Sadan vuoden yksinäisyys
Sadan vuoden yksinäisyys ("Cien años de soledad") on kolumbialaisen Nobel-kirjailijan Gabriel García Márquezin romaani vuodelta 1967 (suomennos 1971). Kirja on yksi García Márquezin pääteoksista ja latinalaisen Amerikan kirjallisuuden klassikko. Se on myös niin sanotun maagisen realismin tunnetuimpia edustajia. Kirja on käännetty 35 kielelle ja sitä on myyty yli 30 miljoonaa kappaletta.
"Sadan vuoden yksinäisyys", samoin kuin eräät muutkin García Márquezin kirjat, sijoittuu kuvitteelliseen Macondon kylään Kolumbiassa. Elämäkerrassaan "Elää kertoakseen" García Márquez kertoo Macondon perustuvan kyliin, joissa hän lapsena asui.
Kirja kertoo tarinan Buendían suvusta, sen seitsemän sukupolven kukoistuksesta ja tuhosta. Se on hyvin vertauskuvallinen ja sen katsotaan tiivistävän Kolumbian tai koko latinalaisen Amerikan historian sotineen, vallankaappauksineen, banaaniplantaaseineen ja työläisten joukkomurhineen.
Teos ilmestyi suomeksi 1971 (WSOY), suomentaja Matti Rossi. Kirjasta on otettu yli 20 painosta.
Buendían suvun partiarkka, José Arcadio Buendía, on luonteeltaan vahvatahtoinen ja ruumiiltaan vahvarakenteinen. Hänellä on syvä kiinnostus filosofisia ja teknisiä ongelmia kohtaan. Macondon alkupäivinä hän on vastuussa kylän kehityksestä, mutta hänen vaikutuksensa vähenee romaanin edetessä ja hänen tullessaan hulluksi etsiessään viisasten kiveä. Lopulta José Arcadio menettää järkensä ja alkaa puhua kieltä, joka on muille tuntematonta. Hänet sidotaan puuhun, jossa hän muistuttaa lukijaa entisestä Macondosta.
José Arcadio Buendían vaimo on perheen matriarkka, joka elää useimpien sukupolvien ajan. Úrsula johtaa perhettä vahvalla tahdolla ja varmalla kädellä läpi kirjan ja kuolee arviolta noin 114−122 vuoden ikäisenä.
José Arcadio Buendían vanhin poika, José Arcadio, on perinyt isänsä jääräpäisen ja impulsiivisen käytöksen. Kun mustalaiset saapuvat Macondoon, mustalaisnainen, joka näkee José Arcadion alasti, väittää hänellä olevan suurin sukupuolielin, jonka nainen on koskaan nähnyt. José Arcadiolla on suhde vanhempaan naiseen nimeltä Pilar Tenera, mutta nuori José Arcadio karkaa mustalaisten mukaan saatuaan tietää Pilarin olevan raskaana. José Arcadio palaa Macondoon myöhemmin karskina miehenä aiheuttaen hämmennystä kylässä.
Ursulan ja José Arcadio Buendían poika, Amarantan ja José Arcadion veli. Aikuisikänsä hän käyttää suurimmalti osin sotimalla sisällissodassa konservatiiveja vastaan. Aureliano on luonteeltaan etäinen; hän on sotien jälkeen vieläpä kyvytön rakastamaan ketään. Vanhuutensa hän viettää rauhallisesti yrittäen hukuttaa itsensä työhön ja paeten muistojaan tehden käsityönä pieniä kultaisia kaloja.José Arcadio Buendían kolmas lapsi, Amaranta varttuu yhdessä sisarpuolensa, Rebecan, kanssa. Amarantan tunteet Rebecaa kohtaan muuttuvat kuitenkin katkeriksi, sillä molemmat ovat palavasti rakastuneet teini-ikäisen vakaumuksella Pietro Crespiin. Amaranta kärsii patoutuneen katkeroitumisensa takia pystymättä enää tuntemaan rakkautta normaalisti.Rebeca tulee Buendían perheeseen yllättäen. Hän kulkee Macondoon orpona, mukanaan säkki, jossa on hänen vanhempiensa luut. Ursulan sympatian vuoksi Buendíat ottavat Rebecan lapsekseen. Rebecan erikoisuuksiin kuuluu se, että hänellä on outona tapana syödä multaa ja rappausta seiniltä. Rebeca päätyy lopulta intohimoisen suhteen kautta perheen pojan José Arcadion vaimoksi. Loppuelämänsä, miehensä kuoleman jälkeen, Rebeca elää yksin ja unohduksessa ja erityisesti Amaranta kantaa hänelle kaunaa elämänsä loppuun saakka.
Eversti Aureliano Buendían 17 Aureliano-nimistä poikaa, kaikki eri puolilta maata, jotka kaikki saivat alkunsa everstin sotamatkojenaikaisista naissuhteista. Jotkin näistä pojista asuvat osan elämästään Macondossa, esimerkiksi jäätehdasta pitäen. 17 pojasta 16 kokee joukkotuhokuoleman everstin kerran lausuessa "Kerran vielä aseistan poikani!" - ilmeisesti vanhoilliset pelästyvät tätä ja kaikki nuo 16 tapetaan samana päivänä. seitsemästoista onnistuu pakenemaan viidakkoon jonka hän tuntee kuin "omat viisi sormeaan". Viimeisin elossa oleva Aureliano palaa myöhemmin Macondoon etsien suojaa ja kuolee kaupungissa saatuaan luodin suoraan otsaansa.
Remedios on Arcadion ja Pyhän Sofían ensimmäinen lapsi. Hän perii äidiltään uskomattoman kauneuden, ja sanotaankin, että hän on maailman kaunein neito, kauneudellaan tuhoten monen nuoren miehen elämän. Remedios on naiivi ja perheen mielestä melko yksinkertainen, jopa typerä. Välinpitämättömyyteen vajonnut eversti Aureliano Buendía kuitenkin pitää Remediosta selväjärkisimpänä kaikista. Remedios ei mielellään pukeudu muuhun kuin ompelemaansa säkkikankaiseen yksinkertaiseen kasukkaan. Eräänä aamuna viikatessaan lakanoita talon naisten apuna Remedios nousee tuulenpyörteen mukana taivaaseen.
Aureliano Toisen ja Fernanda del Carpion tytär. Hankkii tutkinnon klavikordin soitosta lähinnä äitiään miellyttääkseen. Nuoruudessaan Meme viettää jokseenkin kapinallista ja railakasta elämää ja hänen Buendíaksikin epäsovinnainen isänsä käytännössä tukee sitä.Melquíades on yksi ensimmäisistä mustalaisista, jotka kävivät Macondossa vuosittain maaliskuussa esittelemässä maailman uusimpia ihmeitä. Hän myy José Arcadio Buendíalle useita keksintöjä, kuten parin magneettisia rautaharkkoja sekä suurennuslasin. Myöhemmin hänen sanotaan kuolleen Singaporessa, mutta siitä huolimatta hän palaa Macondoon sanoen kuoleman ikävystyttäneen häntä. Hän jää Buendían perheeseen ja alkaa kirjoittaa salaperäisiä pergamentteja, joita Aureliano Babylonia myöhemmin intensiivisesti kääntää. Kuollessaan toisen kerran hän hukkuu Macondon ohi virtaavaan jokeen. Hänen hautajaisensa ovat suurelliset ja juhlalliset.
Eversti Aureliano Buendían paras ystävä ja hänen oikea kätensä sodassa. Márquez rakastaa Amarantaa koko ikänsä. Kuitenkin huolimatta pitkällisestä seurustelusta ja molemminpuolisesta kiintymyksestä Amaranta toistuvasti hylkää Márquezin kosinnat. Gerineldo Márquez kuolee tulvan aikana vanhuuteen, silloinkin Amarantaa ajatellen.