hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Kardinaalikollegio
Kardinaalikollegio (virallisesti "Pyhä kardinaalikollegio") tarkoittaa Rooman kirkon kardinaaleja heidän kokonaisuudessaan, siis kaikkia kardinaaleja yhdessä.
Kardinaalikollegion jäsenet ovat paavin käytettävissä joko yksittäin tai yhdessä erilaisissa konsistoreissa hänen johtaessaan kokonaiskirkkoa. Täten kardinaaleilla on neuvoa-antava funktio kirkon johdossa ja hallinnossa. Aiemmin kardinaalikollegiosta käytettiin hallinnollisesti nimitystä "paavin senaatti". Nimitystä ei käytetä virallisesti enää vuodesta 1983, jolloin uusi kanoninen laki astui voimaan, mutta se saattaa esiintyä kirjallisuudessa samoin kuin paavin yksittäisissä lausunnoissa ja asiakirjoissa.
Kardinaalien tärkein tehtävä on valita uusi paavi edellisen kuoltua. Kirkon jouduttua paavin kuoltua sedisvakanssiin kirkon johto siirtyy paavi Johannes Paavali II:n apostolisessa konstituutiossaan "Universi Dominici Gregis" vahvistaman käytännön mukaan kardinaalikollegion käsiin. Kollegion valtuudet on tosin rajattu juoksevien hallinnollisten tehtävien hoitoon, välttämättömien, ei siirrettävissä olevien asioiden päättämiseen sekä konklaavin valmisteluun. Kanoninen laki kieltää kardinaalikollegiolta nimenomaisesti virkatoimet, jotka kanoninen laki rajaa vain paaville, samoin kuin kirkkolain ja paavin vaalijärjestyksen sekä paavin valtaoikeuksien ja Pyhän istuimen hallinnon muuttamisen. Sedisvakanssin ensimmäisestä päivästä konklaavin alkuun kardinaalikollegio kokoontuu päivittäin nk. yleiskongregaatioon keskustelemaan tärkeistä kirkon asioista.
Kardinaalikollegioon kuuluvat kaikki kardinaalit nimityksestään kuolemaansa asti. Nykyään ei enää ole määrätty ylärajaa kardinaalikollegion jäsenmäärälle. Vain paavinvaaliin oikeutettujen, alle 80-vuotiaiden kardinaalien määrä on rajattu 120:een, mutta vuosien 1998 ja 2001 konsistoreissa Johannes Paavali II ylitti itse tämän rajan ja nosti sen väliaikaisesti 135:een.
Kardinaalikollegio jakautuu kolmeen kardinaaliluokkaan: kardinaalipiispat, kardinaalipapit ja kardinaalidiakonit.
Kardinaalikollegion puheenjohtajana toimii kardinaalidekaani, jonka kardinaalipiispat valitsevat keskuudestaan. Tämänhetkinen kardinaalidekaani on Angelo Sodano. Hänen sijaisensa, subdekaani, on Roger Etchegaray.
Stuertti
Stuertti on miespuolinen miehistön jäsen, joka palvelee matkustajia laivassa tai lentokoneessa. Stuerttia vastaava nimike naisella lentokoneissa on lentoemäntä. Stuertin työhön kuuluu paljon asiakaspalvelua. Tärkein työtehtävä on huolehtia matkustajien turvallisuudesta. Lentokoneissa stuertti kuuluu matkustamomiehistöön.
Laivoilla stuertti toimii taloushenkilöstön päällikkönä. Stuertti on päivätyöläinen eikä aja vahteja koska sitä ei ole katsottu normaalisti tarpeelliseksi; taloudenpidossa ja eritoten keittiöpuolen kirjanpidossa katsotaan olevan tarpeeksi työtä stuertille.
Lisäksi stuertti toimii kapteenin hovimestarina, kun laivalle tulee virka- tai muita vieraita, esimerkiksi meklari tai tullivirkamiehiä.
Kapteenin arkipäivän palvelusta huolehtii salonkipalvelija, ”salonkiville”, kun taas muulle päällystölle tarjoilee ”messikalle”..
Stuertti toimii myös kokkien lähimpänä esimiehenä sekä huolehtii talouspuolen hankinnoista; matkustajalaivoilla hänen esimiehenään on nykyisin purseri, josta joskus käytetään myös nimitystä intendentti.
1940-luvun puolenvälin säännösten mukaan suomalaisella kauppalaivalla piti olla stuertti, jos miehistöä on vähintään 28.
Naispuolista stuerttia kutsutaan toisinaan puhekielessä "emännäksi" tai "emännöitsijäksi". Miespuolista stuerttia kutsutaan puhekielessä nimikkeillä "stuju", "trissa" tai "rissa".
1940-luvun puolenvälin säännösten mukaan suomalaisella kauppalaivalla piti olla stuertti, jos miehistöä on vähintään 28. Stuertteja koulutettiin Suomessa 1900-luvun alkupuolella erityisissä kokki- ja stuerttikouluissa, kunnes koulutus siirtyi 1960-luvulla merimiesammattikouluihin.
Stuertteja koulutetaan lentoyhtiöiden omilla kursseilla, joita järjestetään työvoiman tarpeen mukaan. Kurssit kestävät yleensä 6–8 viikkoa. Työ on usein epäsäännöllistä vuorotyötä. Lisäksi työhön lentoyhtiössä kuuluvat erilaiset säännöllisesti järjestettävät kertauskurssit mm. turvallisuuteen ja ensiapuun liittyvissä aiheissa.
Stuertti voi hakeutua tietyn työkokemuksen jälkeen purseriksi eli matkustamon esihenkilöksi. Stuertin koulutuksen sisältöä säädellään yleiseurooppalaisessa JAR-OPS 1 -ilmailumääräyksessä.Vaatimukset vaihtelevat lentoyhtiöittäin.
Hurtanminttu
Hurtanminttu eli valkohurtanminttu ("Marrubium vulgare") on monivuotinen ruohovartinen kasvi, joka on kotoisin Välimeren alueelta. Nykyään sitä tavataan Keski- ja Etelä-Euroopassa sekä Skandinavian eteläosissa. Ihmisen mukana se on levinnyt myös Pohjois-Amerikkaan.
Hurtanmintun varsi on pysty ja kasvaa 60 cm pitkäksi. Vartta ja lehtiä peittää villava nukka. Kermanvalkeat kukat muodostavat tiiviin seppeleen lehtihankoihin.
Hurtanminttu on eräs vanhimmista tunnetuista yrttilääkinnässä käytetyistä kasveista. Sen latinankielinen nimi tulee heprean sanasta "marrot", joka tarkoittaa ’kitkerää mehua’. Vanhoissa resepteissä hurtanminttua neuvotaan keittämään vedessä, joka siivilöidään ja makeutetaan sokerilla. Plinius vanhempi suositteli hurtanminttua yskään, ja Platinan mukaan hurtanmintusta ja jauhoista valmistetusta taikinasta voi paistaa öljyssä alkupaloja, jotka häätävät vatsaloisia.
Yhtiöjärjestys
Yhtiöjärjestys on Suomen lain mukaan pakollinen asiakirja osakeyhtiölle. Sen vähimmäissisältö on säädetty osakeyhtiölaissa ja asunto-osakeyhtiön osalta asunto-osakeyhtiölaissa.
Yhtiöjärjestys rekisteröidään kaupparekisteriin, josta se on kenen tahansa katsottavissa.
Yhtiöjärjestykseen kuuluvat osakeyhtiölain 2 luvun 3 §:n mukaan yhtiön toiminimi, kotipaikkana oleva Suomen kunta sekä toimiala. Jos yhtiö aikoo käyttää toiminimeään kaksi- tai useampikielisenä, toiminimen jokainen ilmaisu on mainittava yhtiöjärjestyksessä ("rinnakkaistoiminimet"). Oikeusministeriön asetuksella voidaan säätää osakeyhtiön malliyhtiöjärjestyksestä, mutta tällaista asetusta ei ole annettu.
Patentti- ja rekisterihallituksen lyhyt malliyhtiöjärjestys on:
Asunto-osakeyhtiölaissa säädetään, että asunto-osakeyhtiöllä on oltava yhtiöjärjestys. Sen sisällön vähimmäisvaatimuksista säädetään lain 1 luvun 13 §:ssä. Yhtiöjärjestyksessä on muun muassa mainittava yhtiön rakennusten sijainti, eri huoneistojen pinta-alat ja käyttötarkoitukset sekä yhtiövastikkeen määräämisen perusteet. Asunto-osakeyhtiölain vastaisen yhtiöjärjestyksen määräyksen sijasta sovelletaan asunto-osakeyhtiölakia, jollei sen voimaanpanolaissa toisin säädetä.
Osakkeenomistajat voivat päättää yhtiöjärjestyksen muuttamisesta yhtiökokouksessa. Muutoksen hyväksyminen vaatii 2/3 enemmistön yhtiökokouksessa edustetuista osakkeista ja äänistä. Yhtiöjärjestyksessä voi olla vaatimus suuremmastakin enemmistöstä tai useammasta yhtiökokouksesta. Kaikkien osakkeenomistajien suostumus vaaditaan joissakin tilanteissa. Yhtiöjärjestys voidaan muuttaa joko osittain tai kokonaan.
Muutos tulee voimaan, kun se on merkitty kaupparekisteriin.
Monissa maissa on Suomen yhtiöoikeutta vastaavia säännöksiä yhtiöjärjestyksestä, ruotsiksi bolagsordning, englanniksi Articles of Association, yleisnimenä "Company By-Laws".
Bandar Lampung
Bandar Lampung on Indonesiassa sijaitsevan Lampungin provinssin pääkaupunki. Sen pinta-ala on 169,21 neliökilometriä. Vuoden 2000 väestönlaskennassa kaupungin väkiluku oli 670 074, vuoden 2010 arvio oli 940 000.
Bandung
Bandung on Indonesiassa sijaitsevan Länsi-Jaavan provinssin pääkaupunki. Vuoden 2010 väestönlaskennassa kaupungin väkiluku oli noin 2,4 miljoonaa, mikä teke siitä maan väkiluvultaan kolmanneksi suurimman kaupungin.
Bandung sijaitsee Jaavan saaren sisäosissa ylängöllä noin 730 metrin korkeudessa. Kaupunkia ympäröivät alueet ovat korkeimmillaan lähes 2 150 metrissä. Korkeuden takia siellä on suhteellisen lauhkea ja miellyttävä ilmasto.
1400–1500-luvuilla nykyinen Bandungin alue oli osa Pajajaranin kuningaskuntaa. Hollantilaiset siirtomaaisännät asettuivat sinne 1810. 1900-luvun alussa sinne rakennettiin eurooppalaistyylisiä kahviloita ja hotelleja.
Turismi on taloudellisesti merkittävää Bandungissa. Kaupungissa on tekstiiliteollisuutta, kuten farkkujen valmistusta. Myös kumi ja laitteet ovat tärkeitä tuotteita.
Bandung on sundalaisen kulttuurielämän keskus. Sieltä ovat kotoisin myös monet Indonesian parhaista indie rock -yhtyeistä.
Medan
Medan on Indonesiassa sijaitsevan Pohjois-Sumatran provinssin pääkaupunki.
Medan sijaitsee provinssin pohjoisosissa, Deli-joen varrella. Belawanin satamakaupunki on sieltä vajaat 20 km pohjoiseen Malakansalmen rannalla. Medanissa on kuumaa ympäri vuoden, keskimääräinen ylin lämpötila helmi-maaliskuussa 32 astetta, muulloin 30 astetta. Eniten sataa syys-lokakuussa, vähiten tammi-helmikuussa.
Medan perustettiin 1. heinäkuuta 1590. S ekuului aluksi Delin sultanaattiin. Hollantilaiset antoivat sille kaupunkioikeudet 1886. Se vaurastui kauppapaikkana, jonka kautta lähiseudulla viljeltyjä vientituotteita kuten tupakkaa ja kumia kuljetettiin muualle. Toisen maailmansodan jälkeen se oli lyhyesti Itä-Sumatran pääkaupunkina. Palmuöljyn tuotanto on tuonut alueelle vaurautta 1970-luvulta alkaen.
Medan on väkiluvultaan Indonesian viidenneksi suurin kaupunki Jakartan, Surabayan, Bandungin ja Bekasin jälkeen. Vuoden 2010 väestönlaskennassa kaupungin väkiluku oli 2,1 miljoonaa.
Kualanamun kansainväliseltä lentokentältä on noin kahden tunnin ajomatka Medaniin. Kaupunkiin on myös matkustajalaivaliikennettä Jakartasta ja Malesian Penangista.
Lubombo
Lubombo on yksi Swazimaan neljästä piiristä. Piirin pinta-ala on 5 947 neliökilometriä ja asukasluku noin 220802 000 (2007). Lubombon hallinnollinen keskus on Siteki.
Piirin maastonmuotoja hallitsee Lebombovuoristo.
Lubombon piiri on jaettu 11 inkhundlaan.
Butha-Buthen alue
Butha-Buthe on yksi Lesothon kymmenestä hallinnollisesta alueesta. Sen pinta-ala on 1 767 neliökilometriä ja arvioitu asukasluku noin 105 403 (2011).
Alueen pääkaupunki on myös nimeltään Butha-Buthe. Siellä asuu noin yksi kolmastoistaosa koko alueen asukkaista.
Spratlysaaret
Spratlysaaret on kiistelty saariryhmä Etelä-Kiinan merellä. Se käsittää yli 30 000 pientä saarta, luotoa, karia tai riuttaa. Osana Etelä-Kiinan meren saaria Spratlysaarien ympärillä on öljy- ja kaasuesiintymiä sekä hyviä kalastusalueita.
Kiinan kielellä Spartlysaaret tunnetaan nimellä Nansha Qundao (南沙群岛, Nánshā Qúndǎo), merkityksenään ’eteläiset hiekkasaaret’ mikä on muodostettu sanoista "nán" ’etelä’, "shā" ’hiekka’ ja "qúndǎo" ’saaret’. Vietnamiksi saaret kantavat nimeä Quần đảo Trường Sa ja nimen merkitys on ’pitkät hiekkasaaret’, sanoista "trường" ’pitkä’, "sa" ’hiekka’ ja "quần đảo" ’saaret’. Tagalogiksi nimitys on Kalayaan, englanniksi Spratly Islands tai Spratlys, malaijiksi Kepulauan Spratly.
Kiina, Taiwan ja Vietnam tunnustavat kaikki saariryhmän saaret kokonaisuudessaan omakseen, kun taas Malesia, Filippiinit ja Brunei vaativat osaa ryhmästä. Näistä useilla on sotavoimia alueella. Taiwanilla on joukkoja saarista suurimmalla, Itu Aballa.
Saarien maa-alue on noin 4 neliökilometriä ja rantaviivaa on 926 kilometriä. Saaret ovat levittäytyneet laajalle, noin 425 000 neliökilometrin laajuiselle merialueelle. Saaret ovat matalia koralliriuttoja, ryhmän korkein kohta on neljä metriä merenpinnasta oleva nimetön paikka Southwest Caylla.
Saarten suomenkielinen nimi noudattaa englanninkielistä esikuvaa; saaret on nimetty 1800-luvulla tai 1900-luvun alussa eurooppalaisen merenkulkijan Spartlyn (Richard tai William Spartlyn) kunniaksi. Brittiläinen valaanpyyntialuksen kapteeni Richard Spratly näki Spratlysaaren vuonna 1843.
Butha-Buthe (kaupunki)
Butha-Buthe on Lesothossa sijaitsevan Butha-Buthen alueen pääkaupunki. Vuoden 2006 väestönlaskennassa kaupungissa oli noin 14000 asukasta, arvio vuodelle 2011 oli 30 000.
Kaupungin nimi tulee sen pohjoisosissa sijaitsevasta Butha-Buthen vuoresta. Kaupunki perustettiin vuonna 1884.
Hlotse
Hlotse eli Leribe on kauppakaupunki Lesothossa. Kaupungin läpi virtaa Hlotse-joki. Hlotse sijaitsee lähellä Etelä-Afrikan tasavallan rajaa ja on Leriben alueen pääkaupunki. Vuonna 2011 sen väkiluvuksi arvioitiin vajaat 19 000.
Brittiläinen lähetyssaarnaaja John Widdicombe perusti kaupungin vuonna 1876.
Paracelsaaret
Paracelsaaret on pienten, matalien saarien ja luotojen muodostama saariryhmä Etelä-Kiinan meren pohjoisosassa. Saariryhmän korkein kohta (14 metriä merenpinnasta) sijaitsee Rockysaarella. Paracelsaarten ympäristössä on hyviä kalastusalueita sekä kaasu- ja öljyvarantoja. Paracelsaaret ovat osa Etelä-Kiinan meren saaria, joiden omistuksesta kiistellään.
Kiinan kielellä Paracelsaaret tunnetaan nimellä Xisha Qundao (西沙群岛, Xīshā Qúndǎo), merkityksenään ’läntiset hiekkasaaret’ mikä on muodostettu sanoista "xī" ’länsi’, "shā" ’hiekka’ ja "qúndǎo" ’saaret’. Vietnamiksi saaret kantavat nimeä Quần đảo Hoàng Sa ja nimen merkitys on ’keltaisen hiekan saaret’, sanoista "hoàng" ’pitkä’, "sa" ’hiekka’ ja "quần đảo" ’saaret, saaristo’. Englanniksi Paracel Islands tai Paracels. Suomeksi on käytetty myös muotoa Paracelit.
Ranskan Indokiina miehitti saaret 1932 ja perusti sääaseman Pattlensaarelle, ja sen ylläpitoa jatkoi maan seuraaja Vietnam. Kiina on miehittänyt saaria 19. tammikuuta 1974 lähtien, jolloin sen joukot valloittivat läntisiä saaria hallinnoineen Etelä-Vietnamin varuskunnan. Kiinalaiset ovat rakentaneet saariin kuuluvalle Woodysaarelle lentokentän ja sataman.
Kiinan Hainanin maakunnan alaisuuteen muodostaman Sanshan prefektuuritason kaupungin hallinto sijaitsee Woodysaarella, jota kiinaksi kutsutaan nimellä Yongxing. Kiinan väestönlaskennan (2010) mukaan Paracelsaarilla ja koko Sanshan "kaupungissa" asui pysyvästi yhteensä 444 henkeä. Lisäksi seudulla oli muita ihmisiä; Kiinan väestönlaskenta ei esimerkiksi kerro Kiinan kansanarmeijassa palvelevien alueellisesta sijoittumisesta.
Saaria ovat vaatineet itselleen sekä Taiwan että Vietnam ja saarten hallinta on kansainvälinen kiistakysymys.
Fluidi
Fluidi () on yleisnimitys väliaineelle, jossa rakenneosaset voivat liikkua vapaasti toistensa suhteen. Fluideja ovat pääasiassa nesteet, kaasut ja plasmat.
Fluidi on faasien eli aineen olomuotojen osajoukko. Se on epäkiinteää ainetta, joka voi virrata ja muuttaa muotoaan paineen vaikutuksesta.
Fluideja tutkivia fysiikan osa-alueita ovat mm. reologia ja virtausdynamiikka.
Sundan kieli
Sunda on austronesialainen kieli. Sitä puhutaan lähinnä Jaavan saarella Indonesiassa. Kieltä puhuu äidinkielenään noin 34 000 000 ihmistä. Sunda kuuluu malaijilais-polynesialaisten kielten ryhmään. Kielellä on kolme murretta, jotka ovat "bogor", "pringan" ja "cirebon". Priangan on niistä puhutuin. Kieltä on kirjoitettu latinalaisilla aakkosilla 1800-luvun puolivälistä asti.
Sunda
Sunda tarkoittaa seuraavia asioita:Aihepiiriin liittyvät myös
Matti (nimi)
Matti on suomalainen miehen etunimi. Nykyväestössä se on erittäin yleinen varsinkin suurilla ikäluokilla (1945–1950 syntyneillä). Myöhemminkään nimen suosio ei ole kadonnut, vaikka on se vähentynyt. Matti on suomalaismiesten keskuudessa yleisin ensimmäinen etunimi, mutta nykyään se on yleinen varsinkin toisena tai kolmantena nimenä. Vakiintuneita yhdysnimiä, joissa on loppuosana on Matti, ovat ainakin Ari-Matti, Juha-Matti, Veli-Matti ja Vesa-Matti.
Nimen alkuperä on hepreankielisessä nimessä Mattitjahu, joka tarkoittaa Jumalan lahjaa. Nimen suomalainen muoto juontuu todennäköisesti Raamatussa esiintyvän evankelista Matteuksen nimestä.
Matti vakiintui Suomessa nimimuotona jo keskiajalla. Sen jälkeen se on ollut vuosisatojen ajan yksi yleisimpiä suomalaisia etunimiä, ja se onkin kaikkien aikojen kahdeksanneksi yleisin miesten etunimi. Väestörekisterikeskuksen tietojen mukaan nimi Matti on vuoden 2015 loppuun mennessä annettu 129 471 henkilölle. Sukunimenä Matti on ollut Suomessa 36 henkilöllä, joista nykyisenä sukunimenä 14.
Listan henkilöt ovat suomalaisia, ellei toisin mainita
Matti on kansanomainen muoto Matiaasta (Mattias, Matthias). Suomalaisessa almanakassa on ollut kaksi eri Matti-nimistä apostolia. Toinen oli apostoli ja evankelista Matteus, jonka nykyisin poistettua nimipäivää 21. syyskuuta kansa nimitti "Syys-Matiksi". Toinen oli Juudas Iskariotin tilalle apostoliksi valittu Mattias. Hänen mestauspäivänsä 24. helmikuuta eli "Talvi-Matti" on nykyisin Matin ja Matiaksen nimipäivä. Vuoteen 1996 se oli kuitenkin karkausvuosina 25. helmikuuta, koska 24. helmikuuta oli karkauspäivä.
Brittiläinen Intian valtameren alue
Brittiläinen Intian valtameren alue (, lyhenne BIOT tai B.I.O.T.) on Intian valtamerellä sijaitseva Yhdistyneeseen kuningaskuntaan kuuluva merentakainen alue (). Se muodostuu Chagossaarten kuudesta atollista, joihin kuuluu noin 55 saarta. Alue sijaitsee suunnilleen puolessavälissä Afrikkaa ja Indonesiaa. Alueen koordinaatit ovat 6 astetta eteläistä leveyttä ja 71 astetta ja 30 minuuttia itäistä pituutta. Tilastokeskus laskee sen kuuluvan Afrikan maanosaan. Alueen pinta-ala on yhteensä noin 60–78 neliökilometriä, mutta 54 400 neliökilometriä, jos vesialueet lasketaan mukaan..
Saarista suurin ja eteläisin on Diego Garcia. Sillä sijaitsee Yhdistyneen kuningaskunnan ja Yhdysvaltojen yhteinen sotilastukikohta. Saarella asuu noin 4 000 Yhdistyneen kuningaskunnan ja Yhdysvaltain asevoimien sotilashenkilöä ja siviilityöntekijää (marraskuu 2004), mutta Tilastokeskus määrittää alueen olevan ”vailla pysyvää asutusta.”
Alueen suurimmalle saarelle Diego Garcialle saapui portugalilaisia merenkulkijoita 1500-luvulla ja siirtokunnan perustaminen todettiin tarpeettomaksi. Chagossaarten tultua Mauritiuksen omistukseen, sekä Aldabran, Farquharin ja Desrochesen tultua Seychellien omistukseen saarille muutti siirtolaisia kookosplantaaseille. Britannia osti Mauritiuksen osuuden 3 miljoonalla dollarilla. Seychellejen osuuden ostettuaan Brittiläinen Intian valtameren alue muodostettiin 1965 yhdistämällä saaret. 1976 Seychellit saivat omat alueensa takaisin, jonka jälkeen jäljellä on ollut Chagossaaret joihin Diego Garcia kuuluu. Saarten alkuperäisasukkaat (noin 3 000) siirrettiin Mauritiukselle ja Seychelleille ennen sotilas-ja laivastotukikohdan rakentamista.
Alueen ainoa elinkeino on Britannian ja Yhdysvaltain yhteinen ilmavoimien- ja laivaston sotilastukikohta alueen suurimmalla saarella Diego Garcialla. Tukikohdassa on myös rakennettuna polttoainevarasto. Saarella asuu noin 4 000 Yhdistyneen kuningaskunnan ja Yhdysvaltain asevoimien sotilashenkilöä ja siviilityöntekijää (marraskuu 2004), mutta Tilastokeskus määrittää alueen olevan "vailla pysyvää asutusta".
Alueen internet-verkkotunnus on vuodesta 1997 lähtien ollut .io. Alue on julkaissut omia postimerkkejään 17. tammikuuta 1968 lähtien. Alueen virallinen valuutta on Yhdistyneen kuningaskunnan punta, mutta myös Yhdysvaltain dollari hyväksytään maksuvälineenä. Saarilla ei ole maanviljelyä, joten kaikki elintarvikkeet joudutaan tuomaan muualta.
Brittiläinen Intian valtameren alue muodostuu Chagossaarten kuudesta atollista, joihin kuuluu noin 2300 pientä saarta. Alueen pinta-ala on yhteensä noin 60–78 neliökilometriä, mutta 54 400 neliökilometriä, jos sisäiset vesialueet lasketaan mukaan. Alueen saariston nimi on Chagossaaret. Saarista suurin ja eteläisin on Diego Garcia. Alueen muilla saarilla on luonnollista, lähes koskematonta kasvillisuutta (pääasiassa kookospalmuja).
Varttaminen
Varttaminen (myös varrentaminen, ymppäys) on 
puutarhanhoidossa käytetty puu- ja pensaslaatujen lisäämistapa. Kevättalvella lepotilassa oleva edelliskesän versonpätkä siirretään toiseen samaa lajia olevaan kasviin, joka on myös lepotilassa. Varttamisen onnistuessa versonpätkä alkaa siis kasvaa. Varttaminen tehdään yleensä perusrunkoon, joka muodostaa juuriosan.
Perusrungon pitäisi olla Suomen oloissa talvenkestävä ja muutenkin hyväkuntoinen. Sen on oltava samaa lajia, kuin siihen siirrettävä verso, esimerkiksi omena vartetaan omenan perusrunkoon ja kirsikka kirsikan. Myös eri lajeja voidaan varttaa keskenään, jos ne ovat läheistä sukua. Täysin eri lajien keskinäistä varttamista kutsutaan ristiinvarttamiseksi. Esimerkiksi hedelmäpuiden versojen varttamisessa pihlajan perusrunkoon on onnistuttu. Varttamista voidaan käyttää myös silloin, jos halutaan vanhaan omenapuuhun kasvamaan eri omenalajiketta. Tällöin käytetään kuorivarrennusta, jossa verson pää laitetaan rungon kuoren alle ja sidotaan tiukasti kiinni. Muita varttamismenetelmiä ovat liitos- ja kylkivarrennus.
Varttaminen on Suomessa käytetympi puiden jalontamisen eli parantamisen menetelmä. Toinen tapa on silmuttaminen, jossa pelkkä silmu siirretään kasvista toiseen. Suomen lyhyestä kasvukaudesta johtuen tämän menetelmän onnistumisprosentti ei ole kovin suuri, joten menetelmää ei yleensä käytetä Suomessa.
Varttamisella voidaan luoda puutarhoihin ja viheralueille tavallisesta poikkeavia kasviyksilöitä, kuten esimerkiksi sateenvarjon muotoisia pihlajoita; tavallinen kotipihlaja katkaistaan halutulta korkeudelta ja riippuvakasvuinen lajike tai riippuvakasvuisen lajikkeen versoja vartetaan katkaisukohtaan.
Myös jaloruusut ovat vartettuja. Niitä istuttaessa on huomioitava, että jalonnuskohta (varttamiskohta) tulee reilusti maan alle, jottei herkkä liitoskohta paleltuisi.
Myös kaktuksia voi varttaa. Eri lajien ristiin varttamisella voidaan saada hitaasti kasvava kaktus kasvamaan nopeammin varttamalla se nopeasti kasvavaan kaktukseen. Esimerkiksi "Lophophora" suvun kaktuksen verso voidaan saada kukkimaan hyvinkin nopeasti jos varttamisen perusrunkona käytetään nopeasti kasvavaa "Pereskiopsis" suvun kaktusta.
Pentti Alanko, Taina Koivunen, Elina Regårdh ja Meeri Saario: Suomalainen piha ja puutarha. Gummerus 2006.
Salkoase
Salkoaseet (engl. polearms) ovat keskiaikaisia aseita, jotka koostuvat noin 2–2,5 m:n pituisesta salosta, jonka toisessa päässä on pisto- tai lyömäkärki. Ne ovat jalkaväen aseita, ja niitä käytetään kahdella kädellä. Ne ovat yksinkertaisia valmistaa ja niiden käyttö massataistelussa on helppo oppia. Ne olivat yleisiä jalkaväen aseita aina 1400-luvulle saakka, jolloin pitkä pistokeihäs, piikki, sekä sulkeisjärjestysohjesääntöjen synty ja jalkaväen kouluttaminen taistelemaan yhtenäisenä organisoituneena yksikkönä syrjäytti niiden käytön.
Niiden käyttö kuitenkin yleistyi väliaikaisesti Euroopassa, kun Ranskan suuri vallankumous syntyi ja köyhälistöön kuuluvat tarvitsivat halpoja aseita. Tehden lähinnä maanviljelytyökaluista nopeasti erityyppisiä salkoaseita saivat vallankumouksen joukot nopeasti tarvittavan määrän aseita.
Tyypillisiä salkoaseita ovat hilpari, piilu, partisaani, pertuska, partakirves, tapparakeihäs ja sotavarsta.
Muita aseita, joille ei ole suomenkielisiä nimiä, ovat mm:
Worms 3D
Worms 3D on Team 17:n kehittämä ja Segan julkaisema vuoropohjainen toimintastrategiapeli, joka on jatkoa Worms-pelisarjaan. Peli on julkaistu Xbox-, Nintendo GameCube-, PC- ja PlayStation 2 -versioina. Pelissä ottavat yhteen maksimissaan yhdestä neljään pelaajan joukkueet vuoropohjaisesti. Peli on "Worms"-pelisarjan ensimmäinen 3D-grafiikkalla toteuttetu osa. Aikaisempiin osiin verrattuna pelissä on myös vähemmän aseita.
"Worms 3D Special Edition"in oli määrä olla erikoisjulkaisu pelistä ainoastaan Xboxille, koska Acclaim halusi sisällyttää Liven peliin. Acclaim meni kuitenkin PC- ja konsoliversioiden julkaisun jälkeen vararikkoon jättäen Worms 3D Special Editionin ilman julkaisijaa. Sega julkaisi seuraavan osan Worms-sarjaa eli "n" ja Worms 3D Special Edition kuopattiin lopullisesti.
Jukka Kajava
Jukka Ilmari Kajava (25. helmikuuta 1943 Oulu – 16. toukokuuta 2005 Berliini, Saksa) oli tunnetuimpia suomalaisia teatterikriitikoita ja televisioarvostelijoita.
Jukka Kajava kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1962 ja suoritti sen jälkeen Reserviupseerikoulun Haminassa. Hän työskenteli Helsingin Sanomissa vuodesta 1967. Lehden palvelukseen hän siirtyi vakinaisesti vuonna 1978. Tällöin hänestä tuli Helsingin Sanomien teatteri- ja televisiotoimittaja. Kajava myös ohjasi niin teatteria kuin musiikkiteatteriakin. Hänen ensimmäinen ohjaustyönsä oli Åbo Svenska Teateriin 1972 yhdessä Antti Einari Halosen kanssa tehty operetti "Iloinen leski". Myöhemmin hän ohjasi muun muassa Jussi Kylätaskun näytelmät "Runar ja Kyllikki" sekä "Maaria Blomma" Intimiteatterissa; viimeisinä vuosinaan jopa Giacomo Puccinin oopperan "Manon Lescaut" Tampereen oopperassa. Kajava tunnettiin myös tasokkaan lastenkulttuurin puolestapuhujana ja hän sai lastenkulttuurin valtionpalkinnon vuonna 1985. Arvostelijain valtionpalkinnon hän sai vuonna 1992. Vuonna 2001 hänelle myönnettiin Ida Aalberg -mitali.
Jukka Kajava menehtyi äkilliseen sairauskohtaukseen ollessaan työmatkalla Berliinissä.
Yksinpeli
Yksinpeli on videopeleissä esiintyvä pelimuoto, jota pelataan yksin. Pelaamiseen ei yleensä tarvita internet-yhteyttä. Yksinpelimuodoissa on usein juoni tai tekoälyvastustajat.
Useat varhaisista videopeleistä olivat suunniteltu kaksinpeliin kuten "PONG". Pelit kuten "Computer Space" ja "Space Invaders" olivat varhaisia yksin pelattavia kolikkopelejä.
Pelisuunnittelija Raph Kosterin mukaan yksinpelimuoto on "kummajainen", joka tulee katoamaan.
Yksinpelattavilla peleillä on kuitenkin edelleen kannatuksensa.
Parhaimpina yksinpeleinä pidettyjä videopelejä ovat muun muassa "" (1998), "Tetris" (1984) ja "Super Mario 64" (1996).
Yhdenpäivänromaani
Yhdenpäivänromaani on nimensä mukaisesti romaani, jonka tapahtumat sijoittuvat yhteen päivään. Tunnettuja yhdenpäivänromaaneja ovat muun muassa Joel Lehtosen "Putkinotko", Antti Tuurin "Pohjanmaa", Volter Kilven "Alastalon salissa", Mikko Rimmisen "Pussikaljaromaani" ja James Joycen "Odysseus" sekä Leena Landerin "Tummien perhosten koti".
Kidukset
Kidukset () ovat vedessä elävien eläinten hengityselimet. Ne ovat tavallisesti runsasverisuonisia ihon tai limakalvon poimuja, joiden ohuiden seinämien kautta tapahtuu kaasunvaihto veren ja ympäröivän veden välillä.
Alkeellisimmat kidukset ovat rihmamaisia, mutta koska mahdollisimman laaja hengityspinta on edullisin, ovat useimmat kidukset kehittyneet lehti-, sulka-, kampa- tai tupsumaisiksi. Toisinaan ne sijaitsevat peitteettöminä ruumiin pinnalla (monilla nivelmadoilla, äyriäisillä ja sammakontoukilla), toisinaan taas vaipan (monet nilviäiset) tai kiduskansien (kalat) peitossa. Eräillä hyönteistoukilla (suden- ja päivänkorennot) on ns. "ilmaputkikidukset", jotka ovat lehtimäiset tai tupsumaiset, runsaasti hienoja ilmaputkia sisältävät iholisäkkeet.
Hengityksen lisäksi kidukset toimivat osmoottisen paineen säätelyssä erittämällä suoloja. Ne osallistuvat myös elimistön pH:n säätelyyn ja typpipitoisten kuona-aineiden eritykseen. Kiduksissa on kemoreseptoreita, jotka mittaavat veren hiilidioksidi- ja happipitoisuutta sekä mekanoreseptoreita, jotka mittaavat kiduksiin kohdistuvaa mekaanista ärsytystä. Näiden reseptorien avulla säädellään hengitystä.
Pontianak
Pontianak on kaupunki Indonesiassa. Se on Borneon saarella sijaitsevan Länsi-Kalimantanin provinssin pääkaupunki. Pontianak sijaitsee juuri päiväntasaajalla. Kaupungin asukasluku on noin 555 000.
Verkkosovitin
Verkkosovitin eli verkkokortti on laite, jonka avulla tietokone liittyy tietokoneverkkoon. Verkkosovitin kytketään tietokoneeseen tavanomaisesti väyläliitännän avulla. Verkkokortti on verkkosovittimen käsittävä laajennuskortti, joka liitetään tietokoneen väyläliitäntään asettamalla se korttipaikkaan.
Verkkosovitin mahdollistaa kommunikoinnin muiden lähiverkkoon liitettyjen tietokoneiden ja laitteiden kanssa, sekä kommunikoinnin verkkoon yhteydessä oleviin toisiin verkkoihin, esimerkiksi Internetiin.
Tavanomaisimpia lähiverkkoliitännän käyttöaiheita ovat muilla verkon tietokoneilla tai levypalvelimilla sijaitsevien tiedostojen käyttö, tulostaminen yhteiselle tulostimelle sekä Internetiin pääsy. Yrityksissä verkkoja käytetään myös esimerkiksi intranetin ja tietokantapalvelinten käyttöön sekä keskitettyyn käyttäjätilien, käyttöoikeuksien ja pääsyn hallintaan.
Verkkosovittimen avulla käyttöjärjestelmä voidaan käynnistää palvelimen kiintolevyltä, jolloin tietokoneessa ei tarvita välttämättä lainkaan kiintolevyä tai muuta tallennuslaitetta, johon käyttöjärjestelmä asennetaan. Verkkokäynnistyksen avulla käyttöjärjestelmä voidaan myös asentaa jopa sadoille tietokoneille yhtäaikaisesti yhdeltä palvelimelta käsin ilman asennuslevyjen käyttöä.
Wake-on-LAN-herätystoiminnon avulla sammutettuna oleva tietokone voidaan käynnistää lähiverkon kautta annetulla käskyllä, mikäli tietokone ja verkkosovitin tukevat sitä. Ominaisuutta voidaan hyödyntää esimerkiksi yöaikaan tapahtuvan automatisoidun varmuuskopioinnin tai ohjelmistopäivitysten asennuksen suorittamiseksi palvelimen ohjaamana.
Varhaiset verkkosovittimet olivat yleensä lisälaitteita, mutta tekniikan yhtenäistymisen ja integraation myötä niistä on tullut osa tietokoneen perusvarustusta. Nykyaikaisissa tietokoneissa verkkosovitin sijaitsee kiinteänä osana tietokoneen emolevyllä. Kaapeloitua verkkoa käyttävä perustason verkkosovitin kykenee yhtäaikaisesti lähettämään ja vastaanottamaan tietoa jopa 1 Gbit/s siirtonopeudella.
Osa verkkotekniikoista sallii myös kahden laitteen liittämisen suoraan toisiinsa verkkoliitännän kautta. Yleisintä kaapeloitua verkkotekniikkaa edustava parikaapeloitu ethernet mahdollistaa tämän ristiinkytketyn laitekaapelin avulla.
Jokaisella verkkosovittimella on valmistajan määrittelemä MAC-osoite, jonka avulla verkkosovittimet yksilöidään verkossa. Tämä osoite on jokaisessa verkkosovittimessa yksilöllinen, koska kaksi samaa osoitetta samassa verkossa aiheuttaisi ristiriitatilanteen. Osoite voidaan joissakin verkko-ohjelmistoissa muuttaa niin haluttaessa. Osoite on merkitty yleensä verkkosovittimeen tai sen sisältävään laitteeseen. Osoite on selvitettävissä myös diagnostiikkaohjelmalla tai käyttöjärjestelmän komennoilla (esimerkiksi NET CONFIG, ipconfig, ifconfig).
Verkkosovitin käyttää tavallisesti omaa suoritinta ja muistiin tallennettuja rutiineja, joiden avulla se hoitaa lähiverkon ja tietokoneen väylän liikennöinnin. Verkkokortin tärkein osa on transceiver (transmitter-receiver, lähetin-vastaanotin), joka hoitaa verkkoliikenteen.
Semarang
Semarang on kaupunki Jaavan saaren pohjoisrannikolla, Indonesiassa. Se on Jawa Tengahin (Keski-Jaava) provinssin pääkaupunki. Kaupungin pinta-ala on 373,67 neliökilometriä ja vuonna 2010 laskettu asukasluku noin 1 556 000. Puhutuimmat kielet ovat indonesia ja jaava. Kaupungissa asuu myös paljon etnisiä kiinalaisia.
Kaupungissa on suuri satama ja hyvät liikenneyhteydet.
Sumba
Sumba on saari Indonesiassa. Se kuuluu Nusa Tenggara Timurin provinssiin. Saaren asukasluku on noin 425 000. Ensimmäiset eurooppalaiset saapuivat sinne vuonna 1522. Noin 65–70 % sumbalaisista harjoittavat perinteistä marapu-uskontoa. Loput ovat pääasiassa protestanttikristittyjä tai muslimeja. Saaren suurimmat kaupungit ovat itäosissa sijaitseva Waingapu ja länsiosissa sijaitseva Waikabubak. Saaren tärkein lentokenttä sijaitsee Waingapussa.
Etnisesti sumbalaiset ovat sekoitus malajilaisia ja melanesialaisia kansoja. Sumballa puhutaan monia pieniä austronesialaisia kieliä, jotka ovat läheistä sukua toisilleen. Näitä ovat muun muassa kambera, kodi, wanukaka ja wejema. Sumballa on elävä megaliittikulttuuri, jollaiset ovat muualta maailmasta hävinneet jo lähes täysin.
Sumba on indonesian muihin saariin verrattuna huomattavan kuiva ja siellä on selkeästi erillinen sadekausi ja kuiva kausi. Saaren itäosat ovat kuivaa ruohikkomaata, kun taas länsiosat ovat metsäisempiä. Useimmista muista Pienistä Sundasaarista poiketen Sumballa ei ole tulivuoria. Saaren keskiosat ovat kuitenkin vuoristoa, jonka korkein huippu on 1225 m korkea Wanggameti.
Sumbawa
Sumbawa on saari Indonesiassa. Se on osa Pieniä Sundasaaria ja kuuluu Nusa Tenggara Baratin provinssiin. Saarella on noin 1,5 miljoonaa asukasta. Suurimmat kaupungit ovat Sumbawa Besar ja Bima.
Pääkielinä puhutaan saaren länsiosassa sumbawan ja itäosassa biman kieltä (tunnetaan myös nimellä "Nggahi Mbojo"). Kielet eivät ole keskenään ymmärrettäviä ja ne ovat toimineet merkittävänä kulttuurillisena jakona koko saaren historian ajan. Saarelaisten pääasiallinen uskonto on islam.
Sumbawa on tuliperäinen ja sillä on useita tulivuoria. Näistä tärkein on saaren pohjoisosassa sijaitseva Tambora, jonka purkaus vuonna 1815 on tunnetun historian suurin tulivuorenpurkaus. Purkauksessa kuoli lähes 100 000 ihmistä ja se ilmeisesti tuhosi kokonaisen kulttuurin. Saaren sammuneista tulivuorista mainittakoon Olet Sangenges ja Soromundi.
Sumbawan kieli
Sumbawa on eräs austronesialainen kieli, jota puhutaan pääasiassa Indonesiaan kuuluvalla Sumbawan saarella. Sumbawa kuuluu malaijilais-polynesialaisten kielten ryhmään. Sillä on noin 300 000 puhujaa (1989).
Buru (täsmennyssivu)
Buru voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Burun kieli
Buru on yksi Indonesiassa puhuttavista austronesialaisista kielistä. Sitä puhutaan pääasiassa Molukkeihin kuuluvalla Burun saarella. Vuoden 1989 tiedon mukaan kieltä puhuu äidinkielenään kaikkiaan noin 33 000 ihmistä. Se kuuluu malaijilais-polynesialaisten kielten ryhmään.
Simonides
Simonides voi viitata kahteen muinaiskreikkalaiseen runoilijaan:Simonides on myös nykykreikkalainen sukunimi:
Sacherkakku
Sacherkakku () on perinteinen wieniläinen suklaakakku, jossa on kerros aprikoosihilloa sekä suklaakuorrutus. Ruhtinas Klemens Wenzel von Metternichin keittiömestari Franz Sacher kehitti kakun vuonna 1832.
Vähintään 15 % kakusta tulee muodostua kiinteästä suklaasta. Valmistamisen voidaan käyttää myös pähkinää, mikäli sen lisäys käy ilmi tuotteen nimestä. Kakku peitetään aprikoosihillolla ja suklaakuorrutteella. Joihinkin kakkuihin käytetään voita tai vadelmahilloa, mutta niitä ei pidetä virallisesti sacherkakkuina. Kakkua ei tarvitse säilyttää kylmässä, sillä sen aprikoosihillokerros pitää kosteuden sisällään. Kakun rakenne on vahva ja se kestää hyvin kuljetusta.
Sacherkakku on nimetty Franz Sacherin mukaan. Sacher toimi ravintoloitsijana Wienissä ja Bratislavassa 1800-luvun puolivälillä. Hänen poikansa Eduard Sacherin tarinan mukaan hän aloitti uransa työskentelemällä Klemens von Metternichin keittiössä harjoittelijana. Vuonna 1832 tuolloin 15-vuotiasta Franzia pyydettiin valmistamaan päivällinen von Metternichille ja muutamalle tämän ystävälle, ja hän valmisti tässä yhteydessä ensimmäisen sacherkakun. Franz Sacher itse kertoi toisenlaista tarinaa. Vuonna 1906 "Neues Wiener Tagblatt" -lehdelle antamassaan haastattelussa hän mainitsi tehneensä ensimmäisen kakun Bratislavassa 1840-luvulla, jossa hän tuolloin omisti ravintolan ja pitopalvelun. Tarinaa ei voida varmentaa muista lähteistä, eikä tiedetä, kumpi niistä on oikea.
Kakun tarinaan liittyy myös katkera oikeustaistelu. Vuonna 1934 Hotel Sacher päätti haastaa tunnetun wieniläisen konditorian Demelin oikeuteen kakun tavaramerkin rikkomisesta. Demel oli myynyt "Eduard Sacher-Torte" -nimistä kakkua, ja sekä Demel että Hotel Sacher väittivät myyvänsä "alkuperäistä" sacherkakkua. Hotel Sacher voitti oikeudenkäynnin vuonna 1938, muta tapaus eteni sittemmin Itävallan korkeimpaan oikeuteen asti. Oikeudenkäyntiä leimasivat kuuluisten kokkien ja kulinaaristen asiantuntijoiden todistajanlausunnot. Oikeudenkäynnin avainasemassa oli kysymys siitä, oliko alkuperäisessä kakussa yksi (Demel) vai kaksi (Hotel Sacher) kerrosta. Tuomarien päätös oli lopulta, että alkuperäisessä kakussa oli yksi kerros mutta että yksinomaan Hotel Sacherilla oli oikeus kutsua kakkuaan alkuperäiseksi. Nykyisin "Sacher-Torte"-nimellä sacherkakkua tuottaa yksinomaan Hotel Sacher ja muut sacherkakut kulkevat muilla nimillä. Hotel Sacher valmistaa noin 360 000 kakkua vuosittain.
Luciferilaisuus
Luciferilaisuus on Yhdysvalloissa 1980-luvulla syntynyt okkultistinen liike, joka kunnioittaa "valontuojaksi" tai positiiviseksi miellettyä Luciferia. Luciferilaisuus on myös vastakohta saatananpalvonnalle.
Dapaong
Dapaong (Dapaongo, Dapango) on kauppakaupunki pohjoisessa Togossa. Se sijaitsee lähellä Burkina Fason rajaa. Kaupungissa on muun muassa pieni museo. Kaupungin asukasluvuksi vuonna 2016 on arvioitu noin 65 000.
Leveri
Leveri on viides kaupunginosa Oulun ruutukaavakeskustassa. Nimen "leveri" taustalla on alun perin merimiesten mukanaan tuoma nimi "Liverpool", joka on muokkautunut uudelleen aikojen kuluessa. Leveri tai Leverinperä nimitys syntyi Oulun merenkulun kulta-aikaan 1800–luvun lopulla. Nykyisin kaupunginosana Leveri on varsin tuntematon käsite, sillä alue kuuluu paremmin Heinäpäänä tunnettuun alueeseen.
Leverissä on asukkaita noin 2 400 ja työpaikkoja noin 430. Pinta-alaltaan Leveri on kaikkein pienin Oulun kaupunginosista. Sitä rajaavat lännessä Kirkkokatu, pohjoisessa Heinätorinkatu, idässä Kansankatu ja Harjapäänkatu sekä etelässä Pikku-Iikankatu. Leveri on pääasiassa asuinkerrostaloaluetta. Alueella toimii K-Market Iikka ja vuonna 2011 avattu Heinäpään Sale (M-market vuodesta 2016)
Limingantien ja Uusikadun risteykseen rakennetaan 16-kerroksista tornitaloa asukkaille ja alakerroksiin sijoittuu liiketilaa. Talo korvaa 70-luvulla rakennetun 3-kerroksisen pesubetonitalon jossa on sijannut mm. Valintalo ja Pub Heinäkenkä sekä joitain yrityksiä. Talon on määrä valmistua vuonna 2018. Myös länteen ja etelään päin, Limingantullin suuntaan täydennysrakennetaan voimakkaasti. Purettujen Suomi-soffan ja entisen Shell kylmäaseman tilalle tulee useita kerrostaloja vuosien 2018-2020 aikana.
Limingantulli
Limingantulli on Oulun kaupungissa sijaitseva teollisuus- ja liikerakentamiselle suunnattu alue, joka sijaitsee noin 1,5 kilometriä Pokkiselta etelään Oulun keskustassa. Limingantullissa oli vuonna 2013 noin 4 000 työpaikkaa. Tulevaisuudessa aluetta kehitetään asumiseen ja toimistorakentamiseen, jolloin alueen imago tulee muuttumaan myönteisempään suuntaan. Limingantullin pohjoisosaan on valmistumassa Etelätullin asuinalue.
Limingantullissa sijaitsevat muun muassa maaliskuussa 1999 avattu Prisma-tavaratalo ja useita eri alojen toimipisteitä. Oulun rautatieaseman tavararatapiha sijaitsee Limingantullin ja Nokelan kaupunginosan välisellä alueella Pohjanmaan radan varressa. Heinäpään urheilukeskus sijaitsee Limingantullin ja Nuottasaaren rajamailla Heinäpään alueella. Aikaisemmin Limingantullissa toimi myös Oulun postikeskus sekä Club Teatria. "Kärkkärien" valmistajana eri toten tunnetun Kotivaran tehdas sijaitsee Limingantullissa.
Nimi Limingantulli tulee yhdestä Oulun kaupungin aluetta aikoinaan ympäröivän aidan porteilla olevista tulleista, jonne maaseudulta tuotu kauppatavara tarkistettiin ennen pääsyä kaupunkiin.
Nukkumatti
Nukkumatti on satujen hahmo, joka heittää unihiekkaa lasten silmiin, niin että lapset hierovat silmiään ja tulevat unisiksi. Nukkumatti on pienikokoinen, ja hänen varusteisiinsa kuuluu yleensä sateenvarjo. Harvinaisempi Suomessa käytetty nimi hahmolle on Unijukka.
Nukkumatista kerrotaan Topeliuksen sadussa "Höyhensaaret" (1848), ja se on sukua H. C. Andersenin hahmolle Ole Lukøie. E.T.A. Hoffmannin kauhusadussa Sandmann heittää unihiekkaa ja varastaa sitten lasten silmät.
Suomessa nukkumatti esiintyy Tapio Rautavaaran laulussa "Sininen uni" ja itäsaksalalaisperäisessä animaatiosarjassa "Nukkumatti", joka tunnetaan television lastenohjelma "Pikku Kakkosesta".
Lucifer
Lucifer on latinaa ja tarkoittaa kirjaimellisesti ”valonkantajaa” ("lux" = valo; "ferre" = kantaa, tuoda). Nimi periytyy alkujaan kreikan termistä , "heosphoros", aamunkoin tuoja. Antiikista lähtien Lucifer on tarkoittanut Kointähteä eli Venusta. Nimitys kuvaa Venuksen nousua loisteena taivaalle ja lankeamista taivaan rannan taa.
Kristinuskon vaikutuksesta Luciferin ajatellaan nykyään usein olevan yksi Saatanan monista nimistä. Kristillisen perinteen mukaan Lucifer oli ensimmäinen arkkienkeli, kunnes hänestä tuli liian ylpeä ja vallanhaluinen, mikä johti kapinaan Jumalaa vastaan. Taivaallisen sodan jälkeen Jumala karkotti Luciferin, jolloin Luciferista tuli paholainen, langennut enkeli, ja hänen seuraajistaan demoneita. Tällaisen käsityksen muodostumiseen ovat vaikuttaneet muun muassa "Kadotettu paratiisi" ja "Jumalainen näytelmä".
Sana ”lucifer” esiintyy Vulgatassa, missä se on käännös kreikasta. Alkuperäisessä hepreankielisessä tekstissä käytetään sanamuotoa הילל בן שחר, joka tarkoittaa ”Helel, Shaharin poika”. Helel oli babylonialais–kanaanilainen aamutähden jumala ja Shahar aamunkoitteen jumala. Vuoden 1992 kirkkoraamatussa, jossa sana Lucifer ei esiinny kertaakaan, tämä kohta on suomennettu ”Kointähti, sarastuksen poika”. Vaikka kyseinen raamatunkohta puhuu ”taivaalta putoamisesta”, se ei viittaa Luciferin Helvettiin karkottamiseen. Se on osa pilkkalaulua Babylonin kuninkaasta, mikä käy ilmi jakeesta Jesaja 14:4.
Lucifer-tuotemerkillä valmistetaan muun muassa olutta (belgialainen Riva-panimo) ja grillejä. Lucifer oli myös H. P. Blavatskyn toimittama teosofinen aikakauslehti.
Isohirvenjuuri
Isohirvenjuuren ("Inula helenium") on monivuotinen asterikasveihin kuuluva mauste- ja rohdoskasvi. Se voi kasvaa jopa kaksimetriseksi, ja sen varsi on tumman punaruskea ja lyhytkarvainen. Mykerökukintojen teriö on keltainen, ja se on 6–8 senttiä leveä. Isohirvenjuuri on peräisin Länsi- ja Keski-Aasiasta, mutta viljelyn ansiosta se on levinnyt myös Eurooppaan. Kasvia on käytetty jo antiikin ajoista rohtona ja ravintokasvina.
Isohirvenjuuri voi kasvaa jopa kaksi metriä korkeaksi. Varsi on vankka, tumman punaruskea ja lyhytkarvainen. Lehdet ovat varressa kierteisesti, ylimmät niistä ovat sepiviä. Lehtilapa on iso, alta hyvin tiheään ruskehtavan lyhytkarvainen ja päältä karhea. Lehtilavan laidoissa on tiheään vuorotellen erikokoisia hampaita. Kukinto on 6–8 cm leveä mykerö. Mykeröstöt sijaitsevat tavallisesti huiskilomaisesti varren päässä. Mykerön kehtosuomut ovat limittäin useana rivinä. Kehtosuomut ovat lyhytkarvaisia. Ulommat niistä ovat lehtimäisiä, puikeita ja koukkukärkisiä, sisemmät kalvomaisia, suikeita ja suoria. Ulkosuomut puuttuvat. Mykeröpohjus on litteähkö ja suomuton. Teriö on keltainen. Laitakukkien kieli on 3–4 cm pitkä. Laitakukissa (emikukkia) teriö on tasasoukan kielimäinen, kaksineuvoisissa kehräkukissa torvimainen. Suomessa isohirvenjuuri kukkii heinä-syyskuussa. Hedelmä on särmikäs pähkylä, jonka pappus on hapsihaiveninen.
Isohirvenjuurta muistuttavia Suomessa luonnonvaraisia lajeja ovat rantahirvenjuuri ("Inula salicina") ja vanukehirvenjuuri ("Inula britannica") sekä koristekasvina viljeltävät jättihirvenjuuri ("Inula magnifica"), terttuhirvenjuuri ("Inula racemosa") ja auringontähti ("Telekia speciosa").
Isohirvenjuuri on alun perin kotoisin Länsi- ja Keski-Aasiasta, mutta on levinnyt viljelyn myötä jo varhain laajoille alueilla muun muassa Euroopassa. Suomessa isohirvenjuuri on luonnossa vakinaistunut uustulokas, jota tavataan Manner-Suomessa Vaasan korkeudelle saakka. Ahvenanmaalta laji puuttuu.
Isohirvenjuuri viihtyy tuoreahkossa, ravinteikkaassa maassa. Suomessa laji on viljelyjäänne tai -karkulainen, jota tavataan asumusten liepeillä, niityillä, tienvarsilla ja pellonlaiteilla. Toisinaan sitä tavataan myös kaatopaikoilla.
Isohirvenjuurta on käytetty ainakin antiikin ajoista asti rohtona ja ravinnoksi sekä mausteena alkoholijuomissa. Kasvista käytetään sen juurakkoa ja juuria, josta saadaan hirvenjuuriöljyä. Rohtona sitä on käytetty erityisesti yskään, hengitysteiden infektioihin ja vatsavaivoihin. Antiseptisten ominaisuuksien vuoksi sitä on käytetty myös matolääkkeenä edistämään hien ja virtsan eritystä.
Hirvenjuuressa on suvun mukaan nimettyä inuliini-nimistä sokeriyhdistettä, jota on myös maa-artisokassa ja mustajuuressa.
Etikka
Etikka on hapan neste, joka syntyy viinin tai väkiviinan alkoholin hapettuessa etikkahapoksi. Suomessa eniten käytettävä väritön "väkiviinaetikka" on veden ja etikkahapon sekoitus. Etikan etikkahappopitoisuus on tyypillisesti 3–5 prosenttia.
Etikkaa tehdään istuttamalla alkoholiin sopiva bakteerikanta. Etikoituminen alkaa yleensä myös spontaanisti liian pitkäksi aikaa auki jätetyssä alkoholipullossa.
Etikkalajeja:
Etikkaa voidaan käyttää esimerkiksi etikkasäilönnässä ja salaatinkastikkeissa. Väkiviinaetikkaa käytetään myös puhdistusaineena, jolla voi poistaa muun muassa kalkkitahroja.
Alkuperäinen menetelmä on ollut viinin jättäminen avoimeen astiaan niin pitkäksi aikaa, että siitä tulee etikkaa eli hapanviiniä, jota ranskan kielen sana "vinaigre" alkujaan tarkoittaa. Menetelmällä ei kuitenkaan synny kovin korkealaatuista viinietikkaa.
Tunnetuin vanhoista viinietikan valmistusmenetelmistä on Orléans-menetelmä, joka oli ensimmäinen laadukasta viinietikkaa tuottava teollinen menetelmä. Se kehitettiin 1670-luvulla Orléansissa Ranskassa. Orléans-pintamenetelmässä viinin annettiin etikoitua makaavissa 200 litran tynnyreissä.
Orléansin menetelmän tilalle tuli vähitellen 1800-luvun alkupuolella kehitetty ”pikaetikkamenetelmä” eli lastumenetelmä, jota esimerkiksi Rajamäen tehtaat käytti aloittaessaan etikan valmistuksen 1892. Menetelmässä viini tai muu alkoholipitoinen liuos valutettiin säiliön ritilän päällä olevien puulastujen läpi. Lastuissa olevat etikkabakteerit hapettivat alkoholista etikkaa.
Sittemmin on siirrytty yleisesti submerssimenetelmään, jossa liuoksessa elävät bakteerit hapettavat etikkaa etanolista.
Omenaviinietikkaa on markkinoitu laihdutustuotteena. Suomen lihavuustutkijat ry:n jäsen dosentti Pertti Mustajoki kuitenkin torjuu ajatuksen huijauksena.
Saksanpähkinä
Saksanpähkinä eli saksanjalopähkinä ("Juglans regia") on isolehtinen yksikotinen puu, jonka hede- ja emikukinnot ovat erikseen. Se kasvaa 20 metriä korkeaksi, ja lehvästöstä tulee avoimella paikalla 20 metrin levyinen.
Itse pähkinä on iso ja aivojen muotoinen. Biologisesti pähkinä on hedelmän kivi (verrattavissa kirsikankiveen). Saksanpähkinä elää luonnonvaraisena Balkanilta aina Aasiaan asti. Hedelmässä on ohut raakana mehevä osa, joka pähkinän kypsyessä kuivuu pois. Sen kuorikalvosta saadaan väriainetta, ja tuoreet saksanpähkinät värjäävätkin helposti poimijoiden kädet, elleivät nämä käytä suojakäsineitä. Saksanpähkinöissä on paljon rasvaa, myös terveellisiä omega-rasvahappoja. Niitä syödään sellaisenaan mutta käytetään myös ruoanlaitossa, etenkin itämaisissa ruoissa. Saksanpähkinöistä valmistetaan myös öljyä, jota käytetään oliiviöljyn tapaan. Rasvainen saksanpähkinä ei säilykään kovin pitkään pilaantumatta, vaan se härskiintyy helposti.
Suomessa saksanpähkinä ei menesty pakkasen takia, vaikka muutamia kitukasvuisia yksilöitä etelärannikolta löytyykin ja Virossa puu menestyy. Sen sijaan eräät muut "Juglans"-suvun puut ovat Suomessakin suosittuja puistopuita. Toisaalta Himalajalla tiedetään puiden kestäneen jopa 45 pakkasastetta yli neljän kilometrin korkeudessa. Alueen maanviljelijät ovat onnistunet myös varttamaan saksanpähkinää muiden jalopähkinöiden juuriin.
Puistopuuna saksanpähkinä on suosittu isolehtisen ulkonäkönsä takia, mikä luo tropiikinomaista tunnelmaa. Saksanpähkinän puuta käytetään huonekaluteollisuudessa raaka-aineena ja koristeveistossa.
Saksanpähkinäöljy oli yksi tärkeimmistä öljyistä renessanssin maalareille. Se kuivuu nopeasti eikä kellastu yhtä paljon kuin muut öljyt (esim. pellavaöljy). Soveltuu hienosti öljymaalaamiseen ja pensseleiden puhdistukseen tärpätin tilalle. Härskiytymisen estämiseksi sitä säilytetään valolta suojattuna viileässä.