kapean vastapuikeita ja väriltään melko tummankeltaisia. Emit ovat väriltään oranssinsävyiset. Siitepölyhiukkaset ovat 40–44 µm, pitkänomaisia, läpikuultamattomia ja nystermäpintaisia. Luottisäteitä on tavallisesti 8–12. Pohjanlumme kukkii Suomessa kesä-syyskuussa. Huonolla säällä ja yöaikaan kukat sulkeutuvat. Kukinnan jälkeen kukkaperä kiertyy ja vetää hedelmän upoksiin kypsymään. Siemenet ovat 4–6 mm pitkiä.
Pohjanlumme on yksi valkolumpeen alalajeista, ja se muistuttaa paljon nimialalajia isolummetta ("N. alba" ssp. "alba"). Alajien välimuodot ovat yleisiä. Pohjanlumme voi myös risteytyä suomenlumpeen ("N. tetragona") kanssa lajien yhteisillä kasvupaikoilla.
Pohjanlumme on kaikkien lumpeiden tavoin kokonaan myrkyllinen. Lumpeissa aktiivisena aineena toimii nufariini-niminen alkaloidi. Myrkytyksen seurauksena on hengitysvaikeuksia ja kiihotus/levottomuustiloja.
Pohjanlummetta tavataan laajalla alueella Euroopassa ja Aasiassa, jossa se on levinnyt Siperiaan, Kazakstaniin, Lounais-Aasiaan ja Kiinaan. Pohjoismaissa pohjanlummetta kasvaa paikoin Norjassa ja suurimmassa osassa Ruotsia ja Suomea. Suomessa se on levinnyt lähes koko maahan aivan pohjoisimpia kolkkia lukuun ottamatta. Laji on paikoin tavanomainen Oulun korkeudelle saakka. Lapissa sitä tavataan harvinaisena.
Pohjanlumme kasvaa pehmeäpohjaisissa lammissa, järvissä ja hitaasti virtaavissa joissa. Joskus lajia tavataan myös murtovedessä. Laji on harvinaistunut Suomessa, koska piisamit pitävät erityisen paljon lumpeiden juurakoista.
Kuivattua ja jauhettua pohjanlumpeen juurakkoa on käytetty ainakin Ruotsissa hätäravintona sen tärkkelyspitoisuuden vuoksi.
Muiden lummelajien tapaan myös pohjanlumpeen punakukkainen muoto on Suomessa rauhoitettu. Pohjanlumme on Etelä-Savon maakuntakukka.
Luettelo Suomen lukioista
Tämä on luettelo Suomen lukioista.
On huomattava, että ylioppilastutkinnon voi suorittaa myös esimerkiksi monessa ammatillisessa oppilaitoksessa osana kaksoistutkintoa.
Tarkemmat tiedot lukioiden toiminnasta löytyvät lukioiden tai opetusta järjestävien kuntien internet-sivuilta.
Louis Sullivan
Louis Sullivan (3. syyskuuta 1856, Boston – 14. huhtikuuta 1924, Chicago) oli yhdysvaltalainen arkkitehti.
1890- luvulla ja 1900-luvun alussa Sullivan oli preeriatyylin uranuurtajia, ja hänen oppilaastaan Frank Lloyd Wrightista tuli tyylin tunnetuin edustaja.
Häntä pidetään funktionalismin ja orgaanisen arkkitehtuurin pioneerina. Hänellä ja hänen arkkitehtitoimistollaan oli erityisen huomattava merkitys Yhdysvaltain pilvenpiirtäjien rakenteiden ja tyylin kehityksessä 1920- ja 1930-luvuilla.
Kanadanhemlokki
Kanadanhemlokki ("Tsuga canadensis") on mäntykasvien ("Pinaceae") heimoon kuuluva havupuu. Se kasvaa luonnonvaraisena Pohjois-Amerikan itäosissa, missä se saavuttaa 20–35 metrin pituuden.
Kanadanhemlokista on jalostettu koristekasvikäyttöön runsaasti erilaisia lajikkeita. Sitä käytetään Suomessakin koristekasvina, mutta talvenarkuutensa vuoksi se menestyy vain eteläisimmässä Suomessa ja jää sielläkin pienikokoiseksi.
Jupperi
Jupperi () on Espoon Laaksolahden kaupunginosan osa-alue Vantaan rajalla. Jupperi on omakotitalovaltainen asuinalue. Jupperin läpi Pitkäjärven rantaa pitkin kulkee Kuninkaantie. Jupperissa asui vuodenvaihteessa 2011/2012 noin 5 321 henkeä. Vuodenvaihteessa 2015/2016 asukasluku Jupperissa oli 5 303 henkeä.
Jupperista tai sen kautta kulkevat bussit esimerkiksi Tapiolaan, Leppävaaraan, Helsinkiin, Martinlaaksoon ja Espoon keskukseen.
Haast
Haast on kaupunki Uuden-Seelannin Eteläsaaren länsirannikolla. Se sijaitsee Haast-joen suulla. Tärkeimpiä elinkeinoja ovat maanviljely, kalastus ja turismi. Kaupunki on nimetty Julius von Haastin mukaan. 30 kilometrin päässä Haastista sijaitsee Paringajärvi.
Vilijonkka
Vilijonkka () on kuvitteellinen laji Tove Janssonin Muumi-teoksissa. Vilijonkat ovat järjestystä ja siisteyttä rakastavia naispuolisia hahmoja, joilla on taipumus hermostua herkästi. Ensimmäinen Vilijonkka esiintyy vuonna 1952 ilmestyneessä kuvakirjassa "Kuinkas sitten kävikään?", jossa nimi tosin on suomennetu muotoon Vilivinkka. Tunnetuin Vilijonkka on "Muumipeikko"-sarjakuvassa ja "Muumilaakson tarinoita" -animaatiosarjassa esiintyvä kolmen lapsen yksinhuoltajaäiti, johon usein viitataan nimellä "rouva Vilijonkka". Muita vilijonkkia ovat muun muassa "Vaarallinen juhannus" -kirjassa esiintyvät Vilijaana ja Emma, novellissa "Vilijonkka joka uskoi onnettomuuksiin" esiintyvä nimikkohahmo sekä "Muumilaakson marraskuu" -kirjassa tavattava Vilijonkka. Kuten Hemuli, nimi Vilijonkka esiintyy muumiteoksissa sekä yksittäisten hahmojen nimenä että lajinimenä.
Vilijonkat pukeutuvat aina mekkoon, ja heillä on usein päässään piippalakki ja kaulassaan pieni musta rusetti.
Muumilaaksossa asuva rouva Vilijonkka kolmine lapsineen esiintyy ensimmäisen kerran sarjakuvassa ”Kuvitteluleikki” (, 1956). Vilijonkka on hieno rouva, joka pitää siisteydestä ja järjestyksestä, eikä siedä Muumiperheen leppoisaa elämänasennetta. Animaatiosarjassa "Muumilaakson tarinoita" Vilijonkan ensiesiintyminen tapahtui jaksossa 13 ("Tiukka naapuri"), joka perustuu löyhästi edellä mainittuun sarjakuvatarinaan.
Vilijonkka pukeutuu aina punaisiin vaatteisiin, ja päässään hänellä on suippo hattu. Hän on erittäin äkkipikainen. Hänellä on kolme keskenään identtistä lasta, joiden pukeutuminen on samanlaista. He kulkevat aina pituusjärjestyksessä eli Vilijonkka ensin, sitten lapsista pisin ja viimeisenä lyhin (tosin jaksossa "Naamiaiset" lyhin lapsi oli ensin ja viimeisenä pisin). Vilijonkan lapset ovat hyvätapaisia eivätkä leiki vaan lukevat kirjoja, koska Vilijonkka haluaa kasvattaa heidät niin. Joskus lapset saattavat tehdä hyväntahtoisia kepposia. Muutamassa jaksossa he kuitenkin seuraavat Muumipeikkoa tai Haisulia pahoille teille ja lähtevät leikkimään Muumien ystävien kanssa, mikä on heistä hauskaa. Vilijonkka on Muumien naapuri. Hän asuu suuressa omakotitalossa lapsiensa kanssa. Talo on erittäin siisti, ja sen isoa pihaa reunustaa ruskea aita.
Muumipeikko-sarjakuvissa Vilijonkalla on myös taloudenhoitaja nimeltä Mabel ja lehmä nimeltä Flora. Vilijonkan paras ystävä sarjakuvissa on Louska (tunnetaan myös Kampsuna). Hän esiintyy myös eräissä Tove Janssonin novelleissa Vilijonkan ystävänä.
Muumiteoksissa Vilijonkan lasten isästä ei koskaan sanottu mitään. Vuonna 1991 Tove Jansson kertoi eräässä lapsilukijan kirjeeseen lähettämässään vastauksessa, että Vilijonkan aviomies oli tutkimusmatkailija, joka lähti Borneolle eikä hänestä sen jälkeen ole kuultu mitään.
Antofagasta
Antofagasta on satamakaupunki pohjoisessa Chilessä. Se on sekä Antofagastan maakunnan että Antofagastan alueen pääkaupunki. Kaupungin asukasluku oli 352 638 vuoden 2017 väestönlaskennassa, joten se on Chilen väkiluvultaan viidenneksi suurin kaupunki. Se on myös oman alueensa kaupungeista suurin.
Kaupunki syntyi 1800-luvulla kaivosaikakaudella. Tuottoisat nitraatti-kaivokset toivat alueelle monia ulkomaalaisia. Nykyäänkin kaupungin arkkitehtuuri ja ilmapiiri saavat aikaan eurooppalaista tunnelmaa.
Kaupunki kuului Boliviaan 14. helmikuuta 1879 asti, jolloin perulaiset sotilaat nousivat siellä maihin, ja kaupunki jäi Perulle Tyynenmeren sodan eli salpietarisodan lopuksi.
Kaupungissa on muun muassa lentokenttä ja kaksi satamaa. Kaupungin satamien kautta kuljetetaan eniten kuparia Chilessä – kaivokset sijaitsevat La Escondidassa ja Chuquicamatassa, joista jälkimmäinen on suurin avokaivos maailmassa.
Antofagasta sijaitsee Atacaman aavikon reunalla. Kaupungin vuotuinen sademäärä on alle 4 mm ja lämpimimmän kuukauden, maaliskuun, korkeimpien päivälämpötilojen keskiarvo +28 °C astetta. Mieto ja kuiva ilmasto on saanut 20-kilometrisen rannan kanssa aikaan, että kaupunki on ympärivuotinen rantamatkailualue. Rannikolla nähtävää ovat meren kuluttamat kivimuodostelmat, kuten kaupungista pohjoiseen sijaitseva jättimäinen kivi "Portada".
Nähtävyyksiä kaupungissa on esimerkiksi "Barrio Històrico", jolla sijaitsee viktoriaaniseen tyyliin rakennettuja taloja ja "Muelle Salitrero". Se on Melbourne Clarc -yhtiön vuonna 1872 rakentama ja sitä pidetään kansallisena monumenttina. Sillä laiturilla lastattiin salpietaria vietäväksi muualle maailmaan. Siellä myös lastattiin chileläisiä sotilaita laivoihin ja pois toisen maailmansodan aikana, kun Tyynellämerellä sodittiin.
Toinen vierailun arvoinen paikka on kaupungin keskusta "Centro Urbano", missä on isojen vanhojen puiden ympäröimä Plaza Colòn -aukio, jolla sijaitsee goottilaiseen tyyliin rakennettu katedraali. Kirkon vieressä on äskettäin rakennettu kaupunginteatteri. Aukiolla on myös kansallisena monumenttina pidetty kellotorni "Torre del Reloj", joka on pieni kopio Elisabetin tornista Lontoossa. Mielenkiintoinen rakennus on myös 1873 rakennettu "Ruina de Huanchaca", joka on hopeavalimo. "Quiosco de la Oquesta" on paikka, jossa esiintyy usein kuoroja.
Kaupungista ja koko alueesta kiinnostuneet voivat vierailla myös alueellisessa museossa. Sieltä saa tietoa kaupungin historiasta ja kaivosteollisuudesta. Museolla on myös värikäs kokoelma kiviä ja mineraaleja, jotka on kerätty ympäröivältä alueelta.
Iquique
Iquique on kaupunki Tyynen valtameren rannikolla, pohjoisessa Chilessä. Kaupunki on Tarapacán alueen pääkaupunki ja siellä on vajaat 200 000 asukasta (2016). Kaupungin nimi tulee aimarankielisestä sanasta "ique-ique", joka tarkoittaa "vuodetta".
Kaupunki perustettiin 1500-luvulla, mutta alue oli ollut asutettu jo kauemmin. Iquique oli alun perin osa Perua, mutta 1800-luvulla siitä tuli osa Chileä.
Iquique sijaitsee 1853km Santiagosta pohjoiseen ja 315km Aricasta etelään.
Iquiquen seudulla on usein maanjäristyksiä. Vuosina 1868 ja 1877 kaupungissa tapahtuivat maanjäristykset.
Huhtikuussa 2014 lähistöllä koettu 8.2 magnitudin maanjäristys aiheutti paikallisen tsunamin mutta vain vähän vahinkoja.
Kaupungissa on jäljellä rakennuskantaa 1800-luvun kaivosbuumin ajoilta. Nykyisin Iquique on rantalomakohde joka sopii myös surffaukseen.
Lake Wanaka
Lake Wanaka on 192 neliökilometrin kokoinen järvi Uudessa-Seelannissa. Se sijaitsee Uuden-Seelannin Eteläsaarella ja on sen neljänneksi suurin järvi. Järven eteläisessä osassa on saaristo, johon kuuluvat muun muassa Rabbit Island ja Harwich Island. Järven rannalla sijaitsevat kaupungit Wanaka ja Albert Town.
Wanaka
Wanaka on kaupunki Uuden-Seelannin Eteläsaarella. Kaupungin asukasluku on arviolta ().
Ensimmäinen alueelle saapunut eurooppalainen oli Nathaniel Chalmers vuonna 1853, jonka oppaana toimi maoripäällikkö Reko, joskin tätä aiemmin alueesta oli jo piirretty kartta maoripäällikkö Te Huruhurun toimesta..
Vuonna 1867 alueelle rakennettiin ensimmäinen hotelli, joka sinetöi kaupungin alueen keskuspaikkana.
Vuoteen 1940 saakka kaupunki tunnettiin nimillä "Pembroke" tai "Roys Bay".
Kaupunki sijaitsee Roys Bayssa, Lake Wanakan kaakkoisrannalla. Lähimpään suureen kaupunkiin, Dunediniin, on matkaa 270 kilometriä kaakkoon. Queenstown sijaitsee 70 kilometrin päässä lounaassa.
Brač
Brač on Kroatialle kuuluva saari Adrianmerellä. Sen pinta-ala on noin 396 neliökilometriä, joten se on Adrianmeren kolmanneksi suurin saari. Saarella on noin 13 000 asukasta, joista yli 3 000 asuvat saaren suurimmassa kaupungissa, Supetarissa. Saaren pienin kylä on Novo Selo, jossa on 12 asukasta. Muita kaupunkeja ja kyliä ovat muun muassa Bol, Škrip, Pučišća, Splitska, Postira, Nerežišće, Donji Humac, Mirca, Gornji Humac, Dol, Sutivan, Sumartin, Praznica, Murvica, Povlja ja Dračevica. Saaren vanhin kylä on Škrip.
Saaren korkein vuori on 778 metriä korkea Vidova Gora. Se on myös koko Kroatian saariston korkein huippu.
London (Kentucky)
London on kaupunki Kentuckyn osavaltion eteläosassa, Yhdysvalloissa. Sen asukasluku on noin 5 692 (2000) ja pinta-ala 20 neliökilometriä. Kaupungin väestötiheys on 284,6 asukasta/km².
Gediminas Kirkilas
Gediminas Kirkilas (s. 30. elokuuta 1951 Vilna) on liettualainen poliitikko, koulutukseltaan valtiotieteiden kandidaatti. Hän edustaa sosiaalidemokraattista puoluetta ja on ollut Seimasin jäsen vuodesta 1992. Kirkilas nimitettiin pääministeriksi 6. heinäkuuta 2006. Hän oli Liettuan puolustusministeri 7.12.2004–.
Kirkilas työskenteli 1972–1978 entistäjänä ja Liettuan kommunistisen puolueen eri komiteoissa ja Liettuan kommunistisen puolueen ensimmäisen sihteerin Algirdas Brazauskasin avustajana 1989–.
Caudron C.60
Caudron C.60 oli ranskalainen, kaksipaikkainen ja -tasoinen, yksimoottorinen lentokone kangasverhouksella. Kone kehitettiin vuonna 1921 Caudron C.59 -tyypin rinnalle, poiketen siitä lähinnä moottorityypin osalta. Konetta käytettiin pääasiassa koulukoneena, ja se oli käytössä Ranskan, Suomen, Latvian, Espanjan ja Venezuelan ilmavoimissa.
Suomen ilmavoimille ostettiin vuonna 1923 Ranskasta kaikkiaan 30 Caudron C.60-lentokonetta ja vuosina 1927–1928 rakennettiin Suomessa lisenssillä 34 konetta. Suomen ilmavoimilla oli täten käytössä kaikkiaan 64 Caudron C.60 -konetta. IVL/VL valmisti vuonna 1927 12 konetta ja vuonna 1928 22 konetta, joista 10 luovutettiin Ilmavoimille vasta vuonna 1930.
Ranskassa rakennettujen koneiden tunnukset olivat 1E20 - 1E30 ja 1F31 - 1F49, myöhemmin CA-20 - CA-9. Suomessa lisenssillä rakennettujen koneiden rekisteri oli CA-61 - CA-94. Tyyppi oli Suomessa käytössä vuosina 1923–1936. Niitä käytti Ilmailukoulussa Utissa ja Santahaminassa ja Kauhavalla . Koneita oli suuren määrän takia jaettu myös muille yksiköille ja kentille. Koneilla lennettiin kaikkiaan 27000 lentotuntia, kuudella yksilöllä kullakin yli tuhat tuntia.
CA-27 lentokone, josta ensi kertaa 26.6.1931 Suomessa pelastauduttiin laskuvarjolla. Koneiden käytössä kuoli yksitoista ihmistä.Suomen ilmailumuseossa Vantaalla on yksi Suomessa lisenssillä valmistettu Caudron C.60-lentokone, tunnukseltaan CA-84, valmistusnumeroltaan 24.
Mem
Mem on monen seemiläisen kielen aakkoston 13. kirjain. Se sisältyy muun muassa heprealaiseen, foinikialaiseen ja aramealaiseen kirjaimistoon. Mem on kreikkalaisen myyn, latinalaisen M:n ja kyrillisen М:n edeltäjä. Kirjaimen nimi tulee vettä tarkoittavasta sanasta.
Heprean kielessä mem ääntyy /m/. Kieliopillisesti se toimii sanan edessä prepositiona, joka vastaa suomen elatiivia (-sta, -stä). Tällöin mem on oikeastaan lyhennys מִן ("min") -prepositiosta. Se voi osoittaa myös vertailua, sekä komparatiivia että superlatiivia. Heprealaisessa numerojärjestelmässä memillä on lukuarvo 40.
Mem on myös yksi niistä heprean kirjaimista, jotka kirjoitetaan eri tavalla sanan lopussa: sillä on "sofit"- eli loppumuoto mem sofit. Mem sofitin lukuarvo on 600.
Esimerkkejä:
Cork
Cork () on Irlannin tasavallan toiseksi suurin kaupunki ja kaupunkikreivikunta maan etelärannikolla Munsterin provinssissa. Asukasluku on 119 143 (2006), ja Suur-Corkin alueen väkiluku on noin 274 000. Cork on tärkeä satamakaupunki ja teollisuuskeskus, ja siellä on kansainvälinen lentoasema. Kaupungissa on muun muassa autoteollisuutta. Cork oli Euroopan kulttuuripääkaupunki vuonna 2005.
Cork sijaitsee Irlannin etelärannikolta hieman sisämaahan päin. Kaupungin halki virtaa Leejoki, ja kaupungin ydinkeskusta on sen kahden haaran välissä olevalla saarella. Corkin satama kuuluu Irlannin merkittävimpiin satamiin, ja se on yksi maailman suurimmista luonnonsatamista.
Kaupungin iirinkielinen nimi "Corcaigh" tarkoittaa "soista aluetta". Nimi viittaa kaupungin sijaintiin Leejoen varrella. Corkin vaiheet liittyvät merkittävällä tavalla Irlannin itsenäistymiseen ja sisällissotaan. Niinpä Cork tunnetaan "vallankumouksellisena kreivikuntana" ("the Rebel County").
Corkin nimitti kaupungiksi Juhana Maaton vuonna 1185. Corkilla oli kuitenkin pitkä historia ennen sitä, sillä se oli alussa luostarimainen siirtokunta, jonka Finbarr perusti 500-luvulla. Vuosisatojen kuluessa kaupunki paloi useita kertoja ja kärsi viikinkien ja normannien hyökkäyksistä, niin että se jouduttiin rakentamaan yhä uudestaan. Jossakin vaiheessa koko kaupunkia ympäröi muuri, josta on jäänyt jäljelle useita osia ja portteja. Corkin pormestarinvirka () perustettiin kuninkaallisella perustamiskirjalla vuonna 1318, ja vuonna 1900 virkanimi muutettiin muotoon Lord Mayor. Kaupungin keskusta kärsi pahoja vahinkoja Irlannin itsenäisyyssodassa 1919–1921, kun muun muassa irlantilaiset sissijohtajat ja brittiläiset joukot ottivat siellä yhteen. Irlannin sisällissodan aikana tasavaltalaiset Britannian ja Irlannin sopimuksen vastustajat pitivät jonkin aikaa kaupunkia hallussaan, kunnes Irlannin hallituksen joukot hyökkäsivät mereltä ja ottivat kaupungin uudestaan haltuunsa.
Korkein Corkissa mitattu lämpötila on 29 °C ja alin −9 °C.
Jukka Liedes
Jukka Antero Liedes (s. 7. syyskuuta 1946 Helsinki) on suomalainen opetus- ja kulttuuriministeriön entinen virkamies. Hän jäi eläkkeelle vuonna 2014.
Liedes toimi kulttuuriministerin alaisen viestintäkulttuuriyksikön päällikkönä opetusministeriössä ja osallistui opetusministeriön asettamaan tekijänoikeustyöryhmään (1. tammikuuta 2004 – 31. joulukuuta 2005), joka valmisteli hallituksen esityksen kulttuuriministeri Tanja Karpelalle Suomen tekijänoikeuslainsäädännön muuttamiseksi (HE 28/2004 eli niin kutsuttu Lex Karpela). Liedes edusti opetusministeriötä myös tekijänoikeusjärjestö Gramexin Esittävän Säveltaiteen Edistämiskeskuksessa (ESEK).
Ennen siirtymistään virkamieheksi 1980-luvulla Liedes toimi muun muassa Teoston juristina. Vuonna 1991 hän sai Suomen Ääni- ja kuvatallennetuottajat ÄKT ry:n Erikois-Emma-palkinnon. Vuonna 1998 Liedes valittiin Maailman henkisen omaisuuden järjestön (WIPO, World Intellectual Property Organization) tekijänoikeuskysymyksiä käsittelevän komitean puheenjohtajaksi. Liedes toimi WIPO:n tekijänoikeustapaamisissa puheenjohtajana jo 1980-luvun puolivälistä saakka. Hänet oltiin lähellä valita WIPO:n pääjohtajaksi 1990-luvulla.
Liedes nousi Suomessa ristiriitaiseen julkisuuteen, kun muun muassa ravintola-alan Suurtalousuutiset-lehti ja Tietokone-lehti kertoivat hänen mahdollisesta jääviydestään tekijänoikeuslain valmistelussa. Liedes oli kohua herättäneen tekijänoikeuslakiesityksen päävalmistelija. Liedeksen toiminnasta ja asemasta tehtiin vuonna 2005 useita kanteluja eduskunnan oikeusasiamiehelle. Apulaisoikeusasiamies Jukka Lindstedt antoi lokakuussa 2007 päätöksen, jossa piti Liedeksen toimintaa ongelmallisena.
Tietokone (lehti)
Tietokone oli vuonna 1981 aloittanut ja vuonna 2014 lopetettu, tietotekniikan alaa käsittelevä aikakauslehti. Sen levikki vuonna 2011 oli 33 828, ja sillä oli 142 000 lukijaa. Lehteä julkaisi vuoteen 2013 saakka Sanoma. Vuonna 2014 lehden osti mediatalo Talentum, ja kesäkuussa lehti yhdistettiin Tietoviikko-lehteen. Uuden lehden nimeksi tuli TiVi.
Lehti aloitti uutistoiminnan Internetissä tammikuussa 1996. Lehden logo ja ilme uudistuivat vuoden 2009 alussa. Lehden artikkelitoimitukseen kuuluvat Ari Karkimo, Sanna Leskinen ja Ari Saarelainen. Uutisten lisäksi lehden sivuilla on useita blogeja ja ohjelma-esittelyjä. Vakituisia blogaajia ovat konsultit Ossi Mäntylähti ja Jarmo Pitkänen sekä Mac-asiantuntija Teemu Masalin. Myös vanhojen lehtien artikkelit ovat nykyisin luettavissa ilmaisen rekisteröitymisen jälkeen. Varsinaisten toimituksien lisäksi lehden toimituskuntaan kuului vuoden 2013 loppuun saakka Mikrobitin kanssa yhteinen testilaboratorio. Vuoden 2014 alusta toteutuneen Talentum-kaupan jälkeen lehti on tehnyt yhteistyötä muiden Talentumin tekniikkalehtien kanssa.
Tietokone-lehden vakituisina avustajina ovat toimineet esimerkiksi tietokirjailija Petteri Järvinen sekä kansanedustaja Jyrki Kasvi, jotka ovat jatkaneet myös uuden TiVi-lehden ilmestymisen alusta lehden avustajina. Tätä ennen lehden avustajakaartiin ovat kuuluneet muun muassa professori Osmo A. Wiio (1928 – 2013) sekä valtiovarainministeriössä ValtIT-yksikön johtajana toiminut Yrjö Benson.
Hullujussi
Hullujussi oli vuosina 1973–1976 toiminut suomalainen huumoripopyhtye. Yhtye otti vahvasti musiikkivaikutteita yhdysvaltalaiselta show-muusikolta Louis Primalta, esimerkiksi suurimpiin hitteihin kuulunut "Tyttö lilla nakkikioskilla" on käännetty häneltä.
Yhtye syntyi Arto Sotavallan taustayhtyeestä ja idea kasattiin Eeki Mantereen esittämän eksoottisen laulajan Viktor Kalborrekin ympärille. Muut jäsenet olivat Heimo "Holle" Holopainen (basso), Tapio "Tapsa" Niemelä (kosketinsoittimet) ja Yrjö "Ykä" Fonselius (rummut). Yhtye esiintyi television "Merirosvoradio"-ohjelmassa ja tuli sitä kautta tutuksi Suomessa.
Sotavallan säestäjänä yhtye käytti hetken nimeä Hullut Jussit mutta irtautui tästä ja merkkinä vaihtoi nimen yksikkömuotoon.
Hullujussi-yhtye konsertoi ympäri Suomea ja albumit "Hullujussi" (myyty yli 80 000 kappaletta) ja "Bulvania" (myyty yli 46 000 kappaletta) olivat menestyksiä. Hullujussi teki levytyksensä Discophonin RCA -levymerkille. Seuraava Hullujussi -levy "Con Amore" julkaistiin vuonna 1975 yhtyeen nimen sijasta Viktor Kalborrekin nimellä. Albumilla soittivat Hullujussi ja Aarno Raninen. Mantereen ja Holopaisen mukaan levy julkaistiin Kalborrekin nimellä sen vuoksi, että ideat alkoivat olla vähissä ja uusi albumi oli helpompi toteuttaa yhteen hahmoon keskittyen.
Suosio alkoi kuitenkin jo hiipua ja keväällä 1976 Fonselius ja Niemelä lähtivät yhtyeestä (ja perustivat uuden yhtyeen "Maahinen"). Uutta kokoonpanoa markkinoitiin eräissä yhteyksissä myös nimellä "Uusi Hullujussi". Eräiden tietojen mukaan tämä kokoonpano oli alun perinkin tarkoitettu vain hoitamaan kesäkaudelle 1976 jo sovitut konsertit. Viimeistä "Olympia"-albumia myytiin enää noin 3 000 kappaletta. Viimeinen esiintyminen ennen keväällä 1993 suoritettua yksittäistä 20-vuotisjuhlakeikkaa tapahtui syyskuussa 1976.
Mantere konsertoi vuoden 1976 jälkeen vaihtelevalla tiheydellä Viktor Kalborrek -hahmonsa kanssa lähinnä ravintoloissa aina 2000-luvulle asti. Hahmo nähtiin myös Visa Mäkisen elokuvassa "Ruuvit löysällä" (1989).
Hullujussi teki 30-vuotisjuhlakiertueen vuonna 2003. Tässä yhteydessä yhtyeeltä julkaistiin myös kokoelma "Bingo Bulvania", joka TV-mainonnasta huolimatta ei myynyt toivotulla tavalla. Vuonna 2002 Warner Music oli painattanut CD-painokset kaikista Hullujussin 70-luvun albumeista, mutta näiden julkaisua siirrettiin aina vuoteen 2004 saakka.
Eeki Mantere kuoli 30. huhtikuuta 2007 keuhkokuumeeseen 58 vuoden ikäisenä Jorvin sairaalassa.
Ulèëlheuë
Ulèëlheuë oli rannikkokaupunki Banda Acehin vieressä, Acehin erityisalueella, Indonesiassa. Vuoden 2004 Intian valtameren maanjäristyksen aiheuttama tsunami tuhosi sen täysin. Kaupungin nimessä on kaksi sanaa, joista "ulèë" tarkoittaa päätä ja "lheuë" niemimaata.
Kaupunki sijaitsi seitsemän kilometriä länteen suuremmasta Banda Acehin kaupungista.
Uimaharju
Uimaharju on Joensuun kaupungissa sijaitseva taajama. Se sijaitsee noin 48 kilometriä koilliseen kaupungin keskustasta. Uimaharju kuului vuoden 2008 loppuun asti Enon kuntaan, joka liittyi kuntaliitoksella Joensuuhun vuoden 2009 alusta. Uimaharjun taajaman väkiluku on 1 375.
Kylä sijaitsee Pielisen Rukaveden rannalla, Pielisjoen alkupäässä. Taajama on Joensuu–Kontiomäki-rautatien varressa. VR:n henkilöjunat pysähtyvät Uimaharjun asemalla. Rata ylittää Pielisjoen Uimasalmen silloilla, jotka valmistuivat 1970-luvulla. Ensimmäinen rautatiesilta Uimaharjuun valmistui vuonna 1909.
Uimaharju on entisen Enon kunnan teollinen keskus ja siellä sijaitsee suurin osa Enon alueen teollisuuden työpaikoista. Suurimmat teollisuuslaitokset ovat Stora Enso -konserniin kuuluva Enocellin sellutehdas ja Stora Enson Uimaharjun saha.
John Williams
John Williams -nimisiä henkilöitä ovat:
Kaupunginvanhin
Kaupunginvanhin oli Ruotsin vallan aikana kaupungin asioita hoitamaan valittu edustaja.
Keskiaikana kaupunkien koko asujaimisto oli mukana kaupunkia koskevien asioiden hoitamisessa, ja he valitsivat keskuudestaan raadin. Sen rinnalle muodostettiin 1600-luvulla kaupunginvanhimpien ryhmä. Heidät valittiin eliniäksi luottamustoimeen porvariston keskuudesta. Vanhimmilla ei ollut omaa päätösvaltaa, mutta maistraatti oli velvollinen kuulemaan heitä isoja ratkaisuja tehtäessä. Vuodesta 1758 elin piti olla kaikissa kaupungeissa, ja siinä tuli olla joko 24 tai 48 jäsentä.
Keisarillinen asetus kunnallishallituksesta 8. joulukuuta 1873 lakkautti tämän edustuslaitoksen Suomessa. Kaupunginvanhinten tilalle tulivat kaupunginvaltuutetut.
Nun (kirjain)
Nun on monen seemiläisen kielen aakkoston 14. kirjain. Se sisältyy muun muassa heprealaiseen, foinikialaiseen, aramealaiseen ja arabialaiseen kirjaimistoon (ﻥ). Se on kreikkalaisen nyyn, latinalaisen N:n sekä kyrillisen Н:n edeltäjä. Kirjaimen nimi tulee käärmettä tarkoittaneesta sanasta ja sen muodon alkuperäksi on esitetty egyptiläistä käärmettä, erityisesti kobraa kuvannutta hieroglyfiä.
Heprean kielessä nun ääntyy /n/. Kieliopillisesti se muun muassa muodostaa verbin eteen liitettynä monikon ensimmäisen persoonan futuurin. Heprealaisessa numerojärjestelmässä nunilla on lukuarvo 50.
Nun on myös yksi niistä heprean kirjaimista, jotka kirjoitetaan eri tavalla sanan lopussa: sillä on "sofit"- eli loppumuoto nun sofit. Nun sofitin lukuarvo on 700.
Esimerkkejä:
Paalasmaa
Paalasmaa on saari ja kylä Pielisessä Juuan kunnassa, Pohjois-Karjalan maakunnassa. Kylä sijaitsee noin 15 kilometrin päässä Juuan kuntakeskuksesta. Saarilta on lossiyhteys mannermaalle. Asukasluku on noin 140.
Paalasmaa muodostuu kolmesta saaresta, jotka ovat Pääsaari, Toinensaari ja Kolmassaari. Kaikki saaret ovat asuttuja, ja niitä yhdistävät sillat. Lossi liikennöi saaret mannermaasta erottavassa Hirvisalmessa. Saaristoasiain neuvottelukunnan listauksessa Paalasmaan pinta-ala on 27 neliökilometriä, ja se on Pohjois-Karjalan kolmanneksi suurin ja koko maan sisävesien 16. suurin saari.
Paalasmaa on Suomen korkein saari. Pielisen pinta on noin 93,5 metriä merenpinnan yläpuolella. Paalasmaan saarella on kolme huippua, jotka kohoavat yli 200 metrin korkeuteen merenpinnan yläpuolelle. Korkein huippu on Lamminvaara, joka on 225,2 metriä merenpinnasta. Pääsaarella on myös näkötorni, josta avautuvat esteettömät maisemat muun muassa Pieliselle aina Kolille saakka.
Paalasmaa on myös käytössä sukunimenä. Nimenkantajia on väestörekisterikeskuksen mukaan noin 50 henkilöä.
Nimi "Paalasmaa" juontaa nimestä "Palasmaa", johon kirkkomatkoillaan Lieksaan soutavat juukalaiset poikkesivat syömään välipalaa (palasta).
Toisensaaren rannalta on tiettävästi löydetty kivikautinen asuinpaikka.
Sunnuntaina 4. lokakuuta 1959 kaksi pääosin paikkakuntalaisia nuoria kuljettanutta moottorivenettä törmäsi Pielisellä Paalasmaan rannassa. Toisessa veneistä oli 19 nuorta ja se oli lähdössä Paalasmaan venerannasta Juuan kirkolle sateisessa ja tuulisessa säässä. Muutama minuutti lähdön jälkeen siihen törmäsi toinen, paikallisen kyläkauppiaan pojan ohjaama, 185 hevosvoiman tehoisella moottorilla varustettu pikavene. Suuremman veneen keulaan tuli törmäyksessä suuri halkeama ja se upposi nopeasti, kun taas siihen törmänneen pikaveneen vauriot jäivät melko vähäisiksi. Onnettomuus tapahtui noin 300 metrin päässä rannasta. Kummassakaan veneessä ei ollut pelastusliivejä tai muitakaan pelastusvälineitä, ja molemmat veneet olivat liikkeellä ilman lain jo vuonna 1959 edellyttämiä kulkuvaloja. Veden varaan joutui kaikkiaan 21 ihmistä, joista törmäyksen nähneet ja rannan taloista soutuveneillä apuun lähteneet saivat pelastetuiksi kuusi. 15 henkeä kuoli onnettomuudessa. Pelastuneiden joukossa ollut pikaveneen kuljettaja oli törmäyshetkellä vahvassa humalassa ja hän oli ennen törmäystä nauttinut pontikkaa samassa veneessä olleen toverinsa kanssa. Onnettomuus oli ankara isku Paalasmaan kyläyhteisölle, sillä onnettomuudessa sai kahdesta kylän perheestä surmansa kolme nuorta. Onnettomuuden jälkeen Juuan silloinen kunnanjohtaja Onni Nuutinen vetosi valtiovaltaan lossiyhteyden saamiseksi mantereelta Paalasmaalle, mikä kuitenkin toteutui vasta vuonna 1969.
Paalasmaan laivarannassa on kuvanveistäjä Kauko Kortelaisen veistämä onnettomuuden muistomerkki "Surukivi", joka paljastettiin vuonna 1984.
Samekh
Samekh (myös sameḥ tai samech) on heprealaisen, foinikialaisen ja aramealaisen kirjaimiston 15. kirjain. Se on kreikkalaisen ksiin ja khiin sekä latinalaisen X:n edeltäjä. Kirjaimen nimi tulee kalaa tarkoittavasta sanasta. Arabiassa samekhia vastaa sīn.
Heprean kielessä sameḥ ääntyy /s/. Kirjaimen nimen translitteroinnissa on vaihtelevuutta, mikä johtuu sen lopussa olevasta kaf sofit-kirjaimesta (ääntyy samaan tapaan kuin saksan 'ch' esimerkiksi sanassa "ich").
Heprealaisessa numerojärjestelmässä sameḥilla on lukuarvo 60.
Esimerkkejä:
Metrojunan kuljettaja
Metrojunankuljettaja on ammattinimike henkilöille, jotka työskentelevät metrojunan kuljetustehtävissä. Suomessa metrojunankuljettajia kouluttaa toistaiseksi ainoastaan HKL:n koulutuskeskus, ja ainoa työnantaja on tällä hetkellä HKL-Metroliikenne. Ajon aikana metrojunankuljettajan tehtäviin kuuluvat nopeuden säätely radanvarren merkkien ja opastimien mukaan sekä junan kunnon tarkkailu. Metrojunankuljettajan on noudatettava opasteita ja merkkejä siten, kuin metron turvallisuussäännöissä (MTO) määrätään.
Metrojunan ja metrotyöjunan kuljettamiseen sekä metron liikenteenohjaustehtäviin oikeuttavat luvat (metroliikennelupa) myöntää HKL:n metroliikenneyksikkö HKL-Metroliikenne. Luvassa on yksilöity, mihin edellä mainituista tehtävistä sen haltijalla on pätevyys. Metrojunankuljettajan pätevyys on myös Helsingin metron liikenteenohjaajilla sekä niillä HKL-Metroliikenteen palveluksessa olevilla teknisillä henkilöillä, jotka työnsä puolesta joutuvat liikuttamaan metrojunia.
Metrojunan kuljettajan työ on suurta tarkkuutta vaativaa. Kuljettajien on pystyttävä työskentelemään turvallisesti stressaavissa olosuhteissa, sillä aikataulut ovat tiukkoja. Kuljettajat ovat vastuussa myös matkustajien turvallisuudesta.
Metroliikenneluvan myöntämisedellytyksistä on säädetty kuntalain nojalla annetussa Helsingin kaupungin sisäisessä ohjesäännössä (metroliikennesääntö). Tärkeimmät vaatimukset metroliikenneluvan saamiseksi ovat hyvä kuulo ja näkö, erityisesti virheetön värinäkö, perehtyneisyys metrojunien rakenteeseen sekä se, ettei luvansaajalla ole sellaista direktiivin 91/439/ETY liitteessä III mainittua sairautta, joka voisi olennaisesti heikentää metron liikenneturvallisuutta. Liikenteenohjaukseen oikeuttavan metroliikenneluvan myöntämisedellytyksenä on edellisen lisäksi myös tehtävän edellyttämä perehtyneisyys metron turvalaitteiden tekniikkaan ja käyttöön.
Istervo
Istervo on käärmeen syntyä selittävissä kalevalaisissa loitsuissa esiintyvä henkilö. Istervo lähtee sotaan poikineen, joskus tyttärineenkin, ja iskee aseensa, miekkansa ja/tai keihäänsä kallioon tai maahan. Aseet särkyvät. Eräässä loitsussa myös kilpi halkeaa. Vääntyneistä aseista tulee käärmeitä, kilvestä ehkä kerällä oleva käärme. Aseen kärjestä syntyy kirjava käärme, keskiöstä kellertävä, ja putkesta (keihään putkesta tai miekan huotrasta) puhalletaan musta käärme.
Käärmeen syntyloitsu luettiin karjan tai ihmisten suojaamiseksi käärmeenpuremilta, ja käärmeenpuremia hoidettaessa.
John Williams (säveltäjä)
John Towner Williams (s. 8. helmikuuta 1932 Long Island, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen elokuvasäveltäjä, joka kuuluu merkittävimpiin ja tunnetuimpiin nykyisistä elokuvasäveltäjistä. Hän säveltää musiikkia yleensä George Lucasin ja Steven Spielbergin elokuviin.
Williams innostui musiikista ja soittamisesta jo lapsena ja aloitti uransa pianistina. Hän perusti 19-vuotiaana oman jazz-yhtyeen ja opiskeli musiikkia Kalifornian yliopistossa Los Angelesissa muun muassa Mario Castelnuovo-Tedescon johdolla. Varusmiespalveluksen jälkeen Williams opiskeli pianonsoittoa New Yorkin Juilliard Schoolissa, tähtäimenään konserttipianistin ura. Hän palasi länsirannikolle ja teki 1950-luvulla muun muassa monia jazztyylisiä teemoja televisio-ohjelmiin nimellä Johnny Williams.
Williams alkoi säveltää elokuvamusiikkia Hollywood-elokuviin 1960-luvulla. 1970-luvulla hän sävelsi musiikkia katastrofielokuviin ja alkoi työskennellä Steven Spielbergin ja George Lucasin kanssa. Hän on säveltänyt musiikkia yli sataan elokuvaan.
Williams oli vuoteen 2012 mennessä saavuttanut viisi Oscar-, 21 Grammy-, neljä Golden Globe-, kolme Emmy- ja seitsemän Bafta-palkintoa. Hän on ollut Oscar-ehdokkaana 51 kertaa ja on ainoa elossa oleva henkilö, joka on ollut ehdokkaana niin monta kertaa (ennätys on Walt Disneyllä, ehdokkaana 64 kertaa). Vuonna 2016 hän sai Yhdysvaltain elokuvainstituutin elämäntyöpalkinnon.
Williams meni naimisiin näyttelijä Barbara Ruickin kanssa vuonna 1956. He saivat kolme lasta: Jennifer, Mark ja Joseph. Hänen nuorin poikansa Joseph Stanley Williams nousi kuuluisuuteen vuosina 1986–1988 Toton laulajana.
Daniel David Palmer
Daniel David Palmer (7. maaliskuuta 1845 Port Perry – 20. lokakuuta 1913 Los Angeles) oli kiropraktisen hoidon eli kiropraktiikan luoja.
Daniel Palmer harjoitti parantamista magneettien avulla 1880-luvun lopulla ennen kiropaktisen hoidon kehittämistä. Hänellä oli kaksi potilasta, joiden oireet viittasivat ongelmiin selkärangassa. Toinen potilaista oli kärsinyt kuulo-ongelmasta. 18. syyskuuta 1895 Palmer korjasi tämän potilaan selkärangan siirtymän ja potilaan kuulo palautui. Toisen potilaan sydämen vaivat korjautuivat selkärangan asennon korjaamisen avulla, mikä sai Palmerin uskomaan, että hermoon aiheutuva paine liittyi ongelmiin sydämessä. Nykykiropraktiikka sai näin alkunsa tuona hetkenä.
Kokemustensa myötä Palmer perusti kiropraktisen hoidon, kiropraktiikan. Hänen teoriansa perustui hermon heikentyneeseen toiminnan aiheuttavan taudintilan ja että, selkärangan nikaman väärä asento voi aiheuttaa hermopaineen. Palmer perusti koulun, myöhemmin Palmerin kiropraktikkojen koulun, josta vuonna 1902 koulusta valmistui 15 kiropraktikkoa.
Palmer myi perustamansa kiropraktikkokoulun pojalleen B. J. Palmerille. Myöhemmin Daniel Palmerin yritti perustaa uutta koulua kiropraktiikalle, muttei onnistunut yrityksessään.
Markku Petander
Markku Olavi Petander (s. 11. maaliskuuta 1963 Hämeenkyrö) on suomalainen kitaristi, bassokitaristi ja lauluntekijä. Petander muistetaan erityisesti Yö- ja Barabbas-yhtyeiden kitaristina sekä Popedan basistina ja joidenkin kappaleiden solistina. Mediassa Petanderia on kutsuttu myös ”Suomen Slashiksi”. Petander kuului Popeda-uransa aikana myös Gipsy Brothers -kaksikkoon, johon kuului hänen lisäkseen Popedan kitaristi Costello Hautamäki.
Yö-yhtyeen ja Popedan lisäksi Petander on tehnyt kappaleita myös muille artisteille kuten Mustille Enkeleille.