hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Balto (elokuva)
Balto () on Steven Spielbergin omistaman Amblin Entertainmentin vuonna 1995 tuottama animaatioelokuva, jonka levityksestä vastasi Universal Pictures. Amblin Entertainment suljettiin pian Balton julkaisun jälkeen, ja yhdistettiin myöhemmin Dreamworksiin.
Balto perustuu tositapahtumiin Balto-nimisestä valjakkokoirasta, joka veti vuonna 1925 kurkkumätälääkettä Gunnar Kaasenin valjakossa. Ajajien ja rekikoirien ansiosta Nomen kaupungin lapset pelastuivat kurkkumätäepidemialta.
Täytetty Balto on näytillä Clevelandin luonnontieteellisessä museossa ja Balton muistoksi on myös pystytetty patsas New Yorkin Central Parkiin.
"Balto" sai myöhemmin kaksi jatko-osaa, Balto - pako yli suuren veden vuonna 2002 sekä Balto - Muutoksen tuulet vuonna 2004.
Balto on Alaskassa, Nomen kylässä elävä koirasusi. Baltolla ei ole perhettä. Balto elelee Boris-hanhen kanssa. Baltoa ei kukaan huoli lemmikikseen susimaisen ulkonäkönsä takia. Ilkeä Kiilu-koira on aina tekemässä ilkeyksiä Baltolle ja yrittää saada Balton näyttämään epäluotettavalta ihmisten silmissä.
Vetokoirat lähtevät hakemaan kylän sairaille lapsille kurkkumätälääkkeitä, mutta lumimyrkyssä Kiilu johtaa koirat väärään suuntaan. Balto lähtee Boriksen, Mucin ja Lucin kanssa etsimään eksyneitä tovereitaan. Jotta Balto ei sekoittaisi reittiä, hän raapii puihin kynnenjälkiä aikeenaan seurata niitä ystäviensä ja vetokoirien kanssa takaisin kylään. Metsässä koiria vastaan tulee suuri vihainen karhu ja valtataistelun aikana osa koirista jää valtavan puunoksan alle. Balto ja Jenna taistelevat karhua vastaan ja Balto onnistuu upottamaan pedon jäihin. Balto tippuu karhun mukana jäihin myös mutta selviää urheasti. Jenna antaa Baltolle lämmikkeeksi huivinsa. Sen jälkeen Balto jatkaa etsimistään yksin. Kun Balto vihoin löytää valjakon, Kiilu hyökkää sen kimppuun. Lopulta muut vetokoirat ymmärtävät kummalla on paremmat aikeet, Kiilulla vai Baltolla. Balto pudottaa Kiilun alas vuorelta.
Kotimatkalla Kiilu on raapinut puita ja yrittää eksyttää koirat, mutta Balto ystävineen löytävää kotikylään. Koirat vievät asukkaille lääkkeet ja lapset saadaan vihdoin paranemaan.
Kuuba yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa
Kuuba on osallistunut kaikkiin yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin, jollaiset järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1983. Se on saanut MM-kilpailuissa yhteensä 57 mitalia, joista 21 on kultaa. Yksissäkään kisoissa se ei ole jäänyt ilman mitalia, ja vuodesta 1993 vuoteen 2009 se sai joka kerta vähintään yhden kultamitalin. Daegussa 2011 Dayron Robles tuli 110 metrin aitajuoksussa ensimmäisenä maaliin mutta hänet hylättiin toisen juoksijan estämisestä. Vuoden 1997 MM-kilpailuissa Kuuba sijoittui maitten mitalitilastossa kolmanneksi.
Kuuban ensimmäinen MM-mitalisti oli Helsingissä 1983 kiekonheitossa hopeaa saavuttanut Luis Delís. Stuttgartissa 1993 maa sai ensimmäiset maailmanmestarinsa, korkeushyppääjät Javier Sotomayorin ja Ioamnet Quinteron. Maan menestynein MM-kisaurheilija on Iván Pedroso, joka voitti pituushypyssä kultaa neljissä peräkkäisissä kisoissa vuosina 1995–2001. Moukarinheittäjä Yipsi Morenolla on kolme maailmanmestaruutta. Sotomayorin lisäksi kaksinkertaisia maailmanmestareita ovat 800 metrin juoksija Ana Quirot, keihäänheittäjä Osleidys Menéndez ja kolmiloikkaaja Yargelis Savigne.
Paul di Resta
Paul di Resta (s. 16. huhtikuuta 1986 Livingston, Skotlanti, Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläinen rata-autoilija.
Paul di Resta on kilpa-autoilija Dario ja Marino Franchittin serkku ja hän on italialaista syntyperää.
Di Resta aloitti uransa karting-sarjoissa joissa hän kilpaili vuosina 1994–2001. Vuonna 2002 hän kilpaili Britannian Formula Renault -talvisarjassa. Seuraavana vuonna hän siirtyi varsinaiseen BFR -sarjaan, jossa hän kilpaili vuodet 2003–2004. Vuonna 2004 di Resta sai McLaren Autosport -palkinnon hyvistä suorituksistaan.
Vuosina 2005–2006 di Resta kilpaili F3 Euroseries -sarjassa. Vuonna 2006 di Resta voitti sarjan mestaruuden. Kauden aikana hän voitti viisi kilpailua. Samana vuonna di Resta voitti Formula 3 Masters -kilpailun Zandvoortin radalla.
Vuodeksi 2007 di Resta siirtyi ajamaan DTM-sarjaan Mercedekselle. Kauden päätteksi di Resta sijoittui sarjassa viidenneksi. Kaudella 2008 di Resta jatkoi DTM-sarjassa. Hän voitti uransa ensimmäisen kilpailun Lausitzin radalla Saksassa. Hän starttasi kilpailuun myös ensimmäistä kertaa paalupaikalta. Di Resta voitti kaudella kaksi kilpailua ja sijoittui toiseksi neljä pistettä mestaruuden voittaneelle Timo Scheiderille jääneenä. Vuonna 2009 di Resta sijoittui sarjan kolmanneksi. Vuonna 2010 di Resta voitti DTM-sarjan mestaruuden. Vuonna 2014 di Resta teki paluun DTM-sarjaan ajaen Mercedeksellä.
Joulukuussa 2009 di Resta testasi Formula 1 -talli Force Indian autoa Jerezin radalla. Vuonna 2010 di Resta toimi Force Indian testi- ja varakuljettajana ajaen Australian, Malesian, Kiinan, Espanjan, Valencian, Britannian, Unkarin ja Italian kilpailujen perjantaiharjoituksissa.
Di Resta pestattiin Force Indian kilpakuljettajaksi kaudelle 2011 korvaten Vitantonio Liuzzin. Hänen tallikaverinaan ajoi saksalainen Adrian Sutil. Di Resta ajoi heti pisteille kauden kahdessa ensimmäisessä kilpailussa. Hänen ensimmäinen keskeytyksensä tuli Turkin osakilpailusta, ja se oli myös hänen ainoa keskeytyksensä kaudella 2011. Silverstonen kilpailun aika-ajoissa di Resta ajoi peräti kuudenteen lähtöruutuun mutta epäonnistunut varikkotaktiikka pudotti hänet pisteiltä. Singaporen kilpailussa di Resta sijoittui kuudenneksi. Di Resta saavutti kauden aikana 27 pistettä sijoittuen 13:nneksi MM-taulukossa.
Kaudella 2012 di Resta ajoi parhaimmillaan neljänneksi Singaporen kilpailussa. Di Resta saavutti kauden aikana 46 pistettä sijoittuen sarjan 14:nneksi.
Kaudella 2013 di Resta saavutti 48 pistettä sijoittuen parhaimmillaan neljänneksi Bahrainin GP:ssä. Hän sijoittui MM-sarjassa 12:nneksi. Kauden päätteeksi di Resta ei saanut enää jatkosopimusta Formula 1 -sarjaan.
Vuonna 2016 di Resta teki paluun Formula 1 -sarjaan toimien Williams-tallin testikuljettajana jatkaen pestissä myös seuraavalla kaudella. Unkarin GP:ssä 2017 di Resta korvasi sairastuneen Felipe Massan, mutta joutui keskeyttämään kilpailun öljyvuodon takia.
N. T. Wright
Nicholas Thomas Wright, myös Tom Wright (s. 1. joulukuuta 1948), on brittiläinen teologi ja raamatuntutkija, joka vihittiin vuonna 1975 Englannin kirkon papiksi. Vuonna 2003 hänestä tuli Durhamin piispa, jona hän toimi vuoteen 2010. Häntä seurasi Justin Welby.
Wright on tuottelias kirjoittaja kristinuskon ja erityisesti Uuden testamentin aiheista. Hän on julkisuudessa tuonut esiin kielteisen suhtautumisensa homoliittoihin.
Benito Martinez
Benito Martinez (s. 28. kesäkuuta 1971 Albuquerque, New Mexico, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten sarjasta Shield – lain varjolla. Hän näytteli sarjassa David Acevedaa. Hän on näytellyt monissa sarjoissa, kuten muun muassa Monkissa, Num3rot-sarjassa, Bonesissa, NYPD Bluessa ja Sharkissa. Hän on näytellyt myös Clint Eastwoodin menestyselokuvassa Million Dollar Baby. Martinez on voittanut ALMA-palkinnon sivuosastaan sarjasta Shield – lain varjolla. Martinez on valmistunut Hollywood High School Performing Artsista.
Peter Akinola
Peter Jasper Akinola (s. 27. tammikuuta 1944) oli vuosina 2000-2010 Nigerian anglikaanisen kirkon johtaja, priimas. Hän syntyi jorubaperheeseen Abeokutassa.
Akinolasta tehtiin vuonna 1989 Abujan piispa ja vuonna 1997 Provinssi III:n arkkipiispa.
Akinola on konservatiivinen kristitty, joka tunnetaan jyrkän kielteisestä suhtautumisesta seksuaalivähemmistöjä kohtaan.
Akinola syntyi Abeokutassa Lounais-Nigeriassa. Hänen isänsä kuoli hänen ollessaan neljävuotias, jolloin Akinola lähetettiin asumaan setänsä luokse. Hän kävi koulua kymmenvuotiaasta 16-vuotiaaksi, minkä jälkeen hänen setänsä halusi tämän lopettavan koulun ja opettelevan kaupankäyntiä. Oltuaan oppipoikana Lagosissa hänestä tuli menestyksekäs huonekalujen tekijä ja patenttilääkkeitten myyjä, mutta hän luopui liiketominnastaan voidakseen opiskella papiksi. Hänet vihittiin diakoniksi vuonna 1978 ja papiksi vuonna 1979. Hän matkusti Yhdysvaltoihin ja valmistui vuonna 1981 maisteriksi Virginian teologisesta seminaarista. Palattuaan Nigeriaan hän työskenteli Abujan hiippakunnassa, jonka piispaksi hänet vihittiin vuonna 1989. Vuonna 1998 hänestä tuli enemmistöltään islamilaisen Pohjois-Nigerian arkkipiispa.
Vuonna 2000 Akinola valittiin koko Nigerian anglikaanikirkon johtajaksi, priimakseksi. Vuonna 2003 hän sai kansainvälistä huomiota, kun Yhdysvaltain episkopaalinen kirkko vihki Gene Robinsonin New Hampshiren piispaksi. Robinson oli ensimmäinen avoimesti homoseksuaali anglikaanipiispa. Akinola sanoi, että kyseinen kirkko oli "valinnut historiallisesta uskosta poikkeavan tien" ja kutsui homoseksuaalisuutta "jopa eläinten parissa tuntemattomaksi poikkeamaksi". Akinolan johdolla Nigerian kirkko perusti Pohjois-Amerikan Anglikaanien kokoonkutsun (Convocation of Anglicans in North America (CANA))vaihtoehdoksi niille seurakunnille, jotka vastustivat episkopaalikirkon toimia mutta halusivat yhä pysyä osana anglkaanista kirkkoyhteisöä (Anglican Communion). Vuonna 2007 vihittiin CANAn ensimmäinen lähetyspiispa Martyn Minns Virginiasta vastoin Canterburyn arkkipiispan Rowan Williamsin toiveita.
Akinola oli julkisuudessa myös vuonna 2006, jolloin hän Nigerian kristittyjen yhdistyksen presidentin ominaisuudessa antoi lausunnon koskien muslimien mellakointia, jotka johtuivat tanskalaisten sanomalehtien julkaisemista Muhammed-pilakuvista. "Pitäisikö meidän tässä vaiheessa muistuttaa muslimiveljiämme, että heillä ei ole väkivallan monopolia tässä maassa", Akinola sanoi. Rowan Williamsin mukaan Akinola tarkoitti sanansa varoitukseksi, ei uhkaukseksi. Toisaalta vuonna 2004 Akinola oli kieltäytynyt tuomitsemasta 700 muslimin kuolemaa, jotka olivat seuranneet kostona 75 kristityn tappamisesta.
Collin Benjamin
Collin Benjamin (s. 3. elokuuta 1978 Windhoek) on namibialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hänen nykyinen seuransa on Hamburger SV.
Seuratasolla Benjamin on pelannut Hamburger SV:n lisäksi Raspo Elmshornissa, Germania Schnelsenissä ja FC Civicsissä. Maajoukkueessa hän on pelannut 30 ottelua, joissa hän ei ole tehnyt yhtäkään maalia. Benjamin on edustanut Namibiaa yksissä arvokisoissa, Afrikan-mestaruuskilpailuissa vuonna 2008.
Sarjakuvaneuvos
Sarjakuvaneuvos on Suomen sarjakuvaseuran myöntämä tunnustuspalkinto.
Sarjakuvaneuvoksen nimitys otettiin käyttöön vuonna 1981, ja sen jälkeen sitä on jaettu viiden vuoden välein vuoteen 2006 saakka sekä vuosina 2008, 2009, 2011, 2014 ja 2016. Sarjakuvaneuvokseksi on nimitetty sarjakuvakeräilijöitä, -kirjailijoita ja -toimittajia sekä tärkeitä suomalaisia sarjakuva-alan vaikuttajia.
Georges Akieremy
Georges Akieremy Owondo (s. 15. syyskuuta 1983) on gabonilainen jalkapalloilija, joka pelaa keskushyökkääjänä. Hän pelaa FC Dinamo Tbilisin kokoonpanossa.
Ammattilaisuransa Akieremy aloitti kun hän pelasi vuonna 2004 GD Interclubessa. Ennen siirtymistään nykyiseen seuraansa hän pelasi vielä pari vuotta Sogéa FC:ssä, ennen kuin teki muutaman vuoden sopimuksen vuonna 2007 georgialaisen FC Dinamo Tbilisiin kanssa. Hän ei ole kuitenkaan seurajoukkueissaan tehnyt yhtään maalia eikä pelannut yhtään ottelua. Hän on ollut tyrkyllä myös maajoukkueeseen, mutta sielläkään hän ei ole ollut avauskokoonpanossa.
Niilo Sveninpoika
Niilo Sveninpoika ("Niels af Danmark", noin 1065–1134) oli Tanskan kuningas 1104–1134. Niilo oli nuorin Sven Estridinpojan pojista, ja seurasi veljeään Eerik I Ejegodia valtaistuimella. Hän oli naimisissa Ruotsin kuninkaan Inge vanhemman tyttären Margareta Fredkullan kanssa. He saivat pojan, Maunun.
Niilo Sveninpojan hallituskausi oli pääosin rauhallista aikaa, mutta sen loppupuolella Tanska ajautui sisällissotaan. Margareta Fredkulla kuoli vuonna 1128 tai 1129, ja kun Niilokin alkoi jo olla iäkäs, nousi kysymys hänen seuraajastaan esiin. Nielsin ja Margaretan poika Maunu pelkäsi, että hänen serkkunsa, Slesvigin herttua Knud Lavard, saatettaisiin valita kuninkaaksi, koska Knud oli Maunua vanhempi. Knud oli suosittu ja osoittanut olevansa kyvykäs niin sodan kuin rauhankin asioissa. Hän oli lisäksi Saksan kuninkaan vasalli. Kun Knudin suosio kasvoi, tappoi Maunu hänet 7. tammikuuta 1131 Ringstedin lähellä, Haraldstedin metsässä. Knuutin velipuoli Eerik Emune pyrki kostamaan surman. Fotevikin taistelussa vuonna 1134 Eerikin joukot löivät Niilo Sveninpojan armeijan, ja Maunu sai surmansa. Niilo pakeni Slesvigiin, mutta hänet tapettiin siellä pian taistelun jälkeen.
Sam Jaffe
Shalom ”Sam” Jaffe (10. maaliskuuta 1891 – 24. maaliskuuta 1984) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän oli ehdolla parhaan miessivuosan Oscar-palkinnon saajaksi roolistaan elokuvassa "Asfalttiviidakko" (1950).
Muita elokuvia, joissa Jaffe esiintyi, olivat muiden muassa "Sininen kuu" (1937), "Gunga Din" (1939), "Uhkavaatimus Maalle" (1951) ja "Ben-Hur" (1959). Hänet nähtiin myös televisiosarjassa "Tohtori Ben Casey" (1961–1965). Jaffe kuului jonkin aikaa Hollywoodin mustalle listalle.
Jaffe syntyi juutalaiseen perheeseen New Yorkissa ja opiskeli insinööritaitoa Columbian yliopistolla. Hän oli naimisissa näyttelijä Bettye Ackermanin kanssa vuodesta 1956 kuolemaansa Beverly Hillsissä 93-vuotiaana.
Sebastian Boenisch
Sebastian Boenisch (s. 1. helmikuuta 1987 Gliwice, Puola) on puolalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja.
Boenischin nykyinen seura on Werder Bremen. Hän on pelannut ammattilaisena myös Schalkessa. Boenisch pelasi Saksan alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa, mutta aikuisten tasolla hän edustaa syntymämaataan Puolaa ja kuului Puolan omiin EM-kisohinsa valitsemien pelaajien joukkoon.
Sam Jaffe (tuottaja)
Sam Jaffe (21. toukokuuta 1901 – 10. tammikuuta 2000) oli yhdysvaltalainen elokuvavaikuttaja, joka toimi uransa eri vaiheissa muun muassa tuottajana ja kykyjenetsijänä.
Jaffe oli kotoisin New Yorkin Harlemista. Hän aloitti elokuvauransa juoksupoikana Paramountilla jätettyään high schoolin kesken. Jo 22-vuotiaana hän toimi tuotantopäällikkönä Ernst Lubitschin, Josef von Sternbergin ja Rouben Mamoulianin elokuvissa. 1930-luvulla hän työskenteli jonkin aikaa Columbia Picturesin alaisuudessa kunnes perusti oman Jaffe Agency -toimistonsa, joka edusti useita kuuluisia näyttelijöitä ja ohjaajia. 1940-luvulla hän tuotti 20th Century Foxille sotaelokuvan "The Fighting Sullivans" (1944). Vuonna 1959 Jaffe luopui toimistostaan ja muutti Lontooseen, missä hän tuotti muun muassa elokuvat "Elsa – vapaana syntynyt" (1966) ja "Kauhujen teatteri" (1973). Myöhemmällä iällään Jaffe tunnettiin myös impressionistisen kuvataiteen keräilijänä.
Jaffe kuoli 98 vuoden ikäisenä Los Angelesissa, Kaliforniassa tammikuussa 2000.
Virginia McKenna
Virginia McKenna OBE (s. 7. kesäkuuta 1931) on brittiläinen näyttelijä. Hän syntyi Lontoossa ja opiskeli Central School of Speech and Dramassa.
McKenna esiintyi teatterissa jo ennen vuonna 1952 tapahtunutta elokuvadebyyttiään. Hän voitti uransa aikana niin Baftan kuin Laurence Olivier -palkinnonkin; hän oli ehdolla myös Golden Globen saajaksi.
Elokuvia, joissa McKenna on esiintynyt, ovat muiden muassa "A Town Like Alice" (1956), "Naisvakooja" (1958) ja "Elsa – vapaana syntynyt" (1966). Tunnettu näyttelijä on myös eläinten oikeuksien puolestapuhuja.
Kannaksen lukio
Kannaksen lukio on Lahden kaupungin ylläpitämä lukio. Lukio sijaitsee Paavolan kaupunginosassa Kannaksenkatu 20:ssä. Lukiossa on noin 750 opiskelijaa ja 50 opettajaa. Yleislinjan lisäksi Kannaksen lukiossa on kansainväliseen IB-tutkintoon johtava erityistehtävä sekä kuvataiteen erityistehtävä. Kannaksen lukiossa tarjotaan omana painotuksena myös teatteritaiteen kursseja.
Lukion rehtorina toimii Jyrki Rosti. Kannaksen lukion peruskorjaus valmistui kevät-talvella 2009. Peruskorjauksen yhteydessä lukioon rakennettiin noin 500 neliömetriä kuvataiteen ja muotoilun tiloja. Myös näyttämötekniikka uusittiin vastaamaan pienen teatterin tarpeita.
Kannaksen lukio katsotaan avatuksi 2. syyskuuta 1907 Terijoen suomalaisena yhteiskouluna , joka sai oman Yrjö Sadeniemen suunnitteleman koulurakennuksen 1910. Lahdessa oli talvisodan aikana ennestään lukio-opetukseksi Lahden yhteiskoulun oppikoululuokat ja kaksi yksityistä oppikoulua. Neljänneksi tuli Terijoen suomalainen yhteiskoulu, jolle Lahden kaupunki anoi luvan valtioneuvostolta ja jolle tuli nimeksi Kannaksen yhteislyseo tarkoittaen Karjalankannasta, jolla Terijoen kunta, entinen Kivennavan kylä, oli sijainnut vuodesta 1910 alkaen.
Kannaksen yhteislyseo aloitti Lahden lyseon tiloissa, jonne tuli myöhemmin myös 1944 Lahdenpohjan Yhteislyseo, joka nimettiin sittemmin Lahden keskikouluksi ja lopulta Salinkallion lukioksi. Kannaksen lukion Annikki Virtasen suunnittelema koulurakennus valmistui 1952. Rakennuksen peruskivi oli tuotu Terijoelta.
Andy Ram
Andy Ram (; s. 10. huhtikuuta 1980) on Uruguayssa syntynyt israelilainen tennispelaaja. Hän on kilpaillut kolmissa olympialaisissa vuosina 2004–2012.
Ram on tehnyt tuloksekasta yhteistyötä varsinkin maanmiehensä Jonathan Erlichin kanssa.
Ram on saavuttanut voittoja seuraavissa Grand Slam -turnauksissa:
Jonathan Erlich
Jonathan Dario Erlich (; s. 5. huhtikuuta 1977 Buenos Aires) on Argentiinassa syntynyt israelilainen tennispelaaja. Hänet tunnetaan varsinkin nelinpeleistä Andy Ramin parina.
Erlich kilpaili vuoden 2004 kesäolympialaisissa Ateenassa.
Vuonna 2008 Erlich voitti Ramin kanssa miesten nelinpelin mestaruuden Australian avoimessa tennisturnauksessa. Heitä vastassa olivat ranskalaiset Arnaud Clément ja Michaël Llodra.
Sa’ud Kariri
Sa’ud Al Kariri (s. 3. heinäkuuta 1980) on saudiarabialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Seuratasolla hän edusti pitkään Al-Ittihadia.
Maajoukkueessa Kariri on pelannut 37 ottelua, joissa hän on tehnyt 12 maalia. Hän pelasi MM-kisoissa 2006 kaikki Saudi-Arabian kolme ottelua alusta loppuun.
Noah Taylor
Noah George Taylor (s. 4. syyskuuta 1969) on Lontoossa syntynyt, varhaislapsuudessaan vanhempiensa maahan Australiaan muuttanut näyttelijä. Hänen ensimmäinen iso roolinsa oli elokuvassa "Kesä joka muutti kaiken" ("The Year My Voice Broke", 1987); hänet nähtiin myös sen jatko-osassa ("Flirting", 1991).
Myöhemmin Taylor on noussut laajempaan kansainväliseen huomioon rooleillaan muiden muassa elokuvissa "Loisto" (1996), "Melkein julkkis" (2000), "" (2001), "" (2003), "Steve Zissoun vedenalainen maailma" (2004) sekä "Jali ja suklaatehdas" (2005). Hän on esiintynyt myös televisiosarjassa "Game of Thrones" (2013–2014) Locken roolissa.
Elokuvatähteyden ohella Taylor on myös lahjakas muusikko.
Papendrecht
Papendrecht on kunta ja kaupunki Alankomaissa Etelä-Hollannin provinssissa. Asukkaita kaupungissa on 31 616 (1.2.2008) ja väestötiheys on 3 339/km². Kunnan pinta-ala on 10,77 neliökilometriä, josta vettä on 1,3 km².
Pysyvät asukkaat saapuivat alueelle vuoden 1000 tienoilla. Ensimmäinen dokumentoitu maininta Papendrecht -nimestä on vuodelta 1105. Kaupunki perustettiin vuonna 1277, kun vesi oli saatu hallintaa ensimmäisten patojen ja tuulimyllyjen rakentamisen myötä. Ensimmäiset asukkaat elättivät itsensä pääasiassa muun muassa kalastuksella ja maanviljelyllä.
Papendrecht on tehnyt yhteistyötä saksalaisen Blombergin kaupungin kanssa vuodesta 1975 lähtien.
Visramiani
Visramiani () on keskiaikainen georgialainen versio vanhasta persialaisesta rakkaustarinasta "Vīs ja Rāmīn". Perinteisesti on sanottu, että sen kirjoitti proosaksi 1100- ja 1200-lukujen valtiomies ja kirjailija Sargis Tmogvi, joka työskenteli Georgian kuningatar Tamarin hallituskaudella (1184–1213).
Tarinan georgialainen versio on vapaa käännös, joka säilyttää täysin alkuperäisen persiankielisen tekstin hengen, mutta eroaa siitä pienissä yksityiskohdissa. Käännöksellä on elävä paikallinen georgialainen väri. "Visramianilla" oli huomattava vaikutus koko Georgian kirjallisuuden myöhempään kehitykseen. Kertomus mainitaan ja sitä ihaillaan lähes kaikissa georgiankielisen kirjallisuuden keskiaikaisissa ja varhaismoderneissa klassikoissa, myös Šota Rustavelin eepoksessa, joka on keskiaikaisen georgialaisen runouden kruunu. Vis ja Ramin otettiin mukaan 12 kuuluisimman parin luetteloon, joka laadittiin kuningatar Tamarin viralliseen kronikkaan "Hallitsijoiden historiat ja ylistykset", kun hän meni naimisiin alanialaisen prinssin Davit Soslanin kanssa.
"Visramianin" tärkeys Persian kirjallisuuden historialle juontuu siitä, että se on teoksen vanhin tunnettu käsikirjoitus ja paremmin säilynyt kuin alkuperäinen persiankielinen teksti. Sen avulla on restauroitu hävinneitä rivejä ja tunnistettu luotettavia versioita persialaisten käsikirjoitusten joukosta, josta suurin osa on peräisin myöhemmältä aikakaudelta (1600–1700-luvuilta).
"Visramianin" julkaisi ensimmäisen kerran kirjailija Ilia Tšavtšavadze vuonna 1884. Englanninkieliselle maailmalle sen teki tutuksi Sir Oliver Wardropin käännös "Visramiani: the story of the loves of Vis and Ramin, a romance of ancient Persia" vuonna 1914. Myöhemmin 1960-luvulla georgialaiset iranologit Aleksandre Gvakharia ja Magali Todua tutkivat sitä perusteellisesti ja vertailivat sitä persiankieliseen tekstiin.
Samuel Jones
Samuel Symington Jones (10. maaliskuuta 1879 – 13. huhtikuuta 1954) oli yhdysvaltalainen korkeushyppääjä. Jones voitti olympiakultaa korkeushypyssä vuoden 1904 kesäolympialaisissa St. Louisissa tuloksella 180,3.
Alassane N’Dour
Alassane N’Dour (s. 12. joulukuuta 1981, Dakar) on senegalilainen jalkapalloilija.
Seuratasolla N’Dour on pelannut muun muassa AS Saint-Étiennessä. Hän on edustanut Senegalia yksissä MM-kisoissa, vuonna 2002 ja saavutti sitä ennen vuoden 2002 Afrikan-mestaruuskisoissa hopeaa.
Danny Blanchflower
Robert Dennis ”Danny” Blanchflower (10. helmikuuta 1926 – 9. joulukuuta 1993) oli brittiläinen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Hän pelasi ammattilaisseuroissa vuosina 1949–1964, pisimpään Tottenham Hotspurissa. Hän pelasi Pohjois-Irlannin jalkapallomaajoukkueessa 56 maaottelua ja teki niissä kaksi maalia vuosina 1950–1963.
Belfastissa syntynyt Blanchflower oli FWA:n vuoden jalkapalloilija vuosina 1958 ja 1961. Hän toimi peliuransa jälkeen managerina Pohjois-Irlannin maajoukkueessa ja Chelsea F.C.:ssa.
Blanchflower kuoli Alzheimerin tautiin Lontoossa 67-vuotiaana. Hänet kelpuutettiin vuonna 2003 postuumisti English Football Hall of Fameen.
Fabian Ernst
Fabian Ernst (s. 30. toukokuuta 1979 Hannover, Länsi-Saksa) on saksalainen jalkapalloilija.
Ernst aloitti uransa Hannover 96:ssa. Vuodesta 1998 vuoteen 2000 hän edusti Bundesliigassa pelaavaa Hamburger SV:tä, pelaten 48 ottelussa. Seuraavaksi Ernst siirtyi Werder Bremeniin, jossa hän pelasi 152 Bundesliigaottelua ja teki 11 maalia. Vuosina 2005–2009 Ernst pelasi FC Schalke 04:ssä. Helmikuussa 2009 hän siirtyi turkkilaiseen Beşiktaşiin.
Vuonna 2002 Ernst teki debyyttinsä Saksan maajoukkueessa ottelussa Kuwaitia vastaan. Hän pelasi yhteensä 24 maaottelua, viimeisen maaliskuussa 2006, ja teki niissä yhden maalin
A Wop Bop A Loo Bop
A Wop Bop A Loo Bop on suomalaisen Vox-yhtyeen toinen ja viimeiseksi jäänyt albumi. Sen julkaisi Poko Rekords vuonna 1986.
Nadja Uhl
Nadja Uhl (s. 23. toukokuuta 1972) on saksalainen näyttelijä. Hän syntyi Stralsundissa ja opiskeli Leipzigin konservatoriossa.
Uhl sai vuonna 1994 kiinnityksen Potsdamin Hans Otto -teatteriin. Hän on esiintynyt paitsi teatterissa, myös useissa elokuvissa, joiden joukossa ovat "Die Stille nach dem Schuß" (2000), "Was tun, wenn's brennt?" (2001) ja "Kaksoset" (2002).
Uhl voitti vuonna 2000 Bibiana Beglaun kanssa Berliinin elokuvajuhlilla Hopeisen karhun työstä elokuvassa "Die Stille nach dem Schuß".
Bibiana Beglau
Bibiana Beglau (s. 8. heinäkuuta 1971) on saksalainen näyttelijä. Hän voitti vuonna 2000 Berliinin elokuvajuhlilla yhdessä Nadja Uhlin kanssa Hopeisen karhun työstä Volker Schlöndorffin elokuvassa "Die Stille nach dem Schuß" (2000).
Thoas
Thoas () viittaa useaan eri asiaan:
Kaifas
Kaifas eli Josef Bar Kaifas (tarkoittaa Josef Kaifaan poika) oli juutalaisten ylin pappi vuosina 18-37 jaa.
Uuden testamentin mukaan Kaifas ylipappina ja siten juutalaisten oikeusistuimen korkeimpana tuomarina tuomitsi Jeesuksen jumalanpilkasta. Jeesus luovutettiin roomalaisille, häntä kuulusteltiin Kaifaan talossa ja Pontius Pilatus tuomitsi hänet kuolemaan ristillä. Kaifas mainitaan myös Josefuksen historiateoksessa. Sen mukaan hän tuli virkaansa vuonna 18 roomalaisen prokuraattori Valerius Gratuksen virkakaudella.
Johanneksen evankeliumissa Kaifas selvittää motiivejaan Jeesuksen teloittamiselle: "Ettekö te käsitä, että jos yksi mies kuolee kansan puolesta, se on teille parempi kuin että koko kansa joutuu tuhoon?" (Joh. 11:50). Evankeliumin kirjoittaja arvelee, että tämä viittaisi Jeesuksen kuolemaan henkisenä sovitustekona, mutta se vastasi täysin Rooman vallan alla olleen valtion poliittista todellisuutta. Jeesus saarnasi "uuden kuningaskunnan" välitöntä tuloa ja hänen sanansa olisivat hyvin voineet nostattaa kansan mellakkaan, mikä taas olisi johtanut välittömään sotilaalliseen asioihin puuttumiseen. Paljon järkevämpää oli surmata karismaattinen johtaja kuin ottaa riski, että hän saisi kansan nousemaan kapinaan.
Gerhard Prause sanoo teoksessaan "Historian harhaluuloja", että Pilatus pelkäsi Roomaan tehdyn kantelun merkitsevän kuolemantuomiota hänelle itselleen: hän oli juuri kukistuneen Sejanusin suojatteja – ja rappeutunut Rooman senaatti kuvitteli tekevänsä masentuneen ja erakoituneen keisari Tiberiuksen tahdon mukaan vainoamalla kukistuneen pääsuosikin suojatteja.
Vuonna 1990 Jerusalemin eteläosasta löydettiin vanha hauta, jossa esiintyivät nimet "Kaifas" sekä " Joosef Kaifaan poika".
Vox
Vox oli suomalainen rhythm and blues- ja rockyhtye, joka oli toiminnassa vuodenvaihteesta 1976–1977 vuoteen 1990. Yhtyeen johtohahmona oli kitaristi/laulaja/lauluntekijä Timo Huovinen.
Virtanen-yhtyeen hajottua vuonna 1976, päätti kitaristi Timo Huovinen perustaa oman bändin. Hänellä oli selkeä mielikuva millaista musiikkia yhtye tulisi esittämään: R&B:tä ja "brittipoppia", mm. Muddy Watersin, Chuck Berryn ja Bo Diddleyn, sekä 50-luvun tähtien Buddy Hollyn, Eddie Cochranin, ja Jerry Lee Lewisin hengessä. Vuodenvaihteessa 1976–77 aloitti "Just a Rock Band" -niminen orkesteri toimintansa. Vox-nimen Huovinen keksi eräänä päivänä asunnossaan, kun auringonvalo osui nurkassa olevaan vahvistimeen ja sen etupaneelin kultakirjaimiseen logoon, "VOX".
Vox julkaisi olemassaolonsa aikana kuusi singleä ja kaksi LP:tä kolmella eri levymerkillä: Finnlevy, Love Records ja Poko Rekords. Mitään niistä ei ole julkaistu CD-formaatissa, lukuun ottamatta joitain kappaleita eri suomirock-kokoelmalevyillä.
Vuonna 1990 Vox lopetettiin kitaristi Tommi Kekonin lähdettyä Kikka Laitisen Gasoline Girls & Petrol Boysiin. Viimeinen keikka oli Tampereen Tullikamarin klubilla pidetyissä Chuck Berryn 64-vuotisjuhlissa. Vox esiintyi "Berry Pickers" -nimellä esittäen setillisen Berryn kappaleita.
Chokri el-Ouaer
Chokri el-Ouaer (, s. 15. elokuuta 1966 Tunis, Tunisia) on tunisialainen entinen jalkapallomaalivahti.
El-Ouaer aloitti uransa Espérancessa vuonna 1986, jossa hän myös vietti koko uransa voittaen yhteensä kymmenen Tunisian liigamestaruutta. Joulukuussa 2000 El-Ouaeria syytettiin näyttelemisestä loukkaantunutta Afrikan Mestarien liigan finaalissa Hearts of Oakia vastaan. Ottelun loppuhetkillä hän ryntäsi kohti keskikenttää kasvon toinen puolisko veressä väittäen, jonkun yleisöstä heittäneen häntä terävällä esineellä. Ottelun tuomarit kuitenkin olivat huomanneet el-Ouaerin itse aiheuttaneen haavansa. Tämän tempauksen syyn uskottiin johtuvan Espérancen ollessa häviöllä vierasmaali säännöllä, jonka myötä hän yritti saada ottelun keskeytymään. Ottelu kuitenkin jatkui ja Espérancen täytyi vaihtaa El-Ouaer kenttäpelaajaan, jonka seurauksena joukkue hävisi ottelun 1-3.
Voitettuaan yhdeksännen liigamestaruutensa kaudella 2000/2001 el-Ouaer siirtyi kuusi kuukautta lainalle Genoa CFC:hen Serie B:hen kaudella 2001/2002, jossa pelasivat tuolloin muun muassa Khaled Badra ja Hassen Gabsi. Palattuaan takaisin Tunisiaan hän lopetti uransa vuonna 2002 selkävaivojen vuoksi.
El-Ouaer pelasi pitkään maajoukkueessa ollen mukana jo 1980-luvulla pelatessaan vuonna 1985 alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa Jerevanissa. Hän oli myös vuoden 1996 kesäolympialaisissa, jossa el-Ouaer pelasi joukkueensa kaikki kolme ottelua. Lisäksi hän edusti maataan kerran jalkapallon maailmanmestaruuskilpailussa vuonna 1998. El-Ouaer oli edustaa maataan vuoden 2002 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailussa, mutta ilmoitti neljä viikkoa ennen kisoja lopettavansa uransa selkävaivojen vuoksi. Hän pelasi maajoukkueessa yhteensä 101 ottelua.
Juliana Cannarozzo
Juliana Cannarozzo (s. 27. elokuuta 1989) on yhdysvaltalainen taitoluistelija ja näyttelijä. Hän on kilpaillut yksinluistelijana muun muassa Junior Grand Prix Finalissa ja taitoluistelun Yhdysvaltain-mestaruuskilpailuissa.
Massachusettsissa syntynyt Cannarozzo esitti Zoe Blochin roolin Disney-elokuvassa "Jääprinsessa" (2005).
Jack Owens
Jack Owens (oik. L. F. Nelson, n. 17. marraskuuta 1904 Bentonia, Mississippi – 9. helmikuuta 1997 Yazoo City, Mississippi) oli yhdysvaltalainen delta blues -kitaristi ja laulaja.
Owens syntyi Celia Owensille vuonna 1904. Hänen isänsä, sukunimeltään Nelson, jätti Celian Jackin ollessa viisi tai kuusi. Nuori Jack kasvoi näin ollen isoisänsä Samuel Owensin taloudessa. Hän opetteli soittamaan huilua, pianoa ja viulua, mutta kitarasta tuli hänen pääsoittimensa.
Owens elätti itsensä maanviljelyllä, viinan salakaupalla ja viikonloppuisin kapakanpidolla ("juke joint") Bentoniassa suurimman osan elämäänsä. Hän ei levyttänyt ennen 1960-luvun bluesbuumia, jolloin bluestutkija David Evans löysi hänet blueslaulaja Cornelius Brightin ansiosta. Syyskuussa 1966 äänitetyt "B & O Blues" ja "Devil Got My Woman" ilmestyivät Evansin keräämällä "Goin' Up the Country" -kokoelmalla. Vuonna 1971 ilmestyi Owensin albumi (Bud Spires soitti sillä huuliharppua) "It Must Have Been The Devil" ja vuonna 1979 albumi "Bentonia Country Blues".
Owens esiintyi kuolemaansa saakka musiikkifestivaaleilla Yhdysvalloissa ja Euroopassa. Hänen musiikkityylinsä muistutti paljon saman kaupungin Skip Jamesin soittotapaa.
Rot-Weiß Oberhausen
Rot-Weiß Oberhausen on saksalainen jalkapalloseura, jonka kotikaupunki on Oberhausen. Oberhausen pelaa Saksan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 2. Bundesliigassa, jonne se nousi kauden 2007–2008 päätteeksi sijoituttuaan toiseksi Regionalliga Nordissa. Seura oli vasta edellisellä kaudella voittanut Oberliga Nordrheinin ja siten noussut Regionalligaan.
Seuran kotistadion on Stadion Niederrhein, jolle mahtuu 21 318 katsojaa. Seuralla on 1 100 jäsentä.Rot-Weiß Oberhausenilla on ollut myös yleisurheilujaosto. Se oli takavuosina tunnettu hyvistä juoksijoistaan. Seuran tunnetuin yleisurheilija lienee Willi Wülbeck.
Midtown (Manhattan)
Midtown on toinen Manhattanin tärkeimmistä bisneskeskittymistä Lower Manhattanin ohella. Se koostuu suurimmaksi osaksi korkeista pilvenpiirtäjistä - toimistotalojen ohella sen katuja varjostavat muun muassa maailmankuulut Chrysler Building, Trump Tower ja Rockefeller Center. Lisäksi alueella sijaitsee lukuisia liikkeitä, tavarataloja sekä maailmankuulu katolilainen kirkko St. Patrick's Cathedral.
Musta virta -scifi
Musta virta -scifi on Finn Lectura -kustantamon suomentama ranskalaisten science fiction -taskukirjojen sarja, josta ilmestyi neljä osaa vuonna 1992.
Insofa
Insofa Oy on Indoor Groupin omistama tytäryhtiö, joka valmistaa kotimaisia verhoiltuja kalusteita Lahdessa. Yritys on toiminut itsenäisenä tytäryhtiönä vuodesta 2000. Aikaisemmin yritys kuului Asko-konserniin, johon liittyen tehtaalla on lähes 90 vuoden kokemus huonekalujen valmistuksesta.
Tehtaan kalusteiden päämateriaalit ovat verhoiluja lukuun ottamatta kotimaisia, kokonaiskotimaisuusasteen ollessa noin 80 %.
Jesse Owens Memorial Stadium
Jesse Owens Memorial Stadium on 10 000-paikkainen stadion Columbuksessa. Stadion on Ohio State Buckeyesin kotistadion niin lacrossessa, jalkapallossa kuin yleisurheilussakin. Stadion on nimetty entisen Ohion osavaltion yliopiston opiskelijan, Jesse Owensin mukaan.
Enoni on toista maata
Enoni on toista maata () on ranskalainen komediaelokuva vuodelta 1958. Sen on ohjannut, käsikirjoittanut ja tuottanut Jacques Tati, joka myös näyttelee pääosaa. Se on Tatin ensimmäinen varsinainen värielokuva. Elokuva muistuttaa mykkäfilmiä, ja siitä tehtiin kaksi versiota. Ranskankielisen version rinnalla kuvattiin toista, englanninkielistä versiota, jossa kyltit oli vaihdettu englanniksi ja vuorosanat jälkiäänitetty.
Elokuvan keskeinen hahmo on Tatin edellisestä filmistä tuttu Monsieur Hulot, joka nähdään nyt yhdeksänvuotiaan sisarenpojan Gérardin silmin. Elokuva piikittelee teknologiaa ja modernismia Hulot’n yrittäessä sopeutua sisaren moderniin asuntoon. Musiikkina on kepeä jazz.
Elokuva sai parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon ja Cannesin elokuvajuhlien tuomariston palkinnon.
Vuonna 1979 kolmekymmentä suomalaista elokuva-arvostelijaa ja -asiantuntijaa äänesti kaikkien aikojen sadasta merkittävimmästä elokuvasta, ja "Enoni on toista maata" oli mukana kymmenen heistä listalla. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. Vuonna 2017 BBC:n äänestyksessä 253 eri puolilta maailmaa olevaa kriitikkoa valitsi elokuvan kaikkien aikojen sadan parhaan komedian listalle.
Hugo Herrmann
Hugo Herrmann (19. huhtikuuta 1896 Ravensburg, Württemberg – 7. syyskuuta 1967 Stuttgart, Länsi-Saksa) oli saksalainen säveltäjä, urkuri ja kuoronjohtaja.
Hugo Herrmann varttui opettaja- ja urkuriperheessä. Hän opiskeli opettajaksi Würzburgissa ja Ludwigsburgissa, jota ammattia hän harjoitti hetkisen Reichenbachissa 1914–15. Jo opiskeluaikoina hänen musikaalinen lahjakkuutensa tuli esiin. Hän joutui ensimmäiseen maailmansotaan, jonka jälkeen hän palasi opettajan ammattiin 1918 vuodeksi Balingeniin. Tämän jälkeen hän pääsi opettajaksi ja urkuriksi Ludwigsburgiin.
Urkuri- ja opettajatyönsä ohella hän opiskeli Stuttgartin konservatoriossa Oskar Schröterin johdolla ja jatkoi sittemmin opintojaan Berliinin musiikkikorkeakoulussa Walther Gmeindlin ja Franz Schrekerin johdolla. Ura jatkui opettajana, urkurina ja kuoronjohtajana Württembergin kaupungeissa, eritoten Ludwigsburgissa ja Stuttgartissa. Hän julkaisi pian myös ensimmäisen teoksensa, "Op. 4, das Minnespiel". Vuonna 1923 Herrmann teki konserttimatkan Yhdysvaltoihin, jonne hän päätti jäädä pidemmäksikin aikaa. Hän toimi muun muassa urkurina ja kanttorina Detroitissa, Michiganissa. Hän palasi Saksaan 1925, toimien jälleen opettajana, urkurina ja kuoronjohtajana.
Paul Hindemithin ja Ernst Hohnerin rohkaisemana hän alkoi säveltää harmonikalle omistettua taidemusiikkia 1926 ja vuotta myöhemmin hän julkaisi teossarjan "Sieben Neuen Spielmusiken", die "Neue Musik für Akkordeon". Hän solmi hyvät suhteet Hohneriin ja Trossingeniin ja hänet nimitettiin Trossingenin valtiollisen musiikkikoulun johtajaksi 1935. Vuonna 1949 hänet nimitettiin professoriksi.
Herrmannin teokset saivat useita palkintoja ja tunnustuksia. Vuonna 1928 hän voitti Schubert-palkinnon ja voitettuaan "Staatspreis"in 1930 häneltä tilattiin ooppera "Vasantasena" Wiesbadenin valtiolliseen teatteriin. Vuonna 1938 hän oli perustamassa säveltäjäyhdistystä "Schwäbischen Komponistenkreises" ja vuonna 1953 hän oli mukana perustamassa saksalaista harmonikansoitonopettajien liittoa, "Deutschen Akkordeonlehrer-Verbandes", Frankfurtissa. Hänen nimensä yhdistetään myös useisiin musiikkijuhliin, kuten "Pfullinger Kammermusik-Festen" tapahtumaan 1930–33, "Mannheimer Neuen Chormusik"-juhliin 1932 ja "Donaueschinger Musiktagen" -juhlille vuosina 1934–37. Hän johti Trossingenin musiikkikoulua eläköitymiseensä saakka, vuoteen 1962. Hän on myös saanut useita valtiollisia tunnustuksia, kuten ensimmäisen luokan "Bundesverdienstkreutz" -mitalin, saavutuksistaan ja työstään saksalaisen musiikin alalla.
Herrmannin "Sieben Neuen Spielmusiken, op 57/1" teossarjaa pidetään ensimmäisenä merkittävänä harmonikalle suunnattuna taidemusiikkiteoksena. Hän sävelsi myös huomattavan määrän muutakin harmonikalle suunnattua uraauurtavaa taidemusiikkia.
Man or Mouse
Man or Mouse on Millencolinin kappale, joka julkaistiin heidän albumillaan "Home from Home" vuonna 2002. Se ilmestyi myös singlenä b-raitojen ollessa ”Bull By the Horns” ja ”Into the Maze”. Kappaleesta on tehty myös musiikkivideo.
Aldo Ronconi
Aldo Ronconi (20. syyskuuta 1918 Brisighella – 12. kesäkuuta 2012 Faenza) oli italialainen maantiepyöräilijä. Hän voitti Toscanan ympäriajon ja Italian-mestaruuden vuonna 1946.
Vuonna 1947 Ronconi voitti Ranskan ympäriajossa etapin ja sijoittui kokonaiskilpailun neljänneksi. Hän piti keltaista paitaa kahden päivän ajan.
Ronconi saavutti lisäksi kolmansia sijoja Romagnan ja Sveitsin ympäriajoissa.
Zakaria Alaoui
Zakaria Alaoui el-Achraf (s. 17. kesäkuuta 1966 Marrakech) on marokkolainen entinen jalkapalloilija, joka pelasi maalivahtina.
Seurajoukkueurallaan Alaoui pelasi muun muassa Tours FC:ssä, SO Châtelleraudaisissa ja Paris FC:ssä. Maajoukkueessa hän oli mukana yksissä MM-kisoissa, vuonna 1994. Peliuransa jälkeen Alaoui ryhtyi valmentajaksi. Hän oli ESTAC Troyesin maalivahtivalmentaja vuosina 2005-2007, mutta lopetti valmentajauransa siihen.
Tommy Johnson
Tommy Johnson (1896 Terry, Mississippi – 1. marraskuuta 1956 Crystal Springs, Mississippi) oli yhdysvaltalainen delta blues -muusikko, joka levytti 1920-luvun lopulla. Häntä pidetään yhtenä merkittävimmistä delta bluesiin vaikuttaneista henkilöistä ennen Robert Johnsonin aikaa.
Johnson syntyi Mississipissä lähellä Terryä ja muutti vuoden 1910 paikkeilla Crystal Springsiin, jossa hän vietti suuren osan elämästään. Vuoteen 1914 mennessä hän oli opetellut soittamaan kitaraa ja esiintyi paikallisissa juhlissa yhdessä veljiensä Magerin ja LeDellin kanssa. Vuonna 1916 hän meni naimisiin Maggie Bidwellin kanssa (myöhemmin aiheessa laulussa ”Maggie Campbell Blues”) ja muutti Webb Jenningsin plantaasille lähelle Drewn kaupunkia Yazoo Deltan alueelle lähelle Dockeryn plantaasia. Siellä hän tapasi muita muusikoita kuten Charlie Pattonin ja Willie Brownin. Johnson asui siellä noin vuoden oppien delta bluesin hienouksia ja lähti sitten kiertelemään ympäri Arkansasia, Louisianaa ja Mississippiä. Alkoholisoitunut Johnson palasi Crystal Springsiin vuonna 1920 ja alkoi uudelleen soittaa veljiensä kanssa.
Helmikuussa 1928 Johnson teki ensimmäiset levytyksensä yhdessä Papa Charlie McCoyn kanssa Victor Recordsille (myöhemmin RCA Victor, nykyisin BMG). Sitä seurasi toinen äänityssessio elokuussa 1928. Levytyksiin kuului muun muassa kappale ”Canned Heat Blues”, josta bluesyhtye Canned Heat otti nimensä (kappale kertoo Sterno-nimisen denaturoidun alkoholin juomisesta).
Kolmannen ja viimeisen levytyssessionsa Johnson teki joulukuussa 1929 Paramount Recordsille. Hän ei enää levyttänyt luultuaan antaneensa pois levytysoikeutensa ja Suuren laman myötä myös levynmyynti yleisesti laski. Johnson pysyi suosittuna esiintyjänä Jacksonin alueella 1930- ja 1940-luvuilla, toisinaan esiintyen Ishman Braceyn kanssa.
Johnson kuoli sydäninfarktiin soitettuaan juhlissa marraskuussa 1956. Hänet haudattiin Warm Springsin metodistikirkon hautausmaalle Crystal Springsin ulkopuolelle. Vuosittain lokakuussa Crystal Springsissä järjestetään Tommy Johnson Blues Festival.
Vuoden 2000 elokuvassa "Voi veljet, missä lienet?" on henkilö nimeltään Tommy Johnson (jota esittää Chris Thomas King), joka on myynyt sielunsa paholaiselle soittaakseen kitaraa. Hän soittaa ”Soggy Bottom Boys” -yhtyeen kanssa kappaleen ”Man of Constant Sorrow”. Elokuvan hahmo viittaa todelliseen Tommy Johnsoniin, jolla oli tapana kertoa myyneensä sielunsa paholaiselle.
Välskärikalamaiset
Välskärikalamaiset ("Acanthuroidei") on ahvenkalojen alalahko, johon kuuluu kuusi heimoa. Varsinaisten välskärikalojen lisäksi alalahkoon kuuluu muitakin koralliriuttojen värikkäitä kaloja, joita näkee usein meriakvaariossa, esimerkiksi kettukala.
Khalil Azmi
Khalil Azmi (s. 23. elokuuta 1964) on marokkolainen entinen jalkapalloilija, joka pelasi maalivahtina.
Seuratasolla Azmi pelasi mm. Colorado Rapidsin riveissä. Hän pelasi maajoukkueessa yhdet MM-kisat, vuonna 1994.
Sebastian Mannström
Sebastian Mannström (s. 29. lokakuuta 1988 Kokkola) on suomalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Mannström edustaa Veikkausliigassa pelaavaa KPV:tä.
Mannström on lähtöisin Kokkolasta ja edusti kasvattajaseuraansa Gamlakarleby Bollklubbia ennen siirtymistään FF Jaroon kaudeksi 2008. Jarossa hän pelasi kolmen kauden aikana 68 liigaottelua ja teki 11 maalia. Hän lukeutui myös Suomen alle 21-vuotiaiden maajoukkueen vakiopelaajiin.
Helsingin Jalkapalloklubiin Mannström siirtyi marraskuussa 2010 kahden vuoden mittaisella sopimuksella. Hänen sopimustaan ei jatkettu kauden 2014 jälkeen. Tammikuussa Mannström siirtyi Saksan neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla pelaavaan SV 07 Elversbergiin. Elokuussa 2015 Mannström palasi Suomeen ja FC Interiin.
North Las Vegas
North Las Vegas on kaupunki Yhdysvalloissa Nevadan osavaltiossa. Kaupunki sijaitsee Las Vegasin suurkaupunkialueella ja on kasvanut usean muun lähikaupungin kanssa yhteen. Vuonna 2007 North Las Vegasin asukasluku oli 215 026, mikä teki kaupungista Nevadan neljänneksi suurimman kaupungin.
North Las Vegas perustettiin 1946, jolloin asukasluku oli 2 875. Nykyisin kaupunki on Yhdysvaltain nopeiten kasvava kaupunki. Mojaven aavikko ja sen vuoret ympäröivät North Las Vegasia. Kaupungissa on North Las Vegasin lentokenttä.
Sotakirjeenvaihtaja
Sotakirjeenvaihtaja on journalisti, joka tekee työtään sotaa käyvissä valtioissa sekä niiden sotatoimialueilla. Sotakirjeenvaihtaja välittää sodankäyntiä koskevia uutisia artikkelein, filmein ja valokuvin. Sitä pidetään journalistiammattikunnan vaarallisimpana ammattina.
Jotkut sodasta kertovat henkilöt eivät ole toimittajia, vaan tiedottajia jonkin sodan osapuolen palveluksessa, usein tiedotuskomppanian. Heitä ei välttämättä kutsuta sotakirjeenvaihtajiksi, vaan "rintamakirjeenvaihtajiksi", koska asemansa vuoksi he pääsevät ja joutuvat olemaan myös etulinjassa. Nimitys kirjeenvaihtaja liittyy aikaan, jolloin tieto välittyi pääasiassa kirjeinä ja erittäin vähäisessä määrin Krimin sodasta alkaen sähköttämällä. Myöhemmin ammattikuntaa on kutsuttu "sotareporttereiksi", jolloin nimitys ei enää viittaa tiedonsiirtotapaan tai siirrettävään tiedon muotoon vaan voi käsittää piirroksien lisäksi myös valokuvia ja elokuvavälähdyksiä, myöhemmin videopätkiä.
Kaikki konfliktit eivät saa tasa-arvoista huomiota. Yleensä länsimaissa käydyt ja länsimaiden käymät sodat ovat arvokkaampia maailmanlaajuisina uutisaiheina, kuin esimerkiksi kehitysmaiden keskinäiset konfliktit.
Nykyaikaisten sotakirjeenvaihtajien esi-isänä pidetään hollantilaista 1600-luvulla elänyttä Willem van de Veldeä, joka palkittiin tekemään piirustuksia merisotaharjoituksista laivastoaan kehittävää Hollannin amiraliteettia varten. Van de Velden käyttöön annettiin pieni yksimastoinen purjevene, jonka kannelta hän seurasi manööverejä. Pelkkien harjoitusten seuraaminen ja tallentaminen ei riittänyt, sillä van de Velde osallistui tarkkailijana myös hollantilaisten ja brittiläisten laivastojen käymään neljän päivän taisteluun. Van de Velde teki tapahtumasta paikan päällä useita nopeita, mutta tarkkoja luonnoksia. Luonnoksista hän teki myöhemmin suurempia maalauksia, joita on arvostettu myös niiden yksityiskohtaisen tietoarvon vuoksi. Van de Velden samanniminen poika, Willem van de Velde nuorempi seurasi isänsä jalanjälkiä merimaalarina matkustaen usein laivasto-osastojen mukana.
Sanoma- ja viikkolehtien kehitys ja yleistyminen edisti ammattikunnan kasvua. Yksi aikaisimmista sotakirjeenvaihtajista oli Henry Crabb Robinson, joka kirjoitti Napoleonin sodista Lontoossa ilmestyvään "The Times" -lehteen. Yhdysvaltain ensimmäisenä sotakirjeenvaihtajana pidetään Isaiah Thomasia, joka raportoi Yhdysvaltain vapaussodan alkutapahtumista itse painamassaan ja julkaisemassaan sanomalehdessä "Massachusetts Spy".
Thoas (Lemnoksen kuningas)
Thoas () oli kreikkalaisessa mytologiassa Dionysoksen ja Ariadnen poika ja Lemnoksen kuningas. Hän oli Hypsipylen isä ja Stafyloksen, Oinopionin ja Peparethoksen veli.
Thoas toimi sotapäällikkönä Rhadamanthyksen armeijassa, ja hän sai palkkioksi palveluksistaan Lemnoksen saaren. Hän perusti saarelle Lemnoksen kaupungin, jonka kuninkaaksi hän ryhtyi.
Thoas sai vaimonsa Myrinan kanssa tyttären, Hypsipylen. Kun Lemnoksen saaren naiset surmasivat myöhemmin kaikki saaren miehet, Hypsipyle säästi isänsä. Yhden kertomuksen mukaan Hypsipyle kätki isänsä, mutta muut naiset löysivät ja surmasivat tämän ja myivät Hypsipylen Lykurgokselle orjaksi. Toisessa versoissa Hypsipylen jätti isänsä ajelehtimaan merelle arkussa, jonka kalastajat löysivät ja toivat rantaan. Täällä hän nai nymfi Oinoen ja sai tämän kanssa pojan, Sikinoksen. Kolmannessa versiossa Thoas pakeni veljensä Oinopionin luo Khioksen saarelle. Neljännessä Hypsipyle lähettää isänsä laivalla Tauriiseen, mutta tämän tultua ilmi Hypsipyle joutuu pakenemaan muilta naisilta. Hän kuitenkin jää merirosvojen vangiksi, jotka myyvät hänet Thebaan orjaksi Lykokselle.
Thoaksella oli isältään saadut kaksi suurta hopeista maljaa, jotka Hefaistos oli takonut. Hänen kuolemansa jälkeen ne siirtyivät hänen tyttärelleen.
Kaarlo Lepistö
Karl Evert Jeremiaksenpoika Lepistö (k. 22. toukokuuta 1918) oli Tikkurilan punakaartin johtajia Suomen sisällissodassa 1918. Ammatiltaan hän oli kirvesmies. Hän taisteli Kavantsaarella, josta vetäytyi joukkoineen Viipuriin. Lepistö vangittiin Viipurin taistelussa ja teloitettiin vankileirillä.
Trespass
Trespass on progressiivista rockia esittäneen Genesiksen toinen studioalbumi, joka ilmestyi vuonna 1970. Levy on yhtyeen ensimmäinen, jolla musiikissa on jo selvästi kuultavissa progressiivisia piirteitä.
Vaikka "Trespass" ei menestynyt kaupallisesti yhtä hyvin kuin monet yhtyeen myöhemmät albumit, sen sisältämä musiikki toimi suunnannäyttäjänä monelle progressiivista rockia soittaneelle yhtyeelle. Levyn tunnetuin kappale lienee sen päätösraita ”The Knife”, josta kuultiin myöhemmin livenä lyhennettyä versiota.
Kaikki kappaleet: Tony Banks/Peter Gabriel/Anthony Phillips & Mike Rutherford
Karl Bodenschatz
Karl-Heinrich Bodenschatz (10. joulukuuta 1890 Rehau – 25. elokuuta 1979 Erlangen) oli Saksan ilmavoimien kenraali toisen maailmansodan aikana.
Bodenschatz palveli ensimmäisen maailmansodan alkuvuosina upseerina eri tehtävissä 8. baijerilaisessa jalkaväkirykmentissä ja haavoittui useita kertoja. Ansioistaan rintamalla hänet palkittiin vuoden 1914 1. ja 2. luokan rautaristeillä. Heinäkuussa 1916 hän siirtyi ilmavoimiin, jossa palveli sodan loppuun asti. Vuonna 1917 hän toimi Manfred von Richthofenin adjutanttina ja tämän kuoltua hän siirtyi heinäkuussa 1918 Hermann Göringin adjutantiksi. Bodenschatzista ja Göringistä tuli ystäviä.
Vuonna 1919 hän sai siirron Versailles’n rauhansopimuksessa rajoitettuun Weimarin tasavallan armeijan maavoimiin.
Kansallissosialistisen puolueen noustua valtaan vuonna 1933 majurin arvoinen Bodenschatz kutsuttiin takaisin Luftwaffeen. Aluksi hän toimi Göringin henkilökohtaisena avustajana. Vuosina 1935–1936 hän oli Adolf Hitlerin ilmavoimien adjutantti. Toisen maailmansodan ajan Bodenschatz toimi ilmailuministeriön toimiston päällikkönä ja Luftwaffen vastaavana komentajana sekä valtakunnanmarsalkka Göringin ja Hitlerin välisenä yhteysupseerina. Vuonna 1941 hän liittyi kansallissosialistiseen puolueeseen. Kun armeijan sisällä elänyt vastarintaliike teki pommiattentaatin Hitleriä vastaan 20. heinäkuuta 1944, Bodenschatz oli yksi räjähdyksen aikana paikalla olleista ja vakavasti haavoittuneista upseereista. Haavoittumisen johdosta Bodenschatz palkittiin kultaisella haavoittumismerkillä.
Liittoutuneet vangitsivat Bodenschatzin 5. toukokuuta 1945. Nürnbergin oikeudenkäynneissä hän todisti Göringin toimista sodan aikana. Hänet itsensä vapautettiin syytteistä vuoden 1948 lopulla.
The Irish Festival of Oulu
The Irish Festival of Oulu on Oulussa vuosittain järjestettävä kansanmusiikki-, kulttuuri- ja maailmanmusiikkitapahtuma. Festivaali järjestettiin ensimmäisen kerran syksyllä 2006. Festivaali järjestää mm. soitin- ja tanssityöpajoja, runoutta, tarinankerrontaa, elokuvia ja irlantilaista musiikkia. Jokaisena vuotena festivaaleilla on oma teemansa.
The Irish Music Society of Oulu ry:n luotsaama tapahtuma järjestetään eri puolilla kaupunkia, ja se kestää neljä päivää. Festivaali järjestetään lokakuussa.
2016
2015
2014
2013
2012
2011
2010
2009
2008
2007
2006
Yhdistys järjestää tapahtumaviikolla irlantilaisen tanssin viikonloppukursseja. Perinteinen irlantilainen tanssi on suosittu ajanviettotapa Irlannissa, ja siitä on tullut vakituinen harrastus myös monelle pohjoissuomalaiselle.
Festivaaleilla järjestetään myös soitintyöpajoja.