Doris Lessing
Doris May Lessing (o.s. " Tayler"; 22. lokakuuta 1919 Kermānšāh, Persia – 17. marraskuuta 2013 Lontoo) oli brittiläinen kirjailija. Hänelle myönnettiin Nobelin kirjallisuuspalkinto vuonna 2007.
Lessing aloitti kirjoittamisen asuessaan nuorena Etelä-Rhodesiassa, mutta julkaisi ensimmäisen teoksensa ja ryhtyi päätoimiseksi kirjailijaksi vasta muutettuaan Englantiin 1949. Lessingin kirjat ovat hyvin omaelämäkerrallisia, ja monet niistä kumpuavat hänen kokemuksistaan Afrikassa. Romaani "Hyvä terroristi" ("The Good Terrorist", 1985) on saanut useita palkintoja. Monet kriitikot ovat pitäneet osittain omaelämäkerrallista sarjaa "Väkivallan lapset" ("Children of Violence") hänen merkittävimpinä teoksinaan.
Lessingin molemmat vanhemmat olivat kotoisin Britanniasta. Äiti oli sairaanhoitaja ja ensimmäisessä maailmansodassa vammautunut isä työskenteli Persian keisarillisessa pankissa. Lisäksi perheeseen kuului Harry-veli. Perhe muutti 1925 Persiasta Etelä-Rhodesiaan (nyk. Zimbabwe). Heidät oli houkutellut sinne lupaus maissinviljelyllä rikastumisesta, mutta todellisuudessa kaikki ei käynytkään helposti. Varsinkin perheen isän oli vaikea sopeutua.
Lessing kävi aluksi katolista luostarikoulua. Sen jälkeen hän jatkoi jonkin aikaa koulua pääkaupungissa Salisburyssä (nyk. Harare), mutta keskeytti melko pian. Hänen virallinen koulutuksensa päättyi hänen ollessaan 13-vuotias.
Nuori Lessing pakeni usein todellisuutta Lontoosta lähetettyihin kirjoihin. Aluksi hän luki Walter Scottia, Charles Dickensiä, Robert Louis Stevensonia ja Rudyard Kiplingiä. Myöhemmin hän löysi D. H. Lawrencen, Tolstoin, Stendhalin ja Dostojevskin.
Lessing muutti pois kotoa 15-vuotiaana ja sai töitä lastenhoitajana. Työnantajaltaan hän sai luettavakseen politiikan ja sosiologian kirjoja. Työnantajan langosta tuli hänen kosijansa. Siihen aikaan Lessing kirjoitti myös tarinoita ja sai kaksi niistä myydyksi eteläafrikkalaisiin lehtiin.
Vuonna 1937 Lessing muutti Salisburyyn ja työskenteli siellä vuoden puhelinvaihteessa. Hän avioitui 19-vuotiaana Frank Wisdomin kanssa, ja he saivat kaksi lasta. Muutaman vuoden kuluttua Lessing jätti perheensä ahdistuneena, mutta jäi kuitenkin Salisburyyn. Pian hän löysi samanhenkisiä ystäviä Left Book Clubista. Ryhmän jäsenet olivat kommunisteja, jotka Lessingin tavoin lukivat paljon. Ryhmän keskeisiä hahmoja oli Gottfried Lessing, jonka kanssa hän avioitui pian liittymisensä jälkeen. Pariskunta sai pojan. Ryhmän toimintaan pettyneenä Lessing kuitenkin jätti sen vuonna 1954.
Lessing muutti poikansa kanssa Lontooseen 1949. Samana vuonna hän julkaisi Englannissa ensimmäisen kirjansa "Ruoho laulaa" ("The Grass Is Singing") ja ryhtyi päätoimiseksi kirjailijaksi. Esikoisteos sijoittuu Rhodesiaan ja kertoo valkoisesta viljelijäpariskunnasta ja heidän afrikkalaisesta palvelijastaan. Vuosina 1952–1969 ilmestynyt viiden romaanin sarja "Väkivallan lapset" kertoo Martha Questista, joka varttuu eteläisessä Afrikassa ja asettuu Englantiin. Naiskirjailijasta kertova "Kultainen muistikirja" ("The Golden Notebook", 1962) kuuluu Lessingin luetuimpiin teoksiin. Hän julkaisi myös novellikokoelmia.
1970-luvun lopulla Lessing siirtyi kirjoittamaan tieteiskirjallisuutta ja syntyi viisiosainen teossarjalla "". "Viides lapsi" (1988) on suorastaan kauhuromaani. 2000-luvulla Lessing kirjoitti siihen jatko-osan "Ben, in the World". Myöhäistuotantoon kuuluu myös osittain omaelämäkerrallisen romaani "Sweetest Dream" sekä esseekokoelma "Time Bites".
Lessing kieltäytyi aatelisarvosta, mutta otti vuonna 1999 vastaan Kunniaritarien ritarikunnan jäsenyyden. Lisäksi hänet palkittiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan upseeriristillä, mutta hän kieltäytyi siitäkin.
Lessingin teokset ovat hyvin omaelämäkerrallisia, ja monet niistä kumpuavat hänen kokemuksistaan Afrikassa. Hän käsittelee kirjoissaan muun muassa politiikkaa, sosiaalisia suhteita, kulttuurien yhteentörmäystä, rotusyrjintää ja rotujen eriarvoisuutta, ”kamppailua vastakkaisten elementtien lomassa omana yksilöllisenä persoonallisuutena” sekä konfliktia ”invidualistisen omantunnon ja kollektiivisen hyvän” välillä. Monet ovat pitäneet Lessingiä feministisenä kirjailijana – etenkin "Kultainen muistikirja" on haluttu tulkita tässä valossa – mutta Lessing ei itse mieltynyt tällaiseen tulkintaan. Lessing myös kritisoi lausunnoissaan feministien saavutuksia naisen todellisen aseman parantamisessa.
Lessingin siirtyminen tieteiskirjallisuuteen herätti kriittisiä reaktioita, mutta Lessing itse piti tieteiskirjallisuutta mainiona tapana tuoda esille yhteiskunnallisia kysymyksiä. Hän ilmaisi kyynisen kantansa sivilisaation tulevaisuuteen ja uskoi nykyisen yhteiskunnan pyyhkiytyvän pois uuden jääkauden tai jonkin vastaavan ilmiön myötä. Yhteiskunnan romahdus on yksi Lessingin tuotannossa esiintyvä teema.
Ruotsin akatemian Nobel-palkintoperusteluissa todetaan, että Lessing palkittiin ”naisten tuntojen vahvana eeppisenä kuvaajana, joka on tarkastellut pirstoutunutta sivilisaatiota skeptisesti, kiihkeästi ja näkemyksellisesti”. Toukokuussa 2008 BBC:lle antamassaan lausunnossa Lessing piti Nobel-palkinnon saamista kirottuna onnettomuutena. Hän sanoo lopettaneensa kirjoittamisen palkinnon saatuaan, sillä suurin osa ajasta meni haastatteluihin ja valokuvauksiin.
Lessingilta on suomennettu 25 teosta. Ensimmäinen suomennos ilmestyi vuonna 1968, vuonna 2010 omaelämäkerran toinen osa.