hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Lapinleuku
Lapinleuku tai lyhyemmin vain leuku on Lapissa poromiehillä yleisesti käytössä oleva isokokoinen (harvemmin yli 30 cm) tupessa kannettava veitsi, jota ei käytetä juurikaan tavallisen puukon tapaan vuolemiseen, vaan se palvelee enemmän vesurin tapaan lyöntityökaluna vaivaiskoivuista ja muista puumaisista varvuista nuotioon puita kerättäessä. Myös lihan ja ruhojen paloitteluun se on tehokas työkalu. Leu’un teräkulma (teroituskulma) on yleensä jyrkempi kuin puukon; tämä yhdessä ison koon ja leveän terän kanssa aiheuttavat leu’un huonon soveltuvuuden vuolemiseen. Vuolemista varten lapissa kannetaankin vyöllä myös pienempää puukkoa, jota saamelainen kutsuu nimellä "unna-niibas" ( ”pieni veitsi”; leuku puolestaan on "stuorra niibas", "iso veitsi" ). Lappalainen vuolupuukko, ja varsinkin sen tuppi, on koristeellisempi kuin useimpien muiden suomalaisten puukkojen, mutta on käytettävyydeltään yhtä hyvä. Perinteinen tuppi on ollut puoliksi luusta tehty.
Nyttemmin valmistetaan puukon kokoluokkaa olevia pienempiä leukuja. Terän leveyden ja kärjen pyöreyden vuoksi tämäkin leu’un pienennetty versio, ”turistipuukko”, on käyttöominaisuuksiltaan tavallista puukkoa huonompi ja pienuutensa vuoksi hakkaamiseen liian kevyt.
Leu’un tuppi on myös koristeellinen; sen alapäähän muotoillaan tuppinahan kärjestä joskus "tuuliläppä", kalanpyrstömäinen koriste, toisinaan taas tupen koko alaosa valmistetaan luusta tai sarvesta. Erot ovat perinteisesti seutukohtaisia. Leu’ulle on tunnusomaista, että se uppoaa tuppeensa lähes kokonaan, vain kourainta leveämpi ponsi päätyheloineen jää näkyviin.
Ammusveitsi
Ammusveitsi on veitsi tai tikari, johon on lisätty on jonkinlainen ampumisominaisuus. Jotkin ammusveitset ampuvat oman teränsä, jolloin kyseessä on ns. "mekaaninen heittoveitsi", toiset taas erillisiä luoteja patruunoista. Terän ampuminen tapahtuu veitsen kahvaan viritetyn voimakkaan kierrejousen avulla. Luoteja ampuvissa malleissa kahvan sisään ladataan patruuna tai patruunoita. Sekä luotien että terän tehokas kantomatka on hyvin lyhyt ja tarkkuus huono.
Erilaisia ammusveitsiä on valmistettu yksittäiskappaleina jo satoja vuosia ja teollisestikin muun muassa Yhdysvalloissa ja Venäjällä useaan otteeseen, mutta niistä ei ole koskaan tullut suosittuja itsepuolustus- eikä ammattilaiskäytössä, vaan lähinnä erikoisuuksia asekeräilijöiden kokoelmiin. Ammusveitsi on ampuma-aseeksi liian tehoton ja epätarkka, veitsen tai tikarin tehtävät taas hoitaa tavallinen teräase paremmin.
Suomessa ruutipatruunoita ampuvat ammuspuukot luokitellaan erityisen vaarallisiksi ampuma-aseiksi, joihin voidaan myöntää lupa vain ”erityisestä syystä”.
Amplitudimodulaatio
Amplitudimodulaatio ("AM", ) on kantoaallon (esimerkiksi radioaallon) modulointitapa, jossa informaatio välitetään kantoaallon voimakkuuden eli amplitudin vaihteluina. Suomen kielellä on amplitudimodulaatiota kutsuttu myös laajuusmodulaatioksi.
Laajuusmodulaatiota käytetään edelleen yleisradiolähetyksissä pitkien aaltojen, keskipitkien aaltojen ja lyhyiden aaltojen radioaaltoalueilla, mutta ei ULA-aaltojen alueella, jossa modulaationa on frekvenssi- eli taajuusmodulaatio.
Amplitudimoduloidun signaalin spektrin kaistanleveys on kaksi kertaa moduloivan signaalin kaistanleveyden suuruinen. Muihin yleisradiotoiminnassa käytettyihin modulointitekniikoihin verrattuna tämä on vähän. Siksi AM on erityisen käyttökelpoinen matalilla radiotaajuuksilla, joiden alueella taajuuskaistaa on melko vähän käytettävissä.
Amplitudimoduloidusta signaalista voidaan myös poistaa kantoaalto, jolloin saadaan aikaan DSB-SC-lähete (kaksi sivunauhaa ja tukahdutettu kantoaalto). Signaalista voidaan vielä ottaa myös pois toinen sivunauha, jolloin saadaan SSB-lähete (yksi sivunauha), ja tarvittava kaistaleveys puolittuu. Näitä menetelmiä ei käytetä yleisradiolähetyksissä, koska yksinauhalähetys ei ole kovin hyvä musiikin lähettämiseen, vaikka se onkin riittävä puheen välittämiseen.
Taajuusmodulaatio
Taajuusmodulaatio ("FM", ) on kantoaallon modulointitapa, jossa tietoa välitetään liitettynä kantoaallon taajuuteen kantoaallon amplitudin pysyessä vakiona. Taajuusmodulointi patentoitiin Yhdysvalloissa 26. joulukuuta 1933.
Analogisissa sovelluksissa taajuusmoduloidun signaalin hetkellinen taajuuspoikkeama (eli deviaatio) keskitaajuudesta on suorassa suhteessa moduloivan signaalin hetkelliseen amplitudiin.
Digitaalista dataa voidaan siirtää muuttelemalla kantoaallon taajuutta muutamien diskreettien taajuuksien välillä - tämä menetelmä tunnetaan taajuussiirtymäavainnuksena ("FSK", ).
FM-signaalin tarvitsema kaistanleveys on suurempi kuin amplitudimodulaatiossa (AM), mutta häiriöiden ja kohinan sietokyky on parempi. ULA-taajuusalueen radiolähetykset lähetetään taajuusmoduloituna. Tätä taajuusaluetta lyhyemmillä aalloilla kuitenkin edelleen ilmailuradio toimii laajuusmodulaatiolla, AM:llä, niin kuin yleisradion keskipitkien ja pitkien aaltojen lähetykset. Asevoimien ja puolustusvoimien kenttäradiot puolestaan taajuusalueella 30 MHz - 88 MHz toimivat kuitenkin taajuusmodulaatiolla.
ULA-taajuusalueella (87,5–108 MHz) (Japanissa 76–90 MHz) lähetettyjä lähetyksiä kutsutaan niille tyypillisen taajuusmoduloinnoin vuoksi usein myös FM-lähetyksiksi. Entisen Neuvostoliiton ja Itä-Euroopan käyttämiä FM-taajuuksia (65,8–74 MHz) kutsutaan joko OIRT FM:ksi tai UKV:ksi. Taajuusmoduloituja lähetyksiä OIRT FM -taajuuksilla on edelleen mm. Venäjällä ja muualla entisessä Neuvostoliitossa.
FSK on menetelmä, jolla digitaalista tietoa lähetetään taajuusmoduloituna.
Vaihemodulaatio
Vaihemodulointi (PM, ) on modulointitekniikka, jossa moduloiva signaali ohjaa kantoaallon vaihetta. Vaihemodulaation digitaalinen muoto on PSK, (). Vaihemodulaatiossa hyödynnetään usein pääasiassa signaalin vaihemuutoksia koska signaalin absoluuttinen vaihe on hankalasti hallittavissa ja siihen vaikuttavat voimakkaasti siirtotien ominaisuuksien pienetkin vaihtelut.
Vaihemodulaatiota käytettiin aiemmin analogisissa televisiolähetyksissä väri-informaation välittämiseen NTSC, PAL ja SECAM tekniikoissa. Vaihemodulaation tärkein sovellus on kuitenkin digitaalisessa tiedonvälityksessä osana erilaisia PSK- ja QAM-menetelmiä.
Vaihemoduloitu sinimuotoinen signaali ajan funktiona voidaan esittää kaavalla
missä "A" on kantoaallon amplitudi, "ω" on kantoaallon kulmataajuus, "t" on aika, "m(t)" on moduloiva signaali, joka sisältää siirrettävän informaation, ja "φ" on kantoaallon perusvaihe.
Vaihemodulaatio on sukua taajuusmodulaatiolle sikäli, että molemmissa tekniikoissa kantoaallon vaihekulma muuttuu. 
QAM-modulointi yhdistää vaihemoduloinnin ja AM-moduloinnin (signaalin voimakkuus). Vaihemodulaatio, kuten muutkin modulaatiomenetelmät, aiheuttaa kantoaaltotaajuuden ympärille spektriin sivutaajuuksia (ks. Fourier-muunnos).
LLC
LLC "(Logical Link Control)" on kaikkien IEEE 802-verkkojen (esimerkiksi Ethernet, Token Ring) yhteinen osa siirtoyhteyskerrosta, joka hoitaa samalla tavalla kaikille lähiverkoille yhteiset toiminnot. Siirtoyhteyskerroksen alempi osa on verkkotyypistä riippuva MAC-kerros.
LLC määritellään standardissa IEEE 802.2.
Valotus
Valotus on valokuvauksessa kameran filmiin tallentuva tai digitaalikamerassa valoherkän kennon tallentama valon määrä. Valoherkälle materiaalille tai kennolle osuvan valon määrää voidaan muuttaa muun muassa objektiivin aukon kokoa (aukkoarvo) ja kameran sulkimen suljinaikaa (valotusaika) säätämällä. Kameran säätöjen näkökulmasta katsottuna valotus on joukko aukon ja suljinajan yhdistelmiä, jolla kohde voidaan tallentaa halutulla tavalla filmin toistoalan ja valoherkän kennon tallennusalueen rajoissa. Valotus vaikuttaa ennen kaikkea kuvan kirkkauteen. Koska kirkkaus riippuu myös kennon tai filmin valoherkkyydestä, mielletään valoherkkyys usein usein osaksi valotusta, vaikka täsmällisesti ottaen valoherkkyys ei kuulu valotuksen piirin.
Objektiivin aukon kokoa muutetaan aukonsäätörenkaalla tai valintakiekolla. Aukon koko ilmaistaan aukkosuhteen eli f-luvun avulla. Aukkosuhde ilmoittaa objektiivin polttovälin ja aukon halkaisijan suhdelukuna. Järjestelmäkameran objektiivin aukonsäätörenkaasta löytyy yleensä joitakin seuraavista aukkosuhteista:
Muutos f-luvusta pienempään näkyy valon määrän kaksinkertaistumisena filmi- tai kennopinnalla. Muutos f-luvusta suurempaan näkyy valon määrän puolittumisena filmi- tai kennopinnalla. Käytetty aukkoarvo vaikuttaa kuvassa näkyvään terävyysalueeseen. Objektiivin valovoimalla tarkoitetaan suurinta käytettävissä olevaa aukkoa.
Kameran sulkimen suljinaika esitetään sekunteina tai sekuntien osina:
B (bulb) tarkoittaa suljinaikaa, jolloin laukaisija on pohjaan painettuna halutun ajan.
Filmin valoherkkyys tai kamerakennon sisäinen vahvistus esitetään ISO (ja aiemmin myös ASA tai DIN)-arvoina:
Useat kamerat osaavat asettaa automaattisesti käytettävän aukko/suljinaika -yhdistelmän ja myös ISO-arvon. Järjestelmäkameroiden ja digitaalisten järjestelmäkameroiden aukon ja suljinajan voi asettaa käsin. Valotuksen voi tarvittaessa lukita. Pienet valotusvirheet voi korjata jälkikäteen kuvankäsittelyohjelmalla, ei kuitenkaan sellaisia valotusvirheitä, joissa kohteen kirkkausala ylittää tai alittaa kameran tai filmin tallennusalueen.
Kuvattavan kohteen kirkkausala pyritään tallentamaan digitaalikameralla halutulla tavalla. Oikein tallennettu kuva tarjoaa kuvan jälkikäsittelylle parhaat edellytykset. Oikean valotuksen löytämiseksi käytetään harmaakorttia, kamerasta löytyviä mittaustapoja ja digikameran histogrammia sekä herkkyyden säätöä. Koekuvaamalla päästään haluttuun lopputulokseen.
Viktor Lutze
"Obergruppenführer" Viktor Lutze (28. joulukuuta 1890, Bevergern, Saksa – 2. toukokuuta 1943 Potsdam) oli natsi-Saksassa SA:n johtaja Pitkien puukkojen yössä tapahtuneen Ernst Röhmin murhan jälkeen. Lutze oli "Stabschef der SA", kunnes kuoli auto-onnettomuudessa 1943.
Lutze liittyi Saksan armeijaan vuonna 1912 ja taisteli ensimmäisessa maailmansodassa. Sodan jälkeen Lutze liittyi poliisiin ja natsipuolueeseen. Hänestä tuli Hannoverin poliisipäällikkö vuonna 1933, jossa virassa hän toimi kuolemaansa asti.
Lutzen avulla Hitler sai tietoja Röhmin suunnitelmasta tehdä SA:sta oikea kansallissosialistien armeija. Hitler sai Lutzelta apua myös Pitkien puukkojen yötä varten laadittujen tappolistojen tekemisessä. Kun surmatyöt oli toteutettu, hänestä tehtiin SA-järjestön johtaja. SA:n merkitys ja Lutzen valta kuitenkin kapenivat Saksassa koko ajan.
Lutze kuoli auto-onnettomuudessa saamiinsa vammoihin 1943.
UWB
UWB () on radioteknologia, jossa tieto lähetetään äärimmäisen lyhyinä ja pienitehoisina pulsseina hyvin laajalla taajuuskaistalla (esimerkiksi 1—2 GHz).
Jos pulssit lähetetään pseudosatunnaisin väliajoin, pulssit eivät resonoi ympäröivien rakenteiden kanssa.
Ongelmana UWB-tekniikoissa on lähettäjän ja vastaanottajan synkronoituminen eli kuinka vastaanottaja löytää nanosekuntien tarkkuudella lähetetyt pulssit.
UWB-tekniikkaa ollaan standardoimassa (IEEE 802.15.3a). Lähetysteho on alhainen (-41,25 dBm/MHz). Kantama on maksimissaan 10-20 metriä bittinopeudella 110 Mb/s ja 2-4 metriä nopeudella 480 Mb/s.
One World Trade Center
One World Trade Center (1 World Trade Center, lyhenne 1 WTC tai WTC1, entinen nimitys Freedom Tower) on pilvenpiirtäjä New Yorkissa. Se on Pohjois-Amerikan korkein rakennus. 1 WTC on osa uutta World Trade Center-kompleksia. Alkuperäinen WTC-kompleksi tuhoutui syyskuun 11. päivän terroriteoissa vuonna 2001.
Pilvenpiirtäjän suunnitteli arkkitehti Daniel Libeskind ja se on 541 metriä korkea. Sen katto on 417 metrin korkeudella, mikä vastaa alkuperäisen WTC1:n korkeutta. Torniin on myös suunniteltu muun muassa ravintola, näköalaparveke sekä 69 metriä korkea televisio- ja radiomasto. Rakennus sisältää noin 235 000 neliömetriä toimistotilaa, kun vanhan WTC-kompleksin myötä New Yorkista tilaa hävisi noin 900 000 neliömetriä. Hintaa rakennukselle tulee noin 20 000–30 000 Yhdysvaltain dollaria neliömetriä kohti.
Rakennussuunnitelmaan liittyy kosolti symboliikkaa. Esimerkiksi rakennuksen korkeus jalkoina on sama kuin Yhdysvaltain itsenäistymisvuosi (1776).
Rakennustyöt aloitettiin 27. huhtikuuta 2006. Rakennustöistä vastaavan arkkitehtitoimisto Skidmore, Owings & Merrillin mukaan rakennustöiden oli määrä valmistua jo 2008, mutta myöhempien arvioiden mukaan valmistumisaika lykkääntyy talouskriisin ja kysynnän vähyyden vuoksi vuoteen 2014. Lisäksi edellisen WTC:n paikalla on rakenteilla kolme muuta korkeaa rakennusta, Two World Trade Center, Three World Trade Center ja Four World Trade Center, joiden valmistumisen uskottiin aiemmin venyvän 2030-luvulle.
Ilkka Heilä
Ilkka Heilä (s. 1956 Tammisaari) on kaarinalainen sarjakuvapiirtäjä, joka piirtää B. Virtanen -sarjakuvaa.
Heilän sarjakuvia ilmestyi jo 1970-luvun alussa Sarjis-lehdessä. Työskentely postissa kuitenkin syrjäytti taiteellisten taipumusten ammatillisen toteuttamisen lähes kahdeksi vuosikymmeneksi, kunnes hän kehitti B. Virtanen -sarjansa Bulls-syndikaatin ja sanomalehti Uuden Suomen järjestämään sarjakuvakilpailuun vuonna 1989. Tämän sarjan ansiosta Heilä kykeni lopulta 1990-luvulla siirtymään täysipäiväiseksi sarjakuvataiteilijaksi. Hän sai Puolen kilon Kritiikin punnuksen vuonna 1994 ja hänet kruunattiin Vuoden tärkeäksi kaarinalaiseksi vuonna 2001. Suomen sarjakuvaseuran Puupäähatun hän sai vuonna 2006.
Roihuvuoren vesitorni
Roihuvuoren vesitorni Itä-Helsingissä rakennettiin vuosina 1976–1977. Vesitornista järjestettiin aikoinaan suunnittelukilpailu, ja sen voitti arkkitehti Simo Lumme kilpailutyöllään "Vesirousku". Torni on sienityyppinen.
1970-luvulla vedenkulutus kasvoi Helsingissä neljä prosenttia vuodessa ja kulutuksen uskottiin kasvavan jatkossakin, joten kaupunki tarvitsi uuden vesitornin. Vesitorni päätettiin rakentaa Roihuvuoreen, ja sen avulla kaupungin laskettiin pärjäävän 1990-luvulle saakka. Vedenkulutus on kuitenkin Helsingissä vähentynyt 1980-luvulta saakka, ja monia vesitorneja onkin voitu poistaa käytöstä. Helsingissä on enää neljä toiminnassa olevaa vesitornia, joista Roihuvuoren lisäksi käytössä ovat Myllypuron ja kaksi Ilmalan vesitornia.
Vesitornissa on rap-artisti/graafikko Heikki Kuulan suunnittelema taideteos nimeltä "kuula". Taideteoksesta järjestettiin vuonna 2002 suunnittelukilpailu, jonka voittajatyö toteutettiin vuonna 2006 käytyään pitkän prosessin kaupungin päätöksenteossa.
Vesitornin rakentaminen toteutettiin poikkeuksellisesti: säiliöosa valettiin maassa ja nostettiin hydraulisesti vartta pitkin ylös. Kartion nostoon käytettiin 33 erillistä hydraulista nostinta, joista jokaisen nostokyky oli 330 tonnia. Valettu vesisäiliö painoi 9 000 tonnia, ja sen nostamiseen kului yhteensä 60 tuntia. Sveitsiläinen yritys Losinger Ag käytti nostossa niin sanottua NSL-punosjännemenetelmää. Samaa tekniikkaa on käytetty maailman vesitorneissa muutamia kertoja.
Toinen vesitornin erikoisuus on erillisen lämpöeristyksen puuttuminen.
Vesitornin korkeus on 52 metriä ja halkaisija 66,7 metriä. Säiliön tilavuus on yhteensä 12 600 m³.
B. Virtanen
B. Virtanen on Ilkka Heilän piirtämä suomalainen sarjakuva, jossa esiintyy samanniminen päähenkilö. Sarjakuva on muodoltaan yhden rivin strippi ja ilmestyy sanomalehdissä. Yksirivisten strippien lisäksi B. Virtanen ilmestyy myös monirivisenä sunnuntaisarjana. B. Virtanen on satiiri erityisesti toimistotyöstä ja hierarkkiseen johtamiseen perustuvasta yrityskulttuurista.
Sarjakuvasta on ilmestynyt toistakymmentä albumia ja sen pohjalta on tehty yksi teatterinäytelmä.
Julkaisija Arktinen Banaani.
7 (luku)
7 (seitsemän) on luonnollinen luku. Luonnollisissa luvuissa seitsemää edeltää luku 6 ja seuraa luku 8.
Suomessa 1950-luvulla ensimmäistä kertaa käyttöön otettu poikkiviiva on Keskisuomalainen-lehden mukaan muualla Euroopassa harvinainen. Ajatuksen viivasta esitti jo 1900-luvun alussa kenraali Vilho Nenonen, joka piti sitä tärkeänä tykistölle.
Vuoden 2004 opetussuunnitelmassa poikkiviiva poistettiin samalla, kun se poistettiin kirjaimista q ja z. Tämä kuitenkin aiheutti luvun sekoittumisen luvun 1 kanssa, mikä johti tulkintavaikeuksiin muun muassa vaaleissa ja ylioppilaskirjoituksissa. Kaikki kolme poikkiviivaa palautettiin opetussuunnitelmaan vuonna 2016.
Esseetyylisessä tekstissä seitsemän kirjoitetaan yleensä kirjaimin.
7 on neljänneksi pienin alkuluku. Se on myös toiseksi pienin Mersennen alkuluku: formula_1. Lisäksi 7 on toinen keskitetty kuusikulmioluku ja toiseksi pienin onnellinen luku.
Luku on jaollinen luvulla 7, mikäli jaettavan luvun ensimmäisten numeroiden muodostama luku, josta vähennetään viimeinen numero kerrottuna kahdella, on seitsemällä jaollinen.
Esimerkiksi: luku 7 jakaa luvun 1512, koska 151 − (2 ∙ 2) = 147 ja 14 − (7 ∙ 2) = 0.
Monissa kulttuureissa seitsemän on pyhä luku, ja Raamatussakin siihen viitataan alituiseen.
Mokšan kieli
Mokša on kieli, joka kuuluu uralilaisten kielten volgalaiseen haaraan. Mokšan lähin sukukieli on ersä. Aikaisemmin näitä kieliä pidettiin mordvan murteina, mutta ne ovat keskenään niin erilaisia, että ne on luontevaa luokitella omiksi kielikseen.
Venäjällä mokšan ilmoitti vuoden 2010 väestönlaskennassa äidinkielekseen 2 025 ihmistä.
Mokšaa kirjoitetaan kyrillisin kirjaimin.
Jacques de Molay
Jacques de Molay (1243 – 18. maaliskuuta 1314) oli ranskalainen aatelinen ja Temppeliherrain ritarikunnan viimeinen suurmestari.
Jacques de Molay syntyi Burgundissa. Hänen tarkkaa syntymäaikaansa ei tiedetä, mutta luultavasti hän syntyi vuosien 1243–1245 välillä aateliseen ylhäisöön; tiettävästi hän oli perheensä nuorin, koska aatelisperheiden nuorimmat pojat yleensä hakeutuivat joko papeiksi tai temppeliherroiksi.
Jacques de Molay kertoi liittyneensä Temppeliherrain ritarikuntaan vuonna 1265. Hän osallistui taisteluihin Syyriassa ja siirtyi vuoden 1291 jälkeen Kyprokselle. Hänet valittiin temppeliherrain 23. suurmestariksi noin vuonna 1298. Kun Ranskan kuningas Filip IV Kaunis aloitti temppeliherrojen vainot, Jacques de Molay pidätettiin vuonna 1307. Vankeudessa hän tunnusti, että osa ritarikuntaa vastaan kohdistetuista syytteistä piti paikkansa, joskin hän torjui väitteet sodomiasta. Myöhemmin Molay kielsi tunnustuksensa sanoen, että hänet oli pakotettu siihen kidutuksella. Vuonna 1314 paavi Klemens V lakkautti Temppeliherrain ritarikunnan. Maaliskuussa 1314 Jacques de Molay poltettiin roviolla kerettiläisenä.
Legenda kertoo, että Jacques de Molay kirosi roviolla kuningas Filipin ja paavi Klemensin sekä ennusti, että vuoden sisällä he olisivat hänen kanssaan helvetissä. Klemens V kuoli vain kolme viikkoa myöhemmin ja Filip kuoli vuoden loppupuolella marraskuussa.
Kirjailija Maurice Druon on kirjassaan "Rautakuningas" lisännyt kirottujen joukkoon myös Temppeliherroja pahiten kiduttaneen kuningaskunnan pääsihteeri Guillaume de Nogaretin, joskin tämä on tiettävästi epähistoriallista. Varmuutta ei sen sijaan ole siitä, kuoliko samalla roviolla myös toinen temppeliherra, Normandian piirimestari Geoffroy de Charnay kuten Druon kertoo.
IEEE 802
IEEE-standardointijärjestön työryhmä 802 standardoi lähi- ja kaupunkiverkkoja "(LAN ja MAN)". Tunnetuimmat standardit ovat Ethernet, Token Ring ja WLAN.
Työryhmät ovat:
Esikoulu
Esikoulu on leikkikoulun tapainen oppilaitos ennen peruskoulua ja ensimmäinen kouluvaihe, jonne mennään päiväkodin jälkeen. Se aloitetaan sinä vuonna, kun lapsi täyttää kuusi vuotta. Esiopetus ei kuulu oppivelvollisuuteen, mutta se on silti velvoitettava. Se kuuluu kuitenkin perusopetuksen piiriin.
Esikoulua kokeiltiin Suomessa vuodesta 1971 aluksi Haukiputaalla, Kiuruvedellä, Luopioisissa, Nousiaisissa, Pirkkalassa ja Rantsilassa. Vuonna 2000 maksuton esikoulu otettiin käyttöön kaikissa Suomen kunnissa. Useissa kunnissa esikoulun järjestää ala-aste tai päiväkoti.
Suomessa esiopetuksen tarkoituksena on vahvistaa lasten oppimisen ja kehityksen edellytyksiä. Joissakin maissa esikoulussa opetetaan esimerkiksi äidinkielen ja matematiikan alkeita.
Ragnarök
Ragnarök on skandinaavisen mytologian mukaan maailmanlopun taistelu, jossa maailma ja lähes kaikki sen elolliset olennot tuhoutuvat. Sana "ragnarök" merkitsee yleisimmin hyväksytyn etymologian mukaan ”jumalten tuhoa” tai ”jumalten kohtaloa”, mutta muitakin käännöksiä on esitetty.
Mytologian mukaan Ragnarökiä edeltää kolme ankaraa talvea, joita kutsutaan nimellä Fimbulvetr, ’talvien talvi’. Talvien välillä ei ole kesiä lainkaan, ja yleinen moraali rappeutuu.
Edda-eepoksen mukaan Ragnarök tapahtuu seuraavalla tavalla:
Fimbulvetrin jälkeen kolme kukkoa herättää jumalat, jättiläiset, ihmiset ja muut olennot viimeiseen taisteluun. Punainen Fjalar-kukko herättää jättiläiset, kultainen Gullinkambi herättää jumalat ja einherjarit, ruosteenpunainen kukko kutsuu kuolleet taistoon Helin valtakunnassa.
Ragnarökin viimeisen taistelun alkaessa Heimdall-jumala näkee muita jumalia vastaan kapinoivan Loki-jumalan armeijan saapumisen ja puhaltaa torveensa. Silloin kaikki jumalat ja "einherjar" valmistautuvat taisteluun. Loki saapuu kuolleiden kynsistä rakennetulla Nagelfar-laivalla tuhoamaan maailman, apunaan vainajien armeija, jättiläiset ja monia hirviöitä, kuten Midgardin jättiläiskäärme Jörmungandr ja Fenris-susi.
Kaikki olennot kokoontuvat Vigridin valtavalle taistelukentälle. Taistelun tiimellyksessä jumalat ja hirviöt saavat surmansa. Thor surmaa Midgardin jättiläiskäärmeen, mutta kuolee itse yhdeksän askelen jälkeen käärmeen myrkkyyn. Fenris-susi nielaisee Odinin, jumalten päällikön. Odinin poika Vidar repii suden kappaleiksi. Tyr-jumala kuolee surmatessaan paholaiskoira Garmin. Heimdall ja Loki surmaavat toisensa. Tulijättiläinen Surtur sytyttää maailman liekkeihin palavalla miekallaan. Aurinko muuttuu mustaksi, tähdet putoavat alas taivaalta ja maa vajoaa kiehuvaan mereen. Lähes kaikki jumalat, jättiläiset, kääpiöt, ihmiset ja muut olennot tuhoutuvat.
Maailmanlopun jälkeen maailma syntyy uudelleen. Lifista ja Lifthrasirista, kahdesta ainoasta henkiin jääneestä ihmisestä, alkaa uusi ihmiskunta. Myös muutamat jumalat säilyvät hengissä, kuten Odinin veli Vili, Odinin poika Vidar, Lokin poika Váli ja Thorin pojat Modi ja Magdi. Uudessa maailmassa ei ole pahuutta ja ihmiset ja jumalat elävät ikuisuuksiin rauhassa ja sopusoinnussa. Eräät tutkijat uskovat, että ajatus maailmanlopun jälkeisestä onnelasta on kristinuskon vaikutusta eikä kuulunut alkuperäiseen pessimistiseen Ragnarök-myyttiin. Toisen teorian mukaan Ragnarök-myytti itsessään on syntynyt kristillisen tuomiopäiväopin vaikutuksesta.
Einherjar
Einherjar (yks. einheri) olivat skandinaavisessa mytologiassa taistelussa kaatuneiden urheiden soturien sieluja, jotka asuivat Valhallassa. Sanan merkitys on kutakuinkin "ainoat/valitut soturit".
Viikingit uskoivat, että valkyyriat veivät taistelussa kuolleiden soturien henget Valhallaan Odin-jumalan luokse. Valhallassa kukko Gullingambi ("Kultakampa") herätti joka aamu "einherjarin" ja he taistelivat koko päivän harjoittaen taistelutaitojaan ragnarökia eli maailmanloppua varten. Öisin "einherjar" juhlivat ja heidän haavansa paranivat. He mässäilivät villisika Särimnerin lihalla ja joivat simaa, joka oli lypsetty vuohesta nimeltä Heidrun.
Kun Ragnarök koittaa, ulljaimmat einherjareista marssivat Odinin rinnalla taisteluun jumalten vihollisia jääjättiläisiä vastaa.
Sisupartio
Sisupartio on aisti-, liikunta- ja kehitysvammaisille suunnattua partiotoimintaa. Sen tarkoitus on sama kuin koko partioliikkeen: kasvattaa partiolaisista vastuuntuntoisia ja itsenäisesti ajattelevia yhteiskunnan jäseniä. Toiminnassa otetaan kuitenkin huomioon kunkin sisupartiolaisen omat kyvyt.
Sisupartiolaisten tunnus on vammaisen ja vammattoman partiolaisen yhdessä solmiman jalussolmun sisällä oleva sammakko.
Suomessa on yhteensä noin 450 sisupartiolaista noin 64 lippukunnassa. Näistä lippukunnista kaksi on varsinaisia sisulippukuntia.
Tarus-suurleirillä sisupartiolaisille oli oma savunsa Stocken-alaleirissä.
Jonathan Davis
Jonathan ”Jon” Houseman Davis (s. 18. tammikuuta 1971 Bakersfield, Kalifornia) on alternative metal -yhtye Kornin johtohahmo. Davis on yhtyeen laulusolisti ja joissakin kappaleissa (muun muassa "Shoots And Ladders") hän soittaa myös säkkipilliä. Davis on myös esiintynyt elokuvissa, "Seeing Other People" ja "Kadotettujen kuningatar", joista jälkimmäiseen hän on myös säveltänyt musiikkia. Jonathanilla ja hänen entisellä vaimollaan Reneellä on vuonna 1995 syntynyt poika nimeltä Nathan. Nykyään Jonathan on naimisissa entisen pornotähden Devenin kanssa. Heillä on kaksi yhteistä poikaa, vuonna 2005 syntynyt Pirate ja vuonna 2007 syntynyt Zeppelin.
Jonathanin puoliveli Mark Chavez on ollut Ademan ja Midnight Panicin solisti.
Jonathan on näytellyt myös elokuvassa "Sin-Jin Smyth", jota ei ikinä julkaistu.
Jonathan teki vuonna 2009 yhteistyötä israelilaisen psytrancepioneeri Infected Mushroomin kanssa osallistumalla heidän albumillaan Legend of the Black Shawarma kappaleen ”Smashing the Opponent” lauluosioon. Kappale julkaistiin myös levyn toistaiseksi ainoana singlenä.
Jonathan Davis joutui sairaalaan Isossa-Britanniassa kesäkuussa 2006 ennen esiintymistään Download-musiikkifestivaaleilla vakavan verisairauden, ITP:n (immunologinen trombosytopeeninen purppura) vuoksi. Tämän takia Korn joutui keskeyttämään silloisen Euroopan kiertueensa, vain muutamaa päivää ennen esiintymistään Provinssirockissa Suomessa. Sairastuttuaan ennen Download-musiikkifestivaalien keikkaa, loput Kornin jäsenistä esiintyivät useiden eri solistien avustamina: Jonathania tuurasivat muun muassa Avenged Sevenfoldin M. Shadows, Slipknotin Corey Taylor ja Triviumin Matt Heafy.
Jonathan kuitenkin toipui nopeasti ja palasi lavoille Family Values-kiertueen myötä Yhdysvalloissa. Jonathan sairastaa myös astmaa.
Kytkin (sähkötekniikka)
Kytkin on elektroniikan tai yleisesti sähkövirtapiirin komponentti, joka kytkee tai katkaisee sähkövirtapiirin sähkövirran tai ohjaa virran tiettyyn piiriin. On olemassa mekaanisia, sähkömekaanisia ja elektronisia kytkimiä.
Sähköisesti ohjattua kytkintä kutsutaan releeksi tai kontaktoriksi.
Yksinkertaisimmassa kytkimessä on kaksi metallipalaa ("kontaktit"), jotka koskettaessaan toisiaan päästävät virran läpi ja erillään ollessaan estävät virran kulun. Kontakteissa käytetään hapettumatonta metallia virhetoiminnan estämiseksi; joskus kontaktit päällystetään jalometallilla. Kontaktin syntymistä ohjataan painikkeella, vivulla tai muulla mekaanisella laitteella kytkimen tyypistä riippuen.
Erityyppisiä mekaanisia kytkimiä:
Kytkimiin voidaan integroida antureita tai anturi voi itsessään olla osa kytkintä. Lämpötilan mukaan ohjautuva kytkin yhdessä siihen liitetyn jäähdytys- tai lämmityslaitteen kanssa on eräs tapa toteuttaa termostaatti. Valo-ohjattuja kytkimiä käytetään hämäräkytkimissä. Mekaaninen paine- tai voima-anturi voi itsessään toimia kytkimenä.
Pienjännitekytkimet ovat kotitalouksissa valokytkiminä yleisesti käytettyjä kytkimiä. Kytkimien nimenä käytetään yleisesti myös kytkimen kytkennän numeroa esim. sarja(kruunu)kytkintä kutsutaan vitoskytkimeksi.
Peruskytkin, jolla ohjataan yleisesti yhtä valaisinryhmää.
Kaksi yksinapaista kytkintä samassa laitteessa. Kytkimellä ohjataan yleisesti kahta valaisinryhmää.
Vaihtokytkin (kytkentä 6) kytketään toiseen vaihtokytkimeen ns. porraskytkentä. Kahdella yhteen kytketyllä vaihtokytkimellä ohjataan valoryhmää kahdesta paikasta esim. portaiden ylä- ja alapäästä. Jos valo on päällä kumman tahansa katkaisijan käyttö sammuttaa valon ja valojen ollessa pois kumman tahansa katkaisijan käyttö sytyttää valot.
Ristikytkintä (kytkentä 7) käytetään yhdessä kahden vaihtokytkimen kanssa. Kytkennässä voi olla kahden vaihtokytkimen lisäksi useita ristikytkimiä. Kytkennässä valoryhmää voidaan ohjata kolmesta tai useammasta paikasta. Mikä tahansa kytkin sytyttää sammutetun lampun ja mikä tahansa kytkin sammuttaa palavan lampun.
Erotin on suurjännitteellä käytetty kytkinlaite, jolla kuorma voidaan erottaa virtapiiristä erottimen ollessa virraton. Erottimella saadaan aikaan näkyvä avausväli koskettimien välille. Tämä on välttämätöntä, jotta kytkinlaitoksilla olevia katkaisijoita voidaan huoltaa tarpeen vaatiessa. Erotinta ei saa ohjata virrallisena, koska sitä ei ole suojattu valokaarta vastaan.
Katkaisijalla kuorma voidaan erottaa virtapiiristä virrallisena. Katkaisija voi toimia käsivoimalla, paineilmalla tai sähkömoottorilla. Suurjännitteen katkaisussa on saatava valokaari sammumaan nopeasti. Sammutukseen on perinteisesti käytetty valokaaren magneettista venytystä ja sittemmin erityisiä täytekaasuja katkaisukammiossa.
Ikäsyrjintä
Ikäsyrjintä eli ageismi on ikään perustuvaa syrjintää. Myös termiä ikärasismi on käytetty, mutta sitä ei suositella, koska rasismi-sanan merkitys on syrjintä kansallisuuden, rodun tai etnisyyden perusteella. Vaikka teoriassa ikäsyrjinnässä voi syrjiä mitä tahansa ikäryhmää, yleensä syrjitään ihmisiä liian nuoren tai vanhan iän vuoksi. Ikäsyrjintää esiintyy esimerkiksi työhönotossa. Ikäsyrjintä ilman hyväksyttävää syytä elinkeinotoiminnassa, ammatin harjoittamisessa, yleisönpalvelussa ja virkatoiminnassa on rikos.
Stakesin 2007 julkaiseman tutkimuksen mukaan työmarkkinoilla arvellaan olevan piilevää ikäsyrjintää. Vähän yli nelikymppiset työttömät uskovat ikänsä haittaavan työllistymistä. Toimeentuloturvan taso ei vaikuta haluun hakeutua töihin. Useimmille pitkäaikaistyöttömille työllistyminen oli kannustavaa eli ansiotulosta käteen jäävä tulo oli suurempi kuin toimeentuloturva. Niin sanotut kannustinloukut näyttävät estävän työllistymistä vain, jos työttömyyden vaihtoehtona on lyhytaikainen keikkatyö.
Anne Kouvosen tutkimuksen "Ikäsyrjintäkokemukset työssä ja työhönotossa" mukaan lain ikäsyrjintäsäännös oli huonosti tunnettu. Peräti kolmasosa vastaajista kuuli siitä tutkimuksen yhteydessä ensimmäistä kertaa. Työttömäksi jäneelle uuden turvallisen työpaikan saanti on vaikeaa. Työnhakijan ikä näyttää nostavan näkymättömän muurin työnantajien ja työttömän väliin. Pätkätöissä oleville tilanne on masentava, kun uudesta työpaikasta ikäsyrjinnän takia on vain vähän toivoa.
Ikäsyrjintää vastaan on olemassa Euroopan unionin direktiivi. Direktiivissä ei ole määritelty tiettyä ikää, kuten Yhdysvaltain syrjinnän vastaisessa laissa, vaan sen lähtökohtana on, ettei ikäsyrjinnälle voi asettaa ikärajaa. Direktiivi koskee siis kaikkia ikäryhmiä. Ikätasa-arvo koskee sekä nuorempia että vanhempia työntekijöitä. Työsyrjinnästä tulee ilmoittaa maan työnsuojeluviranomaiselle, jolla on velvollisuus viedä asiaa eteenpäin yleiselle syyttäjälle.
Walter Schellenberg
Walter Schellenberg (16. tammikuuta 1910 Saarbrücken – 21. maaliskuuta 1952 Torino) oli SS:n vastavakoilun päällikkö ja Waffen-SS:n kenraalimajuri (Brigadeführer).
Lupaava nuori opiskelija Schellenberg liittyi Saksan kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen ja SS:ään vuonna 1933 ja SD:hen vuonna 1935. SS:n ulkomaantiedustelun päällikkö hänestä tuli 1941.
Hänestä tuli yhdistettyjen salaisten palvelujen päällikkö vuonna 1944, kun Wehrmachtin alainen Abwehr lakkautettiin.
Schellenbergin todistettua muita natseja vastaan hänet tuomittiin vain kuudeksi vuodeksi vankilaan 1949, mutta hän vapautui jo 1950 huonontuneen terveydentilan takia. Vankilassa hän kirjoitti muistelmateoksensa ”Das Labyrinth”.
Digitaalinen signaalinkäsittely
Digitaalinen signaalinkäsittely, usein myös pelkkä signaalinkäsittely, on digitaalisessa muodossa esitettyjen signaalien käsittelyä numeerisen laskennan menetelmin. Digitaalisen signaalinkäsittelyn merkitys on kasvanut voimakkaasti viime vuosikymmeninä tietokoneiden laskentatehon kasvaessa ja yhä uusien sovelluskohteiden avautuessa. Digitaalisen signaalinkäsittelyn alaan kuuluu keskeisesti myös analogisten signaalien muuttamisen digitaaliseksi ja päinvastoin. Useimmat digitaaliset signaalit ovatkin digitaaliseksi muutettuja analogisia signaaleja, esimerkiksi analogisia audiosignaaleja eli ääntä.
Ennen digitaalisen signaalinkäsittelyn kehittymistä vallalla oli analoginen signaalinkäsittely. Tällöin signaaleja käsiteltiin analogisten komponenttien, kuten vastusten, kelojen, kondensaattorien, transistorien ja operaatiovahvistimien avulla.
Analogisiin signaalinkäsittelymetodeihin verrattuna digitaaliset metodit antavat tarkemman tuloksen, ovat helpommin monistettavissa ja muokattavissa sekä ovat halvempia. Ne ovat myös eräiltä keskeisiltä osin merkittävästi suorituskykyisempiä.
Signaalit esitetään usein aika-akselin sijaan taajuusakselilla. Aikatason signaalien muuntaminen taajuustasoon tehdään usein Fourier-muunnoksella.
Digitaalisen signaalinkäsittelyn keinoin voidaan suuresta joukosta dataa, joka sinänsä on vaikeasti tulkittavissa, saada esille dataa luettavassa, ymmärrettävässä ja käytettävässä muodossa. Triviaali esimerkki tästä on esimerkiksi keskustelun äänittäminen suuressa taustamelussa. Oleellisen datan esille saamiseksi käytetään digitaalisia suodattimia.
Analoginen signaali muutetaan digitaaliseksi AD-muuntimella ja digitaalinen takaisin analogiseksi DA-muuntimella.
Signaaleja käsitellään usein joko tavallisella tietokoneella tai signaalinkäsittelytarkoitukseen erityisesti suunniteltuja digitaalisella signaaliprosessorilla. Useat reaaliaikaiset säätöjärjestelmät edellyttävät digitaalisen signaalinkäsittelyn keinoin käsiteltyä dataa. Etenkin suuria tai monimutkaista käsittelyä vaativia datamääriä reaaliajassa käsiteltäessä käytetään myös tarkoitusta varten räätälöityjä sovelluskohtaisia mikropiirejä tai FPGA-piirejä.
Digitaalinen signaaliprosessori
Digitaalinen signaaliprosessori (, DSP) on erityisesti digitaalista signaalinkäsittelyä varten rakennettu suoritin. Se suorittaa digitaalisen signaalinkäsittelyn tehtäviä nopeasti ja kuluttaen vähemmän virtaa kuin samannopeuksinen yleissuoritin, mutta suoriutuu epäsäännöllisemmän ohjelmakoodin ajamisesta huonosti ja on ohjelmoitavuudeltaan rajoittuneempi eikä siten pysty esimerkiksi ajamaan nykyaikaisia käyttöjärjestelmiä.
Sen sijaan DSP voi hoitaa esimerkiksi ethernet prosessointia verkkokortin tai reitittimen ohjelmoitavana ytimenä, mihin yleissuoritin olisi aivan liian hidas.
Vuonna 1978 Intel julkaisi "analogisen signaaliprosessin" 2920. Se sisälsi AD/DA-muuntimet ja signaaliprosessin. Seuraavan vuonna AMI julkisti S2811-suorittimen, joka oli suunniteltu mikroprosessorin lisälaitteeksi, joten se ei toiminut itsenäisesti. Kumpikaan suoritin ei ollut kaupallinen menestys.
Vuonna 1979 Bell Labs esitteli ensimmäisen yhdelle piirille rakennetun digitaalisen signaaliprosessorin. Vuotta myöhemmin NEC ja AT&T esittelivät ensimmäiset itsenäiset ja täydelliset digitaaliset signaaliprosessorit. Molempiin suorittimiin oli saatu innoitusta julkisia kytkentäisiä televerkkoja koskevista tutkimuksista.
Texas Instrumentsin (TI) ensimmäinen DSP TMS32010 julkistettiin vuonna 1983. Se oli suuri menestys, ja TI onkin nykyään DSP markkinajohtaja. 
Toinen menestynyt suoritin oli aikoinaan Motorolan 56000, mutta sitä seuranneet mallit eivät myyneet yhtä hyvin.
Nykyaikana DSP on usein sisällytetty samalle piirille muun logiikan kanssa, esimerkiksi Creativen SB Audigy -äänikorttien käyttämällä EMU10k2-äänipiirillä on signaaliprosessori äänen käsittelyä varten muun logiikan ohella.
DSP:n käskykanta ei tyypillisesti noudata kaunista oppikirjaesimerkkiä mistään suunnittelufilosofiasta, vaan käskykannassa on käskyjä ja ominaisuuksia sen mukaan, mikä juuri sillä hetkellä auttaa saamaan prosessorista parhaan tehon tai teho-suorituskykysuhteen. Monet uudet DSP:t ovat lähimpänä VLIW-suunnittelufilosofiaa, ja toisaalta useimpiin yleiskäyttösuorittimiin on viime vuosina lisätty paljon DSP-käskyjä.
DSP:n suorituskyvyssä on keskitytty nimenomaan nopeaan kerto- ja yhteenlaskuun sekä näiden yhdistelmään "multiply-accumulate". Useilta signaaliprosessoreilta löytyy erillinen akkumulaattorirekisteri, jossa olevaan arvoon kertolaskun tulokset saadaan suoraan lisättyä ilman erillistä yhteenlaskukäskyä.
DSP:llä ei myöskään aina ole välimuistia, koska käsiteltävä datamäärä on usein sen verran suuri, ettei se mahtuisi pieneen välimuistiin, mutta toisaalta myös tarpeeksi pieni ja ennalta tiedetty, että koko muistista voidaan tehdä niin nopea, että välimuistia ei tarvita. Lisäksi välimuisti aiheuttaisi epädeterminismiä suorittimen suorituskykyyn, mikä olisi huono asia reaaliaikajärjestelmissä, joissa signaaliprosessoreita usein käytetään.
Lähinnä samoista syistä DSP:t eivät myöskään tue virtuaalimuistia.
DSP:ltä löytyy myös usein useampi rinnakkainen kerto- ja yhteenlaskuyksikkö, sekä mahdollisesti myös useampia väyliä muistiin, jotta dataa saadaan ladattua käsiteltäväksi tarpeeksi nopeasti.
Liukulukuyksikköä ei joka mallista löydy.
OSINT
OSINT () tarkoittaa julkisiin lähteisiin perustuvaa tiedustelua. Yleensäkin ja aiemminkin tiedustelun lähdeaineiston määrällisestä osasta on suurin osa julkista: lehtiä, kirjoja, radio- ja TV- lähetyksiä jne.
OSINT:n idea on siinä, että yhdistelemällä monesta lähteestä saatua julkista aineistoa usein syntyy kokonaisuus, joka on salaista tai ei ole ainakaan tarkoitettu julkisuuteen.
Internet on muuttanut ja muuttaa edelleen OSINT:n merkitystä. Yhä suurempi osa maailman tiedosta on Internetissä. Uudesta tiedosta 92 % tallentui vuonna 2002 magneettisena, mm. tietokoneiden kiintolevyille ja yhä suurempi osa tietokoneista on kiinni Internetissä.
Androidi
Androidi on ihmistä muistuttava robotti. Sanaa "androidi" () käytti ensimmäisen kerran ranskalainen kirjailija Mathias Villiers de l’Isle-Adam (1838–1889) kirjassaan "Huomisen Eeva". Termi on johdettu kreikan kielestä ja merkitsee suunnilleen ”miehen kaltainen”. Naispuolisesta androidista käytetään joskus termiä "gynoidi", mutta yleensä androidilla tarkoitetaan molempia sukupuolia. "Androidi" on nimenä harhaanjohtava; sekä ranskan "homme" että englannin "man" merkitsevät sekä 'ihmistä' että 'miestä'; sen sijaan kreikan "ανηρ" ("andros") merkitsee yksinomaan miestä. Oikeampi termi olisi "antropoidi" (kreikan "anthropos" = ihminen).
Androidin tarkoituksena on matkia ihmisen ruumiinrakennetta, jotta se voi liikkua ja toimia ihmisten rakentamassa maailmassa. Japanissa on kehitetty androideja, jotka ovat tavallista ihmistä lyhyempiä mutta pystyvät kävelemään ja joilla on kädet sekä näköaisti. Androiditekniikan kehittäminen saattaisi ratkaista työvoimapulan vaarallisissa ammateissa. Androidit saattaisivat myös pystyä työskentelemään tehokkaammin kuin ihminen.
Useissa sci-fi-teoksissa on androideja. Tunnetuimpia ovat:
Ukrspetseksport
UKRSPECEXPORT (, ) on Ukrainan valtion aseiden vientiyritys, jolla on viisi samaa tarkoitusta täyttävää, mutta erikoistuneempaa tytäryhtiötä; Ukroboronservis (ven. "Укроборонсервис"), Ukrinmash (ven. "Укринмаш"), Progress (ven. "Прогрес") , Spetstehnoeksport ("Спецтехноэкспорт"), Promoboroneksport ("Промоборонэкспорт").
Ukrspetseksport on yksi Ukrainassa toimivista 1 500:sta erikois- ja asetekniikan parissa toimivasta yrityksestä.
Yhdysvallat epäili sen vieneen YK:n julistaman vientikiellon vastaisesti Koltshuga-tutkia Irakiin ennen Irakin sotaa.
Joulukuussa 2009 yrityksen ilmoitettiin saaneen 2,4–2,8 miljardin US-dollarin sopimuksen aseiden toimituksista Irakin armeijalle. Venäjällä, joka myös kilpaili Irakin-kaupoista, epäiltiin Yhdysvaltain vaikuttaneen sopimuksen syntymiseen. Yhdysvallat oli varannut yli kolme miljardia Irakin poliisin ja armeijan kehittämiseen ennen joukkojensa vetämistä.
Vuoden 2010 lopusta lähtien yritys on ollut osa Ukrainan valtiollista aseteollisuuskonserni Ukroboronprommia.
Brandy
Brandy (hollannin kielen sanasta "brandewijn", "poltettu viini") on yleisnimitys kypsytetystä viinitisleestä tehdyille väkeville alkoholijuomille (alkoholia tavallisesti 36–60 tilavuusprosenttia). Viinin lisäksi brandyä voidaan valmistaa pomacesta eli viinirypäleiden puristusjätteestä tai käyneestä hedelmämehusta.
Brandy-tyyppejä ovat muun muassa:
Siideri
Siideri on mieto alkoholijuoma, joka valmistetaan käymismenetelmällä omenamehusta (joskus myös päärynämehusta valmistettua juomaa kutsutaan siideriksi). Siiderin alkoholipitoisuus on yleensä 4,5–8 tilavuusprosenttia. Suomessa siidereitä maustetaan paljon erilaisilla mauilla, esimerkiksi kaneli, chili, vanilja, ananas, mango, salmiakki ja karpalo. Siiderit voidaan jakaa kuiviin ja makeisiin siidereihin.
Siideri-sanalla on eri maissa hieman toisistaan poikkeavia merkityksiä. Esimerkiksi Yhdysvalloissa "cider" tarkoittaa yleisesti alkoholitonta (suodattamatonta kirpeää) omenamehua. Ranskassa ja Englannissa siideri on juoma, joka valmistetaan omenoista puristetusta mehusta käymisteitse. Länsi-Englannissa tuotettua siideriä, vahvaa ja raikasta, paikalliset kutsuvat nimellä Scrumpy.
Suomessa ja Ruotsissa siideriksi kutsutaan myös omenaviinistä laimentamalla tai mehutiivisteestä käyttämällä tehtyä, sokeroitua ja lisäaineilla höystettyä juomaa.
Suomessa valmistetut ns. bulkkisiiderit, kuten Upcider tai Golden Cap, ovat voimakkaasti sokeroituja tai makeutettuja. Suomalaisen aidon siiderin seura ja yksittäiset aktiivit ovat aloittaneet Suomessa kampanjan ns. aidon siiderin tai aitosiiderin puolesta.
Siideristä voidaan tislata myös viinaa. Tunnetuin on näistä on calvados, tietyt ehdot täyttävä omenabrandy.
Nimityksen siideri määrittelee Suomessa ”Asetus alkoholijuomista ja väkiviinasta 22.12.1994/1344”:Suomessa siideristä tuli 1990-luvun puolivälissä muotijuoma ja oluen kilpailija, koska sen makea maku oli enemmän monien nuorten ja naisten makuun. Sittemmin siiderin suosio on tasaantunut ja saanut vakaan aseman suomalaisessa juomakulttuurissa. Vuonna 2014 siiderin kulutus Suomessa oli 8,4 litraa henkilöä kohden vuodessa.
Tyypillisesti siiderit, etenkin makeat, sisältävät jonkin verran enemmän energiaa kuin oluet. Siiderinvalmistajat ovatkin tuoneet markkinoille useita niin sanottuja kevytsiidereitä.
1990-luvun lopussa PUP-panimo aiheutti kohua Linda-siiderillään. Juoma oli aluksi suosittu, mutta suosio lopahti pian ja juoman valmistus päättyi.Lähde: Markkinointi & Mainonta
Kyborgi
Kyborgi () tarkoittaa biologista eliötä, johon on yhdistetty tekniikkaa. Sana on yhdistelmä kyberneettisestä ja organismista tarkoittaen siis kyberneettistä eliötä. Määritelmällä tarkoitetaan yleensä tieteiskirjallisuudessa esiintyneitä, osittain robottien näköisiä ihmishahmoja, mutta vaatimusta jonkinlaisen robotiikan näkyvyydelle ei ole; kyborgi voi olla täysin samannäköinen kuin normaali ihminen. Periaatteessa kyborgin määritelmä kattaa nykyään esimerkiksi sydämentahdistinta käyttävän ihmisen. Manfred Clynesiä (1960) pidetään kyborgi-sanan keksijänä. Hän käytti sitä artikkelissaan ulkoavaruudesta. D. S. Halacy käytti sanaa "ei ainoastaan avaruudesta, vaan yhteydestä sisäisen ja ulkoisen tilan välillä - cyborg on silta mielen ja aineen välillä."
Kirves
Kirves on työkalu, jonka kiilanmuotoinen terä on nykykirveissä asennettu suorassa kulmassa varteen.
Kirvestä käytetään puun veistoon, halkaisuun ja kaatamiseen. Puunkaadossa perinteiseen tapaan on ensin veistetty kirveellä kaatolovi ja sitten sahattu puu poikki. Piilukirveitä on käytetty hirsien sivujen veistämiseen. Kirvestä on käytetty myös aseena sekä mestaamalla tapahtuvassa teloituksessa. Nykyaikaisen kirveen terä on terästä ja varsi puuta tai muovikomposiittia. Terässä voi olla liukas ja korroosiolta suojaava pinnoite.
Perinteinen suomalainen kaato- ja karsimakirves on puuvartinen ja yksiteräinen. Terän vastapuoli eli hamara on muotoiltu käytettäväksi tarvittaessa vasaran tai lekan korvikkeena. Varsi on kirveen käyttäjän helposti uusittavissa. Tämä oli kirveen ammattikäytössä välttämätöntä, koska varsi saattoi katketa ohilyöntien seurauksena kun sen terää lähellä oleva osa eli kurkku osui oksaan tai halkaistavaan puuhun. "Kurkkumätää" vastaan terää lähellä oleva osa on joskus suojattu pellillä tai metallilangalla. Varavarren nopea vaihtaminen säästi työaikaa. Uudet kirvesvarret tehtiin ulkotyöajan jälkeen "iltapuhteina".
Varren etupäässä on lievästi laskeutuva ja kaventuva osa eli silmäpuu, joka työntyy terän silmän läpi. Varsi kiinnitetään terän silmään lyömällä etupuolelta silmäpuun päähän tehtyyn halkeamaan puinen kiila eli suude. Aikaa myöten suude löystyy ja terä alkaa heilua varressa. Tällöin suudetta tiukennetaan lyömällä sitä syvemmälle tai se korvataan tarvittaessa uudella. Varren takapää eli ponsi kaartuu lievästi alaspäin ja paksunee päästään ponnen nupiksi, joka tarjoaa takakädelle pitävän otteen. Varren paksuin ja korkein osa on heti terän takana, ohuin puolestaan ennen kahvan mutkaa.
Vajrayana
Vajrayāna (Tantrayāna, Mantrayāna) (suomennettuna "timanttipolku") on buddhalaisuuden kolmas pääsuuntaus. Vajrayānaa kutsutaan myös "buddhalaiseksi tantraksi". Siinä missä pienellä polulla (hīnayāna) päämääränä on tulla arhatiksi, suurella polulla (mahāyāna) ja vajrayānassa päämäärä on tulla bodhisattvaksi. Vajrayānassa keskeisessä asemassa on kokemuksen välittäminen opettajalta (Lama) oppilaalle.
Tantrisen meditaation harjoittaja tavoittelee valaistumista meditoimalla ja ympäröimällä itsensä symboleilla, jotka vastaavat harjoittajan uskonnollisia tavoitteita ja siten auttavat harjoittajaa suuntaamaan mieltään kohti vajrayānalaisuuteen kuuluvia hyveitä kuten muun muassa myötätuntoisia ja altruistisia ajatuksia, viisautta, eettistä käytöstä ja kärsivällisyyttä. Tällaisia symboleita ovat esimerkiksi sekä buddhalaisuuteen liittyvät symbolit (kuten lootus) että buddhalaisia pyhimyksiä esittävät maalaukset ja patsaat. Tiibetiläiset uskovat, että tantrinen meditaatio on tehokkain tapa saavuttaa valaistuminen.Tiibetin buddhalaisuus sisältää kaikki Intiassa alkunsa saaneet opetukset. Tiibetiläisten kääntäjien ja intialaisten mestarien ponnistelujen ansiosta koko buddhalaisten opetusten kokoelma saatiin käännetyksi sanskritista tiibetin kielelle. Tällä pohjalla buddhalaisuus kukoisti Tiibetissä 1900-luvun puoliväliin saakka.
Tiibetin kuningas Trisong Detsen kutsui 700-luvulla Tiibetiin kaksi buddhalaista mestaria: Guru Rinpochen (Padmasambhava) ja Shantarakshitan. Samanaikaisesti kuningas käännätti tärkeitä buddhalaisia kirjoituksia tiibetin kielelle. Tämä varhainen opetus- ja käännöstoiminta synnytti nyingma- eli "vanhauskoisen" perinteen. Nyingma-perinteen opetukset perustuvat tämän varhaisen käännöskauden teksteihin.
Toinen käännöskausi tapahtui 1000-luvun puolivälissä, jolloin tarkistettiin aiempaa terminologiaa ja käännettiin uusia kirjoituksia. Perinteitä, jotka perustuvat tälle kaudelle, kutsutaan sarma- eli "uusiksi" perinteiksi. Näistä tunnetuimmat ovat kagyu, sakya ja gelug. Kagyü-perinteen toi Tiibetiin Marpa Kääntäjä (1012–1097), joka painotti neljää erityistä opetusten välitystä, joiden alkuperä johtaa intialaiseen siddhaan Tilopaan ja muihin mahamudra-linjan intialaisiin mestareihin. Sakya-perinteen perusti Khön Könchog Gyalpo (1034–1102), joka välitti eteenpäin intialaisen mahasiddha Virupan opetuksia. Gelug- eli ganden-perinteen perusti Tsonghapa (1357–1419), joka painotti intialaisen mestarin Atishan (982-1054) Tiibetissä perustaman kadampa-koulukunnan opetuksia.
Vajrayāna levisi Himalajalta edelleen Mongoliaan sekä nykyisen Venäjän alueelle mm. Tuvaan, Burjatiaan ja Kalmukiaan. Buddhalaisuuden hävitessä Intiasta, vajrayāna säilyi näillä alueilla. Tiibetistä tuli vajrayāna-buddhalaisuuden keskus. Länsimaihin vajrayāna on levinnyt 1950-luvulta lähtien tiibetiläispakolaisten ja heidän länsimaisten oppilaidensa välityksellä.
Ouzo
Ouzo (, lausutaan ”uutso”) on kreikkalainen kirkas, aniksella maustettu viina, joka valmistetaan rypäletisleestä. Ouzo juodaan veteen sekoitettuna, jolloin se muuttuu samean valkoiseksi. Syynä on anisöljyn veteen liukenemattoman ainesosan anetolin sakeneminen.
Ouzon alkoholiprosentti on yleensä 40 %. Ouzo on nimisuojattu tuote, ja sitä saa valmistaa vain Kreikassa. Tämän lisäksi Euroopan yhteisöjen neuvosto on määritellyt asetuksella ouzon seuraavasti; jotta kreikkalaisesta aniksella maustetusta tislatusta alkoholijuomasta voidaan käyttää nimitystä ”ouzo”, sen on oltava:
Ouzoa on kutsuttu Kreikan kansallisjuomaksi. Sitä valmistetaan erityisesti Lesboksen saarella, ja sen ouzopääkaupunkina ja ouzon synnyinpaikkana esiintyy puolestaan Plomári, jonka ouzo on nimisuojattu erikseen. Lesboksen lisäksi ouzoa tuotetaan muun muassa Týrnavoksessa, Chíoksella, Sámoksella, Makedoniassa, Akhaiassa ja Epeiroksessa. Yhteensä Kreikassa on yli 300 ouzontuottajaa. Tunnetuimpia ja suosituimpia ouzomerkkejä ovat Oúzo Plomaríou Isidórou Arvanítou, Oúzo Varvagiánni, Oúzo 12, Oúzo Mytilínis ja Oúzo Tsantáli.
Ouzo tarjoillaan joko korkeista ja kapeista laseista tai pienistä laseista. Vesi ja mahdollisesti myös jääpalat lisätään tarjoilun yhteydessä. Ouzoa juodaan yleensä alkuruokien eli mezejen kanssa ja myös aterian jälkeen.
Turkissa ouzoa vastaavaa juomaa kutsutaan rakiksi, kun taas Kreikassa ja erityisesti Kreetalla ”raki” viittaa tsipuroon, joka on vastaavanlainen rypäletisle mutta ilman anista tai muita mausteita. Romaniassa, Bulgariassa ja Makedoniassa tunnetaan ouzoa ja turkkilaista rakia muistuttava anis- ja fenkoliviina nimellä mastika, joka on jopa Bulgarian kansallisjuoma. Ouzon kaltaisia ja samaan tapaan nautittavia alkoholijuomia ovat ranskalainen pastis, Lähi-idän arak ja ranskalaista ja sveitsiläistä alkuperää oleva absintti.