hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Mantineian taistelu (362 eaa.)
Mantineian taistelu käytiin vuonna 362 eaa. Theban ja Spartan välillä. Epameinondaan johtama thebalainen armeija voitti spartalaiset, mutta Epameinondas itse kuoli taistelussa.
Vuonna 362 eaa. Epameinondas johti taas joukkoja peloponnesolaisia vastaan. Hänen päätarkoituksenaan oli kukistaa Mantineia, joka vastusti Theban valtaa niemimaalla. Matkalla Mantineiaa kohti Epameinondas sai kuulla, että spartasta oli lähtenyt niin paljon sotilaita Mantineian avuksi, että itse Sparta oli miltei täysin ilman puolustajia. Epameinondas näki taas mainion tilaisuuden ja marssi suoraan Spartaa kohti. Spartan kuningas Arkhidamos III sai kuitenkin tietää Epameinondaan olevan matkalla ja ehti kerätä tarpeeksi joukkoja kaupungin suojaksi.
Epameinondas marssi tämän jälkeen pikaisesti takaisin tukikohtaansa Tegeassa ja lähetti ratsuväkensä Mantineiaa kohti. Hän toivoi että spartalaiset olisivat lähteneet suojelemaan kotikaupunkiaan ja jättäneet samalla Mantineian ilman puolustajia. Mantineiassa ollut ateenalainen ratsuväki löi kuitenkin takaisin thebalaisen ratsuväen kaupungin edustalla. Epameinondaalle oli selvää, että Theban oli lyötävä vihollisensa hopliittitaistelussa, jos se halusi pitää kiinni valloituksistaan.
Mantineian taistelu oli suurin Kreikassa koskaan käyty hopliittitaistelu. Miltei kaikki kaupungit ottivat osaa siihen jollain tavalla. Boiotian kanssa sotivista tärkeimmät olivat Tegea, Megalopolis ja Argos. Heitä vastassa olivat Sparta, Ateena, Elis ja monta muuta kaupunkia. Kummallakin puolella taisteli noin 20 000–30 000 sotilasta.
Kuten Leuktrassa Epameinondas sijoitti thebalaiset vasemmalle siivelle, spartalaisia vastapäätä. Tässä vasemmassa siivessä oli enemmän rivejä syvässä kolonnassa. Oikealle siivelle hän sijoitti liittolaisensa ja ratsuväkensä. Epameinondas toivoi ratsuväkensä lyövän vihollisen oikean sivustan ja sen jälkeen pystyvänsä murtamaan spartalaisten muodostelman. Näin kävikin. Voimakkaampi boiotialainen ratsuväki löi takaisin ateenalaisen ja mantineialaisen ratsuväen oikealla siivellä ja hyökkäsi sen jälkeen suojaamattoman falangin sivustaan. Vähän aikaa spartalaiset saivat pidäteltyä Theban syvää falangia, mutta lopulta spartalaisten puolustus murtui ja koko vihollisen armeija lähti pakoon. Epameinondas haavoittui samalla kun thebalaiset lähtivät ajamaan takaa vihollisiaan. Hän kuoli pian tämän jälkeen.
Kun sotilaat saivat kuulla Epameinondaan kaatuneen, lakkasivat he ajamasta takaa vastustajiaan. Taistelun jälkeen kummatkin osapuolet väittivät itseään voittajaksi ja pystyttivät taistelukentälle muistomerkin voittonsa kunniaksi. Spartalaisia suuresti ihannoinut historioitsija Ksenofon kertoo, että Mantineian taistelun jälkeen Kreikka vajosi suurempaan epäjärjestykseen ja sekasortoon kuin koskaan aikaisemmin.
Tradition mukaan ennen kuolemaansa Epameinondas olisi sanonut, että Theban pitäisi pyrkiä solmimaan rauhan vastustajiensa kanssa. Taistelun jälkeen osapuolet sopivat uudesta yleisestä rauhasta, mutta Theba oli tämän jälkeen puolustuskannalla ja pian Ateena otti taas johtoaseman Kreikassa.
Suufilaisuus
Suufilaisuus () on islamin mystinen suuntaus, jossa korostetaan suoran, henkilökohtaisen jumalasuhteen saavuttamista ja Jumalan henkisen totuuden tavoittamista jumalalliseen rakkauteen perustuvien harjoitusten kautta. Suufilaisuus syntyi Lähi-idässä 700-luvulla. Se erosi šiialaisudesta erilliseksi liikkeeksi. "Tariqoja" eli suufilaisia liikkeitä on sekä sunneilla, šiioilla että muilla pienemmillä islamilaisilla ryhmittymillä.
Sana "suufi" on todennäköisimmin johdettu arabian sanasta "suuf" ’villa’, koska suufeilla oli tapana pukeutua villakauhtanaan suufilaisen vihkimyksensä merkkinä.
Suufilaisuus on muista islamilaisista perinteistä poiketen korostetun esoteerinen perinne. Yleisin vertauskuva puhuu suufilaisuudesta tienä tai matkana. Käsitettä suufilaisuus käytetään hyvin monenlaisista näkemyksistä ja käytännöistä. Jaakko Hämeen-Anttilan mukaan suufilaisuuden kolme muotoa ovat asketismi, mystiikka ja mystinen filosofia.
Suufit lainaavat teoksissaan Koraania vapaasti ja ovat kirjoittaneet sille huomattavan määrän hengellisiä selitysteoksia. Suufilaisuuden piirissä on syntynyt laaja kirjallinen ja muu kulttuurinen perintö, joka sisältää muun muassa Jalal al-Din Muhammad Rumin ja Amir Khusron runoutta ja qawwali-musiikkia.
Monet muslimit näkevät suufilaisen filosofian islamille vieraana perintönä, joka ei todellisuudessa perustu Koraaniin. Suufilainen ajattelu pohjautuu Koraanin tulkintaan, mutta sisältää paljon gnostilaisia ja uusplatonistisia vaikutteita. Kannattajien mukaan suufilaisuus on islaminuskon syvällisin tulkinta, vastustajien mielestä se on kreikkalaisesta filosofiasta ja vieraista uskonnoista vaikutteita saanut harhaoppi.
Fundamentalistista islamin tulkintaa edustavat tahot vainoavat nykyäänkin suufeja. Kritiikissään fundamentalistit ovat tukeutuneet Ibn al-Jauzin ja Ibn Taimiyyan kirjoituksiin.
Suufilaisuuden mystisen tradition alkuperää on pyritty selittämään Plotinoksen ja hellenistisen mystiikan sekä syyrialaisten kristillisten askeettien perinteestä nousevana.
Mystinen filosofia ("irfan") on yksi suufilaisuuden osa-alue. Se pohjautuu Koraanin tulkintaan, mutta sisältää paljon gnostilaisia ja uusplatonistisia vaikutteita. Suufilaisessa filosofiassa korostettiin suvaitsevaisuutta ja uskontojen moninaisuutta. Tämä oli yksi syy siihen, minkä vuoksi monet suufit olivat omana aikanaan vainottuja ja joutuivat väkivaltaisuuksiin ympäröivän kulttuurin kanssa.
Yksi suufilaisen filosofian tärkeimmistä edustajista on 1200-luvulla vaikuttanut suufilainen mystikko Ibn Arabi. Filosofi näki yhtenä päätehtävänään rakentaa siltaa erilaisten uskontojen välille. Samalla vuosisadalla vaikutti myös tunnettu suufihahmo Mulla Nasraddin, viisas narri, josta on lukemattomia humoristia tarinoita.
Yksi radikaaleimmista suufilaisuuden muodoista on 1100-luvun lopulla vaikuttanut Qalandar-liike, jonka jäsenet arvostelivat avoimesti konservatiivista kulttuuria ja käyttäytyivät anarkistisesti.
Lester Young
Lester Young lempinimeltään Prez (27. elokuuta 1909 Woodville, Mississippi – 15. maaliskuuta 1959 New York, New York) oli yhdysvaltalainen jazzmuusikko, jonka pääinstrumentit olivat klarinetti ja saksofoni.
Young asui pikkulapsena New Orleansin lähellä mutta muutti pian Minneapolisiin ja soitti perheyhtyeessä. Hän opiskeli ensin viulun, trumpetin ja rumpujen soitto ja aloitti alttosaksofonilla 13-vuotiaana.
Young soitti vuosina 1936–1940 Count Basien yhtyeessä mutta muutti 1930-luvun lopulla New Yorkiin, jossa asui pitkään Billie Holidayn asunnossa. Young levytti paljon Holidayn kanssa. Youngin soittotyyli oli kevyt ja ilmava, ja hän loikin pohjaa rennolle jazzin tyylilajille, joka myöhemmin tunnetaan nimellä cool jazz.
Youngilla oli alkoholiongelma ja hän joi itsensä hengiltä 1959.
Charles Mingus sävelsi Youngin muistolle tämän kuolinvuonna jazzstandardiksi nousseen kappaleensa "Goodbye Pork Pie Hat".
Futuna
Futuna on Tyynenmeren saari, joka muodostaa osan Ranskalle kuuluvaa Wallis- ja Futunasaarten territoriota. Se muodostaa myös yhdessä Alofin kanssa Hornesaaret.
Futunan saariryhmän löysivät hollantilaiset vuonna 1616. Ranska julisti saaret protektoraatikseen vuonna 1842 ja otti alueen hallintaansa vuosiksi 1886-1888. Vuonna 1959 pidetyssä kansanäänestyksessä asukkaat valitsivat hallinnon Ranskan alaisuudessa. Äänestyksen tulos astui voimaan vuonna 1961.
Tutunan asukasluku vuonna 2013 oli 3 613, joten se on territorion saarista toiseksi suurin Wallisin jälkeen. Tärkeimmät kielet ovat futuna ja ranska.
Henry Leppä
Henry Erik Leppä (s. 12. maaliskuuta 1947 Turku) on suomalainen entinen jääkiekkohyökkääjä.
Leppä edusti urallaan Suomessa TuToa ja Jokereita. Hän voitti kolme SM-mitalia, yhden jokaista väriä. Yhteensä Leppä pelasi SM-sarjassa ja -liigan runkosarjassa 441 ottelua tehoin 207+188. Leppä pelasi Suomen lisäksi yhden kauden Sveitsin liigan HC Luganossa.
MM-tasolla Leppä pelasi neljissä kisoissa ja olympialaisissa kerran. A-maaotteluita hän pelasi 117 tehoin 29+26.
Leppä valmistui 1970-luvulla Helsingin yliopistosta voimistelunopettajaksi ja on tehnyt niitä töitä siitä lähtien.
Kaudella 1987–1988 Leppä toimi Jokerien päävalmentajana I-divisioonassa joukkueen juuri pudottua SM-liigasta. Jokerit päätyi Lepän komennossa kahdentoista joukkueen sarjan seitsemänneksi.
Hakassin kieli
Hakassin kieli kuuluu altailaisten kielten turkkilais-tataarilaiseen ryhmään. Hakassia puhuu äidinkielenään noin 60 200 ihmistä, joista suurin osa asuu Hakassiassa, jonka toinen virallinen kieli hakassi myös on. Lisäksi hakassin kielen puhujia asuu jonkin verran ympäröivillä alueilla, kuten Tuvassa, Kemerovon alueella ja Evenkiassa.
Vuonna 1989 76,1 prosenttia hakasseista ilmoitti äidinkielekseen hakassin.
Hakassin lähimmät sukukielet ovat muut pohjoisturkkilaiset kielet: šoori, tšulym, tuva, tofa, jakuutti ja dolgaani.
Hakassin kielessä on vaikutteita mongolin ja venäjän kielistä sekä jonkin verran myös arabiasta ja persiasta.
__notoc__
Hakassin kieli jakaantuu useaan toisiaan lähellä olevaan murteeseen. Murteita ovat "sagai, katša, koibal, beltir ja kyzyl" ja niiden nimet tulevat eri hakassiheimojen nimistä. Oikeastaan nämä murteiden ja heimojen nimet edustavat hakassien vanhoja hallintoyksikköjen nimiä eivätkä niinkään murreryhmiä tai heimoja. Kaikkien näiden murteiden puhujat käyttävät murreryhmien yhteisnimenä sanaa "tadar tili", mikä tarkoittaa tataarin kieltä. Nykyisen Kemerovon alueella sijaitsevan Šorian alkuperäisten asukkaiden puhuma šoorin kieli, luetaan toisinaan yhdeksi hakassin kielen murteeksi.
Hakassin kielen tutkiminen ja tallentaminen aloitettiin 1800-luvun puolivälissä. Suomalainen kielitieteilijä M. A. Castrén oli yksi ensimmäinen hakassin kielen tutkijoista. Matkallaan Keski-Aasian pohjoisosaan 1845–1849 Castrén kirjoitti tutkielman koibaalin murteesta ja tallensi kansanrunoutta. Wilhelm Radloff matkusteli Etelä-Siperian alueella erityisesti 1859–1870 välisenä aikana. Hän puolestaan julkaisi yhdessä eräiden muiden tutkijoiden kanssa neljäosaisen sanakirjan ja kymmenosaisen sarjan turkkilaisia kieliä käsitteleviä tekstejä. Sarjan toinen osa käsitteli Radloffin keräämää hakassimateriaalia, jotka oli käännetty saksaksi. Sarjan yhdeksäs osa käsitteli myös hakassin kieltä ja se oli Radloffin oppilaan Katanovin tekemä. Katanov itse oli hakassi ja kuului sagai-murreryhmään.
Hakassin kirjakieli kehitettiin vasta Venäjän vallankumouksen jälkeen Neuvostoliitossa. Kirjakieli pohjautuu keskisiin sagain ja katšan murteisiin. Beltirin murre on omaksunut paljon vaikutteita sagain murteesta ja koibaalin murre puolestaan katšan murteesta. Hakassille kehitettiin kyrillinen kirjaimisto vuonna 1924, johon lisättiin joitain lisäkirjaimia. Kyrillinen kirjaimisto korvattiin latinalaisella kirjaimistolla vuonna 1929, mutta vuonna 1939 siirryttiin takaisin kyrilliseen kirjaimistoon. Hakassien suunnitelman mukaan hakassin kieltä olisi tarkoitus siirtyä kirjoittamaan uusilla turkin kielen kirjaimistoon perustuvalla latinalaisella kirjaimistolla vuonna 2010.
Blow
Blow on vuonna 2001 ensi-iltansa saanut Ted Demmen ohjaama draamaelokuva. Sen pääosissa ovat Johnny Depp, Penélope Cruz, Jordi Molla ja Ray Liotta. Elokuva perustuu todelliseen elämäntarinaan ja käsikirjoituksen pohjana käytettiin Bruce Porterin kirjaa "BLOW: How a small-town boy made $ 100 million with the Medellin cocaine cartel and lost it all". "Blow" oli ohjaaja Demmen viimeinen elokuva ennen hänen ennenaikasta kuolemaansa.
Tarina kertoo yhdysvaltalaisesta George Jungista joka "toi" kokaiinin Yhdysvaltain markkinoille.
Jung kasvoi köyhässä, vanhempien riitojen repimässä perheessä. Kasvettuaan aikuiseksi Jung muutti 1960-luvun Kaliforniaan ja tutustui marihuanaan, jota alkoi tovereidensa kanssa myydä. Bisnes kasvoi ja rahaa alkoi kertyä, mutta pian Jung jäi Yhdysvaltain rajalla kiinni salakuljettamisesta ja joutui vankilaan. Siellä hän tutustui Diego Delgadoon, joka sai Jungin yhteistyökumppanikseen kokaiinikaupankäyntiin. Vankilasta päästyään he tutustuivat rikollispomo Pablo Escobariin, ja aloittivat kokaiinin välittämisen Yhdysvaltojen markkinoille. Jung rikastui, mutta menetti lopulta rahansa, ammattinsa sekä perheensä ja päätyi vankilaan.
Elokuvan sivuosissa näyttelevät muun muassa Rachel Griffits, Franka Potente, Paul Reubens, Max Perlich, Cliff Curtis ja Ethan Suplee.
Antti Sarpila
Antti Sarpila (s. 11. kesäkuuta 1964 Pori) on suomalainen jazzmuusikko. Hänen soittimiinsa kuuluvat saksofonit ja klarinetti. Sarpila harjoittaa myös musiikkikustannustoimintaa.
Oman tuotantonsa lisäksi Antti Sarpila esiintyy lukuisissa levyttäneissä kokoonpanoissa, kuten Swedish Swing Society.
Sarpilalle myönnettiin vuonna 1997 Suomen Jazzliiton Yrjö-palkinto.
Raha ja rakkaus
Raha ja rakkaus on Leevi and the Leavings -yhtyeen neljäs albumi, ja se julkaistiin keväällä 1985. Albumi oli ensimmäinen Pyramidille tehty tuotos. Levy parodioi lehtien sensaationhakuisia lööppejä, mistä eräs esimerkki on kappale ”Ihmeiden kaupunki”. Se kertoo miehestä, joka lähtee etsimään lehdessä kerrottua ihmeiden kaupunkia.Kappaleet on säveltänyt, sanoittanut ja sovittanut Gösta Sundqvist.
Pieni suklaapuoti (elokuva)
Pieni suklaapuoti ("Chocolat") on Joanne Harrisin samannimiseen kirjaan perustuva elokuva. Vuonna 2000 ensi-illan saaneen elokuvan on ohjannut Lasse Hallström, ja pääosia näyttelevät Juliette Binoche, Judi Dench, Alfred Molina, Lena Olin ja Johnny Depp. Elokuva sai viisi Oscar-ehdokkuutta.
Vianne Rocher (Juliette Binoche) vaeltelee esi-isiensä tavoin ympäri Ranskaa. Vuoden 1959 talvena hän saapuu erääseen rauhalliseen ranskalaiseen kylään, missä hän ja hänen tyttärensä Anouk (Victoire Thivisol) avaavat pienen suklaapuodin. Puoti herättää perinteisiä tapoja noudattavissa kyläläisissä sekä ihmetystä että ahdistusta, sillä se avautuu juuri pääsiäispaaston aikaan.
Viannen vetovoima ja makeiset alkavat piakkoin elvyttää erään pariskunnan (Antonio Gil Martinez ja Helene Cardona) seksielämää, rohkaista erästä vanhaa miehestä (John Wood) tunnustamaan salainen rakkautensa ja lohduttaa piinattua naista (Lena Olin), joka tahtoisi jättää juopon ja väkivaltaisen aviomiehensä (Peter Stormare). Vianne ystävystyy vahvatahtoisen diabeetikon (Judi Dench) kanssa. Kylän hurskas pormestari Comte Paul de Reynaud (Alfred Molina) pitää Viannea kuitenkin moraalittomana kiihottajana ja vastustaa häntä hiljaisesti. Kamppailu huipentuu, kun ryhmä jokimustalaisia leiriytyy kylän laitamille ja Vianne alkaa tuntea vetoa manushromani Rouxiin (Johnny Depp).
Arabianmeri
Arabianmeri on osa Intian valtamerta Intian ja Arabian niemimaan välissä. Arabianmeren rannikkovaltiot ovat Intia, Pakistan, Iran, Oman, Jemen, Somalia ja Malediivit. Sen kaksi tärkeää lahtea ovat Adeninlahti lounaassa, joka kurottuu kohti Punaistamerta, ja Omaninlahti luoteessa, joka jatkuu Persianlahtena aina Irakiin asti.
Arabianmeressä ei juuri ole saaria, vain Socotra Somalian edustalla, Omanille kuuluvat Kuria Muria -saaret ja Intialle Lakkadiivit Intian rannikolla. Suurimmat Arabianmereen laskevat joet ovat Indus ja Narmada.
Kauppareitit ovat kulkeneet Arabianmeren poikki muinaisista ajoista asti, ja niitä pitkin on kulkenut tavaraa ja vaikutteita Lähi-idästä Itä-Afrikkaan. 
Perinteisesti purjehtijat ovat käyttäneet monsuunituulia hyväkseen. Suezin kanavan valmistumisen jälkeen Arabianmeri on osa kauppareittiä Euroopasta Välimeren kautta Intiaan.
Arabianmeri on leveimmillään 2400 km. Syvin kohta, 4652 m, on suunnilleen samalla leveyspiirillä kuin Intian eteläkärki.
Jali ja suklaatehdas
Jali ja suklaatehdas ("Charlie and the Chocolate Factory") on Roald Dahlin kirjoittama lastenkirja vuodelta 1964, ja yksi hänen tunnetuimmista teoksistaan. Aila Nissisen suomennos julkaistiin vuonna 1971. Toinen, Nina Pitkäsen suomennos ilmestyi 1998 nimellä Sulo ja suklaatehdas Nissisen suomennosta muokaten.
Kirjasta on tehty kaksi elokuvaa. Ensimmäisessä, 1970-luvulla tehdyssä versiossa Villi Vonkkaa näytteli Gene Wilder, ja myöhemmässä, vuonna 2005 ensi-iltansa saaneessa Tim Burtonin ohjaamassa versiossa Jalina on Freddie Highmore ja Villi Vonkkana Johnny Depp.
Kirja kertoo rikkaasta ja omituisesta suklaatehtailijasta Villi Vonkasta, joka piilottaa suklaatehtaansa tuotteisiin viisi kultaista pääsylippua. Noilla pääsylipuilla viisi lasta ja heidän vanhempansa pääsevät tutustumaan hänen kauan ihmisiltä suljettuna olleeseen suklaatehtaaseensa yhdeksi päiväksi. Päivän aikana opitaan monenlaisia tärkeitä läksyjä, ja yksi toisensa jälkeen lapset putoavat pois pelistä. Jäljelle jäänyt kirjan päähenkilö, köyhä Jali-poika, voittaa lopulta satumaisen yllätyspalkinnon.
Suklaatehtailija Villi Vonkka ja hänen kilpailijansa perustuvat löyhästi makeistenvalmistuksessa todella vallinneeseen salailuun ja teollisuusvakoiluun. Kouluaikanaan Reptonissa Dahl oli toiminut Cadburyn koemaistajana ja haaveillut yrityksen koelaboratorioista.
Luettelo Road Racing -kuljettajista
Tämä on luettelo MotoGP-kuljettajista.
Perjantai 14. päivä
Perjantai 14. päivä on Leevi and the Leavings -yhtyeen viides albumi, ja se julkaistiin vuonna 1986. Levy tehtiin ilman rumpalia Markku Mattilan erottua yhtyeestä. Tämän vuoksi levyllä ei kuulla juuri vankempaa rummun soittoa levyn suurinta hittiä ”Pohjois-Karjala” lukuun ottamatta, jonka hoitaa yhtyeen basisti Risto Paananen. Kuitenkin Risto Paanasen mukaan juuri tämä levy loi pohjan yhtyeen tulevalle, yhä suuremmalle menestykselle: onhan ”Pohjois-Karjala” yhtyeen suurimpia hittejä ja seuraava levy, "Häntä koipien välissä", myi jo kultaa. Levy on voimakkaasti akustinen ja klassinen muuhun yhtyeen tuotantoon verrattuna sekä mollivoittoiselle tyylille ja ironiattomasti kauniille sanoituksille painottunut."NRGM"-verkkomedian Janne Siirosen mukaan "Perjantai 14. päivä" on yhtyeen levyistä kenties ”suoraviivaisinta pop-musiikkia”, sillä se välttelee ”bändille tyypillistä ironiaa ja huumoria”.Kappaleet on säveltänyt ja sanoittanut Gösta Sundqvist. Kappaleita 8 ja 14 on sanoittanut myös Ahti Marja-aho, ja sovituksista vastaa myös muu yhtye. Jousisivitukset ovat Marja-ahon tekemiä.
Susanoo
Susanoo (須佐之男命, Susanoo-no-mikoto) on šintolainen myrskyn ja meren jumala. Susanoo on auringonjumalan Amaterasun ja kuun jumalan Tsukuyomin veli. Kaikki kolme jumalaa syntyivät, kun Izanagi pesi kasvonsa puhtaaksi Yomin saasteista.
Amaterasu ja hänen veljensä olivat jo pitkään kilpailleet keskenään. Kun Susanoo oli lähdössä isänsä käskemänä matkalle, hän meni toivottamaan sisarelleen hyvästit. Epäileväinen Amaterasu haastoi veljensä otteluun, missä heidän piti luoda jostain toistensa esineestä ihmisiä. Amaterasu loi kolme naista Susanoon miekasta, ja hänen veljensä puolestaan loi viisi miestä sisarensa kaulakorusta. Myöhemmin Amaterasu väitti miesten olevan hänen, koska heidät luotiin hänen korustaan. Susanoo raivostui ja tuhosi sisarensa riisipellot ja tappoi yhden hänen palvelijoistaan. Surun murtama ja raivostunut Amaterasu pakeni Amano-Iwaton (taivaallinen luola) sisään ja piilotti näin auringon pitkäksi aikaa.
Seindan maanjäristys sanotaan olevan Susanoon aiheuttama, koska tämä oli kateellinen Amaterasulle, jota palvottiin enemmän kuin Susanoota.
The Games Factory
The Games Factory (lyhyemmin "TGF") on Clickteamin vuonna 1996 kehittämä maksullinen pelinteko-ohjelma, mutta se on saatavana myös maksuttomana 30 päivän kokeiluversiona. Clickteamin kanssa on yhteistyössä ollut Europress Software. TGF:llä on multimediaominaisuuksia - sillä voi tehdä tietokoneohjelmia ja pelejä. Pelinteon aloittaminen ohjelmalla on helppoa, mutta kaikkien ominaisuuksien ymmärtäminen ja tehokas käyttäminen vaatii taitoa ja kokemusta.
Ohjelman uusin versio on The Games Factory 2.
Multimedia Fusion on melkein sama ohjelma, mutta sillä pystyy tekemään parempaa työtä kuin TGF:llä. Multimedia Fusionissa on enemmän ominaisuuksia, kuin TGF 1/2 on yhteensä. Multimedia Fusion on kehittyneempi ja ammattilaiskäyttöön suunnattu ohjelmisto.
TGF on vanhempi versio, lähes samankaltaisesta pelinteko-ohjelmasta, Click & Createsta ("CNC"). Se on myös päivitetty versio Klik & Playsta ("KNP"). TGF:ää uudempi versio taas on Multimedia Fusion ("MMF"), jossa laajennetut multimediatoiminnot.
Lettorikko
Lettorikko ("Saxifraga hirculus") on laajalti harvinaistunut, Euraasian ja Pohjois-Amerikan havumetsä- ja vuoristoalueiden rikkokasvi. Laji on Suomessa rauhoitettu. Lettorikko kuuluu Euroopan unionin luontodirektiivin mukaan Suomen kansainvälisiin vastuulajeihin.
Monivuotinen lettorikko kasvaa 15–30 cm korkeaksi. Sen varsi on pysty, haaraton, monilehtinen ja yläosastaan ruskeakarvainen. Kasvin lehdet ovat lyhytruotisia tai ruodittomia, suikeita ja ehytlaitaisia. Latvaan puhkeaa 1–3 vaaleankeltaista ja punapilkkuista kukkaa, jotka ovat kasvin kokoon nähden isot. Kaksineuvoisten kukkien verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä. Heteitä on kymmenen kappaletta. Emiö on kaksilehtinen ja enintään tyvestä yhdislehtinen, ja emilehtien tyvellä on mesisuomuja. Suomessa lettorikko kukkii heinä-elokuussa. Kukinnan jälkeen kypsyy monisiemeninen, kaksiosainen kota.
Lettorikko tuottaa runsaasti siemeniä, mutta tiiviskasvuisissa kasvuympäristöissä siementaimia kehittyy harvoin. Laji leviääkin tehokkaammin rönsyjen avulla. Usein vain rönsykärkien lehtiruusukkeet säilyvät talven yli.
Lettorikkoa tavataan suuressa osassa pohjoisen pallonpuoliskon havumetsäaluetta sekä vuoristoja. Euroopassa lajia tavataan Britteinsaarilta, Pohjois-Saksasta ja -Puolasta sekä Keski-Venäjältä Fennoskandiaan, Baltiaan ja Pohjois-Venäjälle. Lisäksi sitä esiintyy etelämpänä Alpeilla, Karpaateilla ja Kaukasuksella sekä myös Islannissa. Laji on kuitenkin hävinnyt laajoilta alueilta Pohjois- ja Keski-Euroopasta. Venäjällä levinneisyysalue jatkuu Aasian puolella läpi Siperian Tyynellemerelle saakka ja etelässä Keski-Aasian ja Kiinan vuoristoihin. Boreaalisen vyöhykkeen suoalueita seuraillen lettorikko on myös levinnyt Alaskaan, Pohjois-Kanadaan sekä Grönlantiin. Laji on levinnyt myös Huippuvuorille, jossa se on yksi saarten 164 kasvilajista.
Suomessa lettorikon esiintymien painopiste on selkeästi pohjoisessa. Eteläisimmät havainnot ovat Etelä-Hämeestä, mutta laji on sieltä hävinnyt. Se on kadonnut myös useimmilta kasvupaikoiltaan muualta Etelä- ja Keski-Suomesta. Voimakkaimmat kannat lettorikolla on Lapissa, jossa kukinta-aikaan voi tavata lettorikkoa keltaisenaan kukkivan suon.
Lettorikko on kalkinsuosija. Sitä tavataan lettosoilla, erityisesti koivuletoilla sekä lähteiköissä. Kasvupaikat ovat usein ruostevetisiä. Lettorikko on yksi eniten soiden kuivatuksista ja metsänojituksista kärsinyt kasvilaji Suomessa. Lettorikon pölyttäjinä toimivat kimalaiset ja kärpäset.
Izanaki
Izanaki (Katakana: イザナキノミコト, Kanji: ("Kojikissa") 伊邪那岐命, ("Nihon-shokissa") 伊弉諾神; joskus myös 伊弉諾尊, Izanaki-no-mikoto) tai Izanagi () on japanilaisessa šintouskonnossa ensimmäinen jumala, joka loi maan. Hän on Amaterasun, auringonjumalan, Tsukuyomin, kuun jumalan, ja pahansuovan Susanoon isä.
Tarina kertoo, että hän ja hänen vaimonsa Izanami synnyttivät monia saaria, jumaluuksia ja japanilaisten esi-isiä. Kun Izanami kuoli synnytyksessä, Izanaki yritti hakea hänet takaisin Yomista eli kuolleiden valtakunnasta, mutta epäonnistui. Izanaki katsoi vaimoaan ennenaikaisesti ja näki vaimonsa hirviömäisen ja helvetillisen olomuodon. Izanami häpesi ja raivostui miehelleen uhaten tappaa hänet. Kun tappoyritys epäonnistui, hän lupasi surmata tuhat Izanakin kansan jäsentä joka päivä. Tähän jumala vastasi, että heitä vastaavati syntyisi 1 500 joka päivä. Kun jumala palasi, ja hänelle suoritettiin puhdistava rituaali, syntyi Amaterasu hänen vasemmasta silmästään, Tsukuyomi oikeasta ja Susanoo hänen nenästään.
Michael Hornborg
Michael Edvard Hornborg (s. 15. tammikuuta 1966 Valkeala) on suomalainen elinkeinoelämän vaikuttaja ja entinen MTK:n puheenjohtaja. Hän on koulutukseltaan maatalous- ja metsätieteiden maisteri. Hornborg nousi Esa Härmälän tilalle MTK:n puheenjohtajaksi huhtikuussa 2006. Hän erosi tehtävästä huhtikuussa 2009 ja ryhtyi viljelemään vaimonsa Nina van der Palsin kanssa vaimon kotitilaa. Tilalla on 200 ha peltoa ja 40 hevosen talli hoitohevosille.
Hornborg on työskennellyt MTK:ssa useissa eri tehtävissä. Toiminnanjohtajana hän aloitti 2005. Ennen siirtymistään MTK:hon hän työskenteli Suomen Turkiseläinten Kasvattajain liiton toiminnanjohtajana ja sitä ennen ProAgria Svenska lantbrukssällskapens förbundin toimitusjohtajana. Hän on työskennellyt myös MTK:n, SLC:n ja Pellervo-Seuran toimiston päällikkönä Brysselissä sekä Euroopan unionin komissiossa komissaari Erkki Liikasen kabinetissa maatalousvastaavana. Hänet valittiin toukokuussa 2009 Raision hallintoneuvoston puheenjohtajaksi. Hän erosi tehtävästä toukokuussa 2013.
Ruusukakadu
Ruusukakadu ("Eolophus roseicapilla", myös "Cacatua roseicapilla") on Australian yleisin papukaijalintulaji. Ruusukakadu on ikään kuin australialainen versio pulusta. Räjähdysmäisesti levinneet jättiläismäiset parvet autioittavat viljelyksiä, sekoittavat liikennettä, taittavat painollaan antenneja ja kuorivat puhelin- ja sähkölinjojen eristepinnoitetta oikosulkuja aiheuttaen.
Ruusukakadu kasvaa noin 35 cm pitkäksi ja 270–400 gramman painoiseksi. Laji on pääasiassa vaaleanpunainen. Pään töyhtö on vaaleampaa sävyä kuin muu pää, selkä, vatsa ja siipien tyvet. Muut osat siivistä ja pyrstö ovat harmaat. Nokka on sarvenvärinen, iiris tummanruskea (koiras) tai punertava (naaras) ja koivet harmaat. Nuori lintu on väreiltään aikuista himmeämpi ja sen iiris on ruskea.
Ruusukakadu elää lähes koko Australiassa alle 1 250 metrin korkeudella merenpinnasta. Tasmaniassa se on harvalukuinen. Lajin esiintymisalueen laajuus on 1–10 miljoonaa neliökilometriä, ja sen populaation koko on yli viisi miljoonaa yksilöä. Lajista tunnetaan kolme alalajia: "roseicapilla" Länsi- ja Pohjois-Australiassa, "albiceps" Tasmaniassa ja Kaakkois-Australiassa ja "kuhli" Pohjois- ja Itä-Australiassa.
Ruusukakadut elävät kaikkialla metsäisillä savanneilla, eukalyptusmetsissä, rannoilla ja ruohostomailla. Ne ovat yleisiä myös taajamissa, puistoissa ja puutarhoissa. Tavallisesti ne liikkuvat pareittain tai pienissä parvissa, mutta toisinaan myös satojen yksilöiden parvissa. Ne ruokailevat maassa aamuisin ja iltaisin ja viettävät päivän helteisimmät tunnit puiden ja pensaiden suojassa.
Ruusukakadu on yksiavioinen. Pesäpuu on tavallisesti vesistön rannalla kasvava eukalyptus. Ruusukakadu tekee pesänsä puunkoloihin, jotka se verhoaa eukalyptuksen lehdillä ja munii niiden päälle 2–5, yleisimmin kolme munaa. Haudonta-aika on 22–23 päivää ja molemmat puolisot hautovat. 6–8 viikon ikäisinä poikaset lähtevät pesästä ja emot ruokkivat niitä vielä pari-kolme viikkoa. 2–3 ensimmäistä elinvuottaan linnut viettävät suurissa parvissa.
Ruusukakadut syövät siemeniä, viljaa, juuria, lehtiä, silmuja sekä hyönteisiä ja niiden toukkia.
Marcus Vipsanius Agrippa
Marcus Vipsanius Agrippa (63 eaa.–12 eaa.) oli roomalainen poliitikko ja sotilas. Hän oli Octavianuksen ystävä, sotilaskomentaja ja luotettu. Agrippa komensi joukkoja Filippoin taistelussa, jossa toisen triumviraatin Marcus Antonius ja Octavianus voittivat Julius Caesarin murhaajat. Agrippa vastasi myöhemmin muun muassa Aktionin taistelun voitosta.
Hänet muistetaan myös siitä, että hän rakennutti kolmannella konsulikaudellaan Rooman kaupunkiin Pantheonin. Tämä rakennus tuhoutui vuonna 80, mutta Hadrianus rakensi oman Pantheoninsa noin vuonna 125. Tämä rakennus on säilynyt nykypäivään. Hänen rakennuttamiaan ovat myös Ateenan Agoralle rakennettu Agrippan odeion sekä Nîmesissä säilynyt Maison Carrée -temppeli. Ateenalaiset omistivat hänelle Agrippan muistomerkin.
Agrippa oli naimisissa kolmesti. Caecilia Attican kanssa hän sai tyttären Vipsania Agrippinan, joka meni myöhemmin naimisiin Tiberiuksen kanssa. Toisesta avioliitostaan Claudia Marcella Majorin kanssa Agrippalle syntyi tytär Vipsania Marcella.
Kolmannen avioliittonsa Agrippa solmi Augustuksen tyttären Julia vanhemman kanssa. Pari sai viisi lasta:
Matkanevan rautatieasema
Matkanevan rautatieasema () on Suomen rataverkon liikennepaikka Pohjanmaan radalla, ja sen etäisyys ratakilometreinä Helsingin päärautatieasemalta Haapamäen kautta on 562,1. Liikennepaikka sijaitsee Kokkolassa.
Matkanevan ratapiha käsittää pääraiteen lisäksi yhden sivuraiteen, jota käytetään junien kohtaamisiin sekä ohituksiin. Muita raiteita ei ole. Liikenteenohjaustoiminnot hoidetaan kaukokäytöllä Seinäjoella sijaitsevasta ohjauskeskuksesta käsin. Matkanevan liikennepaikka on rakennettu junakohtauspaikaksi 1980-luvun alussa Pohjanmaan radan sähköistys- ja perusparannustöiden yhteydessä.
Matkanevan liikennepaikan pohjoispuolella tapahtui 10. marraskuuta 2005 tasoristeysonnettomuus, kun Helsinkiin matkalla ollut Pendolinojuna törmäsi karjankuljetusautoon vartioimattomassa tasoristeyksessä. Onnettomuudessa menehtyivät karjankuljetusauton kuljettaja ja apukuljettaja. Onnettomuuden seurauksena neljä lasta jäi orvoksi.
Agrippa
Agrippa oli roomalainen etunimi, jota myöhemmin alettiin käyttää cognomenina. Tämän nimisiä:Muita:
Eka Vekara
Eka Vekara () on Disneyn sarjakuvamaailmaan kuuluvien käsikirjoittaja Bill Walshin ja piirtäjä Floyd Gottfredsonin luoma hahmo. Ensimmäisen kerran se esiintyi vuonna 1947 sarjassa ”The Man of Tomorrow” (Tulevaisuuden mies). Suomessa sarja on julkaistu Aku Ankan numeroissa 27-29/2010 sekä "Mikki Hiiren hatunnosto" -kirjassa 1988. Tämä Mikki Hiiren ystävä on tulevaisuuden ihminen. Hänen lannevaatteensa taskuun mahtuu mitä vain. Hän on allerginen rahalle, syö kumkvatteja (aiemmissa käännöksissä naftaliinia), nukkuu mieluiten sängyntolpalla ja lisää joissain tarinoissa konsonanttialkuisten sanojen alkuun p-kirjaimen. Hahmo esiintyy Aku Ankan taskukirjoissa.
Eka Vekaralla on Pflip-niminen koira, jolla on kyky aistia vaaraa. Pflipin loivat niin ikään Bill Walsh ja Floyd Gottfredson, ja se esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1947 strippisarjassa ”Mickey Makes a Killing”, jota ei ole julkaistu koskaan Suomessa.
Eka Vekara sekoitetaan joskus Atomiinukseen tai Betamiinukseen.
Thala
Thala on 4 000 asukkaan kylä Tunisiassa. Thala sijaitsee kukkulan rinteellä noin 1 000 metrin korkeudessa. Kylässä on säilynyt monia vanhoja siirtomaa-ajan taloja. Haïdran raunioalueelle matkaa on noin 30 km. Kylän tarkka sijainti on .
Viljo Heino
Viljo Akseli Heino (1. maaliskuuta 1914 Iitti – 15. syyskuuta 1998) oli suomalainen kestävyysjuoksija. Heino oli 1940-luvun puolivälissä ja loppupuolella maailman parhaita kestävyysjuoksijoita 5 000 ja 10 000 metrin matkoilla.
Heino taisteli talvisodassa ja haavoittui jalkaan, joka parani myöhemmin täysin. Jatkosodassa hän taisteli Syvärin rintamalla, kunnes vuonna 1943 siirtyi Haminaan, missä pääsi harjoittelemaan paremmin.
Viljo Heino voitti EM-kultaa vuonna 1946 Oslossa 10 000 metrin juoksussa ajalla 29.52,0. Heino oli kisassa ylivoimainen: toiseksi tullut Helge Perälä hävisi 39,4 sekuntia. 5 000 metrillä Heino oli neljäs. Ruotsalaiset olivat yrittäneet kieltää Heinon osallistumisen kisaan väittämällä hänen olleen ammattilainen. Urho Kekkonen ja Lauri Miettinen saivat kuitenkin koko alkuvuoden 1946 kilpailukiellossa olleen Heinon mukaan kisoihin. Lontoon olympialaisissa 1948 Heino oli Emil Zátopekin ohella ennakkosuosikkeja, mutta valmistautuminen oli epäonnistunut saman vuoden keväällä tapahtuneen pohjerevähdyksen takia. Myös Lontoossa iskenyt vatsatauti verotti voimia, minkä takia Heino keskeytti 10 000 metrin kilpailussa. Maratonilla hän oli yhdestoista juostuaan olympialaisissa elämänsä ensimmäisen maratonin.
Heino voitti neljä 5 000 metrin Suomen mestaruutta (1943, 1944, 1945 ja 1946), kolme 10 000 metrin Suomen mestaruutta (1943, 1946 ja 1949) sekä neljä maastojuoksun pitkän matkan Suomen mestaruutta (1944, 1945, 1947 ja 1948). Hänellä oli kauden paras aika maailmassa 10 000 metrillä vuosina 1943–1947, kunnes alkoi seitsemän vuotta kestänyt Emil Zátopekin aikakausi. 5 000 metrillä Heino oli kauden nopein 1944 ja 1945.
Heino voitti 1. tammikuuta 1950 São Paulon uudenvuodenyön juoksun.
Vuonna 1949 Heino valittiin Vuoden urheilijaksi. Hän edusti Karhulan Katajaisia. Heino lopetti uransa vuonna 1950, kun tunsi maailmanennätyksen tekemisen olevan jo mahdotonta.
Heino juoksi 25. elokuuta 1944 Helsingissä 10 000 metrin uuden maailmanennätyksen 29.35,4. Taisto Mäen vuonna 1939 juoksema entinen ennätys parani peräti 17,2 sekunnilla. Ennätyksen rikkoi vasta Emil Zátopek kesäkuussa 1949 juoksemalla Ostravassa 29.28,2. 35-vuotias Heino otti ennätyksen kuitenkin vielä haltuunsa juoksemalla 1. syyskuuta 1949 29.27,2. Tähän Zátopek vastasi jälleen 1,5 kuukautta myöhemmin Ostravassa alittamalla Heinon tuloksen kuudella sekunnilla. Heinon tulos säilyi Suomen ennätyksenä yli 10 vuotta. Kummassakin Heinon juoksussa syntyi väliaikana myös kuuden mailin maailmanennätys (28.38,6 1944 ja 28.30,8 1949). Ensimmäisessä juoksussa hän jatkoi juoksemista vielä niin kauan, että sai uuden puolen tunnin juoksun epävirallisen maailmanennätyksen 10 131 metriä.
Kuuden mailin ennätysten lisäksi Viljo Heinolla oli hallussaan myös useita muita harvemmin juostujen matkojen ennätyksiä.
Prinsessa Zelda
Prinsessa Zelda () on kuvitteellinen pelihahmo Nintendon "The Legend of Zelda" -pelisarjasta. Hän on Hyrulen kuningasperheen jäsen. Vaikka pelisarjan nimi viittaa prinsessa Zeldaan, peleissä pelataan vihreäpukuisella sankarilla nimeltä Link. Yleensä Ganonin (myös Ganondorf) palvelijat kaappavat Zeldan peleissä, ja pelaajan täytyy pelastaa Zelda. Pääsarjan peleissä Zelda ei ole koskaan ollut pelattavana.
Hahmon luoja Shigeru Miyamoto on sanonut hahmon nimen inspiraation tulleen Zelda Fitzgeraldin nimestä. Nimeä voi myös yhdistää Deltaan, joka tarkoittaa kolmionmuotoista, minkälainen myös triforce on. Nykykreikan sana δελτα ("delta") on äännettynä "dhelda" mikä on tyypillisesti käännetty katakanalle (yksi japanin kirjoitusjärjestelmistä) ゼルダ "zeruda".
Kuten Linkillä, Zeldallakin on ollut erilaisia ruumiillistumia sarjan eri osissa. Yleensä hänet on kuvattu lapseksi, mutta aikuisena hänet on nähty peleissä "", "" ja
Zeldalla on suipot korvat kuten Linkillä. Hänellä on myös yleensä vaaleat tai ruskeat hiukset. Yleensä hän käyttää kuninkaallista iltapukua ja koristeellisia koruja.
Yhdistyneenä jumalatar Nayruun ja viisauden triforceen Zeldalla on hyvä päätöksentekokyky useimmissa asioissa – tosin tämä ei estä häntä joutumasta kaapatuksi. Usein Zeldalla on myös psyykkisiä ja maagisia voimia, esimerkiksi telepaattisia kykyjä. Voimakkaimmillaan hän voi langettaa loitsuja sekä rikkoa esteitä ja sinettejä. Zeldan alter egolla Sheikillä on omat voimansa.
Zelda on myös esiintynyt muissakin kuin The Legend of Zelda -pelisarjan peleissä. Philipsin CD-i -peleissä Zelda esiintyi kolme kertaa, ja näissä peleissä Zelda oli myös pelattavana ensi kerran. Koska pelit ovat heikkolaatuisia eivätkä ne ole Nintendon tekemiä, eivät fanit laske niitä kuuluvaksi pääsarjaan.
Super Smash Bros. Melee -pelissä Zelda on pelattavana hahmona, myös alter egonaan Sheikkinä. Pelaamisen aikana Zelda voi vaihtaa muotoaan Sheikiksi, ja täten ottaa käyttöönsä Sheikin voimat. Hän esiintyy myös Super Smash Bros. Brawl -pelissä missä hän on myös pelattavana hahmona ja voi myös siinäkin muuttua Sheikiksi.
Zelda esiintyy myös vuonna 2009-julkaistussa -pelissä tärkeässä osassa Linkin mukana. Zelda voi ottaa haltuunsa Phantomin jota pelaaja voi ohjailla.
Valiant Comicsin "The Legend of Zelda" -sarjakuvia julkaistiin Suomessa Nintendo-lehdessä. Niissä Linkillä ja Zeldalla on usein romanttisia tunteita toisiaan kohtaan, tosin Link ilmaisee tunteensa Zeldaa paremmin. Monet sarjakuvan hahmoista ja paikoista ovat samanlaisia kuin animaatiosarjassa esitellyt. Sarjakuvassa Zelda on hyvin uskollinen Triforcea kohtaan.
Yhdysvaltalainen näyttelijä Robin Williams nimesi tyttärensä Zeldan mukaan, koska hänen poikansa on pelisarjan uskollinen fani.
Haïdra
Haïdra (alun perin Ammaedara) on vanha roomalaiskaupunki Tunisiassa. Se on sijoitettiin toimimaan rajakaupunkina suojaamaan hedelmällisiä laaksoja Tunisian ja Algerian vuoristojen kapinallisilta heimoilta. Kaupungissa on vanhoja raunioita, kuten esimerkiksi linnakkeita ja maanalaisia kylpylöitä.
Skeletons (vuoden 1996 elokuva)
Skeletons on yhdysvaltalainen vuonna 1996 ensi-iltansa saanut draama- ja jännityselokuva. Elokuvan on ohjannut David DeCoteau. Alun perin ohjaajaksi suunniteltiin Ken Russelia, mutta tämä vaihdettiin, koska hän ajautui erimielisyyksiin yhden tuottajan yhdeksän joukosta. Elokuva on kuvattu Kalifornian Burbankissa.
Elokuva kertoo New Yorkissa asuvasta Pulitzer-palkinnon voittaneesta toimittaja Peter Cranestä (näyttelijä Ron Silver), joka muuttaa pieneen Uuden Englannin kaupunkiin sydänvikojensa vuoksi. Hän ajautuu pian ratkomaan murhaa, jonka uhri oli väitetyn syyllisen miehen miesystävä. Kaupunkilaiset haluavat kuitenkin antaa asian olla, ja alkavat vihata Cranen perhettä.
Leo Ehrnrooth
Leo Reinhold Ehrnrooth (10. maaliskuuta 1877 Helsinki, Suomi – 26. heinäkuuta 1951 Ruotsi) oli suomalainen lakitieteen tohtori ja Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustaja vuosina 1907–1909 ja 1917. Hän oli toisena ulkoasiainministerinä vuonna 1919, kauppa- ja teollisuusministerinä vuonna 1920 ja sisäasiainministerinä vuosina 1943–1944. Hänen vanhempansa olivat kenraalimajuri Adolf Reinhold Ehrnrooth ja Olga De la Gardie.
Leo Ehrnrooth sai lakitieteen tohtorin arvon vuonna 1906. Hän osallistui säätyvaltiopäiville ritariston ja aatelin jäsenenä vuosien 1904–1906 valtiopäivillä. Hänet valittiin RKP:n listoilta uuden eduskunnan jäseneksi 1907–1909. Hän toimi senaatin talousosaston palveluksessa 1906–1917, mutta hänet pidätettiin virantoimituksesta vuoden ajaksi toukokuussa 1913, koska hän kieltäytyi varmentamasta venäjänkielisiä asiakirjoja.
Tsaarivallan kaaduttua maaliskuussa 1917 hänestä tuli kauppa- ja teollisuustoimituskunnan päällikkö ja senaattori Tokoin senaattiiin. Eduskunnan jäsen hän oli jälleen 1917 valtiopäivillä. Hän toimi toukokuusta syyskuuhun 1918 lähetystöneuvoksena Suomen Berliinin lähetystössä. Sen jälkeen hänet nimitettiin vielä Ingmanin I:n ja Kaarlo Castrénin hallituksien apulaisulkoministeriksi kesään 1919 asti sekä seuraavana vuonna Erichin hallituksen kauppa- ja teollisuusministeriksi.
Suomen itsenäisyyden alkuvaiheessa Ehrnrooth siirtyi myös yritysmaailman puolelle; ensin Suomen Sahanomistajain yhdistyksen toimitusjohtaja 1918–1919 ja Suomen Puunjalostusteollisuuden Keskusliiton pääjohtaja 1918–1921, sitten Helsingin Osakepankin johtaja 1921–1924.
Ehrnroothista tuli Kansainliiton määräämä Saarin alueen hallituskunnan kulkulaitosministeri 1928–1935. Jatkosodan aikana hänestä tuli vielä sisäasianministeri Linkomiehen hallitukseen maaliskuussa 1943 elokuuhun 1944.
Ilkka Sinisalo
Ilkka Sinisalo (10. heinäkuuta 1958 Valkeakoski – 5. huhtikuuta 2017) oli suomalainen jääkiekkoilija. Laitahyökkääjä Sinisalo tunnettiin lähinnä hienosta ammattilaisurastaan NHL:ssä. Sinisalo oli toisaalta ensimmäinen suomalainen NHL-pelaaja, jota ei koskaan varattu .
Sinisalo pelasi Suomessa SM-liigassa kahdeksan kautta seuroinaan HIFK (1977–1981), HPK (1992–1993), Ilves (1993–1995) ja Kiekko-Espoo (1995–1996). Sinisalo voitti yhden Suomen-mestaruuden HIFK:ssa vuonna 1980, jolloin hän pelasi paljon Matti Hagmanin johtamassa ykköskentässä.
Kaikkiaan Sinisalo teki Suomen pääsarjassa pisteet 88+81 285 ottelussa runkosarjassa ja 13+13 39 ottelussa pudotuspeleissä. Lisäksi Sinisalo pelasi kaksi kautta I divisioonassa Pitäjänmäen Tarmossa ja Kärpissä.
NHL:ssä Sinisalo loi hyvän uran. Hän pelasi Pohjois-Amerikassa yhdeksän kautta Philadelphia Flyersissa ja yhteensä kaksi kautta Minnesota North Starsissa ja Los Angeles Kingsissä. Hän ei ehtinyt pelata Minnesotassa koko kautta, sillä hänet kaupattiin kesken kauden Los Angelesiin. Sinisalo teki kahdesti yli 70 pistettä ja 582 NHL:n runkosarjaottelussaan hän teki yhteensä tehot 204+222. Pudotuspeleissä Sinisalo saavutti 21+11 pisteen verran tehoja 68 ottelussa. Hän pelasi kahdesti Stanley Cupin finaalissa.
Sinisalo teki NHL-uransa avausmaalin toisessa ottelussaan Flyersien paidassa harvinaisesti rangaistuslaukauksesta. Vastassa oli tuolloin Pittsburgh Penguins.
Sinisalo pelasi maajoukkuessa yhteensä 48 ottelua tehoilla 6+11.
Hän edusti Suomea kolme kertaa MM-kisoissa, muun muassa keväällä 1982 pelatussa kotiturnauksessa.
Kanada-cupissa Sinisalo oli vuonna 1981. Hän pelasi Suomen ykköskentässä Matti Hagmanin ja Jari Kurrin kanssa, mutta joukkue jäi viimeiseksi.
Pelaajauran jälkeen Sinisalo toimi vuodet 1997–1999 Espoo Bluesin toimitusjohtajana. Vuonna 1994 hänestä tuli YLE:n Radio Suomen urheilukommentaattori jääkiekkoiluun. Sinisalo oli kommentaattorina mukana kymmenen vuoden ajan vuoteen 2003 kaikissa jääkiekkoilun arvokilpailuissa sekä kotimaan finaaliotteluissa. Sittemmin hän toimi Philadelphia Flyersin kykyjenetsijänä.
Hänen poikansa Tomas Sinisalo on pelannut myös jääkiekon SM-liigassa.
Tobruk
Tobruk () on kaupunki ja niemimaa koillisessa Libyassa Välimeren rannalla. Kaupungin asukasluku vuonna 2011 oli noin 120 000. Kaupungissa on hyvä luonnonsatama. Tobrukin eteläpuolella on lentokenttä..
Vuonna 1941 Erwin Rommelin johtamat joukot piirittivät kaupunkia kahdeksan kuukauden ajan toisen maailmansodan aikaan, kunnes Operaatio Crusader vapautti kaupungin piirityksestä. Kesäkuussa 1942 Rommel kuitenkin valloitti kaupungin, kunnes liittoutuneet valtasivat sen takaisin marraskuussa samana vuonna.
Syksystä 2014 lähtien Libyan kansainvälisesti tunnustettu parlamentti ja hallitus ovat toimineet Tobrukissa, muun osan maasta ollessa eri ryhmittymien käsissä.
Jean Gabin
Jean Gabin (oikealta nimeltään Jean Alexis Moncorgé; 17. toukokuuta 1904 Pariisi – 15. marraskuuta 1976 Neuilly-sur-Seine) oli ranskalainen näyttelijä, joka luetaan ranskalaisen elokuvan merkittävimpien näyttelijöiden joukkoon.
Elokuvien tuottajanakin toiminut Gabin aloitti uransa 18-vuotiaana teatterissa ja käytti myös nimiä Jean Moncorgé ja Alexis Moncourge.
Gabin kuoli leukemiaan 72-vuotiaana.
Mikko Hietanen
Mikko Hietanen (22. syyskuuta 1911 Uusikirkko – 3. helmikuuta 1999 Laukaa) oli suomalainen kestävyysjuoksija, joka tunnetaan erityisesti maratonjuoksijana.
Mikko Hietasen vanhemmat olivat maanviljelijä Jaakko Hietanen ja Liisa Uuttu ja puoliso vuodesta 1939 Maila Kyllikki Hoikkala. Hietanen kävi maamieskoulun 1939, mutta toimi varastomiehenä Laukaassa. Valtion ruutitehtaalta Vihtavuorelta Hietanen jäi eläkkeelle työnjohtajana vuonna 1976.
Hietanen voitti EM-kultaa maratonilla Oslossa 1946. Lontoon 1948 olympialaisten maratonilla hän keskeytti ja Helsingin 1952 olympialaisissa hän oli 17:s.
Hietanen voitti neljä maratonin Suomen mestaruutta (1945–1948) ja yhden Pohjoismaiden mestaruuden (1947). Vuosina 1946 ja 1948 hänellä oli maratonilla kauden kärkiaika maailmassa. Vuonna 1946 Hietanen voitti Košicen kansainvälisen rauhanmaratonin Tšekkoslovakiassa. Seuraavana vuonna hän voitti Yhdysvaltojen 20 kilometrin maantiejuoksun mestaruuden. Bostonin maratonilla 1947 hän oli toinen ennätysajallaan 2.29.39. Seuratasolla Hietanen edusti Vihtavuoren Pamausta.
Hietanen juoksi 25 000 metrin, 30 000 metrin ja 15 mailin ratajuoksujen maailmanennätyksiä vuosina 1946–1948. Vielä vuonna 1986 hän saavutti 75-vuotiaiden sarjassa EM-pronssia maratonilla.
Faradayn induktiolaki
Faradayn lain mukaan virtasilmukkaan indusoituu jännite, kun silmukan läpi kulkeva magneettivuo muuttuu. Indusoituva jännite on suoraan verrannollinen magneettivuon formula_1 muutosnopeuteen. Jännite indusoituu siten, että sen aikaansaama sähkövirta silmukassa pyrkii vastustamaan ulkoisen magneettikentän muutosta. Ilmiötä kuvaava yhtälö on :
formula_2 
jossa
formula_3 on indusoitunut jännite ja
formula_4 on magneettivuon muutos ajan suhteen.
formula_5 
Faradayn lain mukaan siis muuttuva magneettikenttä indusoi sähkökentän, ja koska Ampére-Maxwellin lain mukaan muuttuva sähkökenttä indusoi magneettikentän, voidaan sähkömagneettisen säteilyn aaltoluonne ymmärtää Maxwellin yhtälöiden pohjalta.
Bertel Storskrubb
Alf Bertel "Bebbe" Storskrubb (s. 24. huhtikuuta 1917 Pietarsaari – 21. huhtikuuta 1996 Helsinki) oli suomalainen yleisurheilija. Hän oli monipuolinen urheilija, mutta suurimmat menestyksensä hän saavutti 400 metrin aitajuoksussa sekä 400 ja 800 metrin juoksussa. Storskrubb voitti 24 henkilökohtaista Suomen mestaruutta ja lisäksi kymmenen viestimestaruutta seuransa HIFK:n riveissä.
Storskrubb voitti Oslossa 1946 EM-kultaa 400 metrin aidoissa ajalla 52,2, joka jäi hänen uransa parhaaksi tulokseksi tällä matkalla; se oli myös Suomen ennätys ja sen vuoden maailman kärkitulos. Vuonna 1945 Storskrubb juoksi ajan 52,9, joka sekin oli maailmantilaston kärkitulos. Lontoon 1948 olympialaisissa hän karsiutui 400 metrin aitojen välierissä ja sijoittui Suomen viestijoukkueessa ankkurina neljänneksi 4 × 400 metrin viestijuoksussa.
Storskrubb oli myös hyvä 800 metrin juoksija. Hän juoksi ennätyksensä 1.49,3 Malmössa vuonna 1945. Se oli kauden kärkitulos maailmassa ja pysyi Suomen ennätyksenä kymmenen vuotta. Kalevan kisoissa 1948 Storskrubb sijoittui 800 metrillä hopealle.
Bertel Storskrubb voitti käsipallon Suomen-mestaruuden vuonna 1945. Hänen poikansa Björn Storskrubb oli käsipallon Suomen-mestari ja maajoukkuepelaaja. Hänen serkkunsa Börje Strandvall oli 1930-luvulla Suomen parhaita pikajuoksijoita.
Reservin luutnantti Storskrubb taisteli joukkueenjohtajana ja komppanianpäällikkönä talvi- ja jatkosodassa. Jatkosodassa hänelle määrättiin oma iskujoukko. Hän osallistui taisteluihin Karjalan kannaksella sekä Viipurinlahden saaristossa Neuvostoliiton suurhyökkäyksen aikana 1944. Teikarin saarella hänen osastonsa tuhosi ylivoimaisen vihollispataljoonan, mutta käskyn saatuaan oli osaston vetäydyttävä mantereelle. Osalle miehistä riitti veneitä, mutta Storskrubb ui kolmen kilometrin matkan.
Opintopiiri
Opintopiiri on ryhmätyön muoto, jossa joukko samasta aiheesta kiinnostuneita kokoontuu yhteen opiskelemaan. Opintopiirin toiminnalle on keskeistä vapaamuotoisuus ja -ehtoisuus, vastuullisuus ja yhteistoiminnallinen oppiminen.
Opintopiirillä on pitkä historia valistuksessa ja aikuisten vapaissa sivistyspyrinnöissä. Opintopiiriä pidetään erityisesti 1800-luvun skandinaavisena keksintönä, vaikka sillä on juuri myös pohjois-amerikkalaisessa kansansivistystyössä.
Ålandsparken
Ålandsparken oli huvipuisto Maarianhaminassa, Ahvenanmaalla. Alueella on ollut joitakin huvipuistolaitteita vuodesta 1984 lähtien, mutta lopullisessa mittakaavassa se toimi vasta 1990-luvun alusta lähtien sulkemiseensa asti. Puisto oli yksityisessä omistuksessa.
Ålandsparkenin yhteydessä toimi myös ratagolf-rata sekä pelihalli, jossa oli noin 60 peliautomaattia. Huvipuistossa vieraili vuosittain noin 40 000 henkilöä.
Ålandparken on lopettanut toimintansa 2000-luvun alussa, ja puiston tilalle tuli erilaisia tapahtumia tarjoava huvittelukeskus Mariepark. Tarjolla on erilaisia tapahtumia lastenteatteriesityksistä aina rockfestivaaleille asti. Alue on kooltaan 1 500 neliömetriä, ja vieraita puistoon mahtuu kerralla noin 5 000. Ålandsparkenin ajoilta olevia ajolaitteita puistossa on jäljellä vielä muutamia, mutta ne eivät ole enää käytössä ja niistä on maalikin jo kulunut.