3dfx
3dfx oli vuosina 1994–2000 toiminut yhdysvaltalainen tietokoneiden näytönohjainten valmistaja, joka muistetaan Voodoo-näytönohjaimistaan.
3dfx perustettiin vuonna 1994, perustajina olivat Ross Smith, Gary Tarolli ja Scott Sellers, jotka olivat työskennelleet SGI:llä. 3dfx:n päämaja sijaitsi San Joséssa, Kaliforniassa.
Ensimmäinen tuote oli 1996 julkaistu Voodoo Graphics -piirisarja. Alkuvaiheissaan 3dfx teki pelkkiä grafiikkapiirejä, mutta myöhemmissä vaiheissaan se ryhtyi valmistamaan näytönohjaimia. Yhtiön 3D-piirejä käytettiin aluksi peliautomaateissa, kuten Atarin "San Francisco Rush" ja "Wayne Gretzky's 3D Hockey".
EDO DRAM -muistipiirien hintojen laskettua roimasti Voodoo-korteista tuli suosittuja PC:n 3D-lisäkortteja. Voodoo Graphicsiin perustuneet Voodoo 1 -grafiikkakortit olivat itsenäisiä PCI-väylään liitettäviä kortteja, jotka eivät osanneet lainkaan 2d-grafiikkaa. Normaaligrafiikka tuotettiin PC:n näytönohjaimella, jonka signaali vietiin Voodoo-kortin läpi näytölle. Järjestely heikensi jonkin verran kuvanlaatua, varsinkin koska monien kilpailevien valmistajien kortit eivät olleet parhaimmista komponenteista valmistettuja.
3D-korttien hyödyntämiseen ei ollut vielä vakiintunut minkäänlaista laajasti käytettyä rajapintaa, vaan jokaisella valmistajalla oli omansa. 3dfx:n rajapinta oli nimeltään Glide. Ehkä tunnetuimpia Glide-pelejä ovat ensimmäinen Tomb Raider, joka esitteli Lara Croft -hahmon, Carmageddon 2, Mechwarrior 2, Diablo 2, Need for Speed II, Test Drive 4, Unreal ja Wing Commander: Prophecy. Myöhemmin näitä pelejä on voinut pelata ns. glide wrapperin avulla, joka muuntaa kutsut jonkin muun 3D-rajapinnan suoritettavaksi.
Kun id Softwaren julkaisi Quake-pelin OpenGL:lle sovitettuna, Voodoolle tehtiin ns. "miniGL" tai "miniport" OpenGL:sta, joka sisälsi tarvittavan määrän toiminnallisuutta pelin ajamiseksi.
Elokuussa 1997 3dfx julkaisi Voodoo Rushin, jossa Voodoo Graphics -siru yhdistettiin 2D-kuvaa tuottavaan piirisarjaan. Useimmissa korteissa 2D-kuvaa tuotti Alliance Semiconductor AT25/AT3D. Rush oli kuitenkin hitaampi kuin erillinen Voodoo-kortti hitaamman muistin vuoksi. Voodoo Rushissa näyttömuisti oli käytännössä puolitettu johtuen tarpeesta jakaa se 3D- ja 2D-piirien kanssa.
Voodoo2 julkaisiin vuonna 1998. Piirisarja oli samanlainen kuin Voodoo Graphics, mutta siinä oli kaksi tekstuuriyksikköä, joka voivat piirtää kaksi tekstuurilla yhdellä piirtokerralla. Molemmat tekstuuriyksiköt olivat omilla piireillään eli piirejä oli yhteensä kolme kappaletta, jokaisella oli oma 64-bittinen muistiväylänsä eli muistin kokonaisleveys oli 192 bittiä. Piirien kellotaajuus oli 90 MHz, lähes tuplasti Voodoo Graphicsin 50 MHz. Rajoituksena oli edelleen 16-bittinen värisyvyys, korkeintaan 256×256-pikselin tekstuurit ja 800×600-resoluutio, joka oli kuitenkin parempi kuin Voodoo Graphicsin 640×400. Voodoo2:lla alkoi olla jo merkittäviä kilpailijoita, kuten ATI 3D Rage, Matrox G200, S3 Savage ja NVidia RIVA TNT, jotka tarjosivat yhdistetyn 2d/3d-kortin, 32-bittiset värit, suuremmat tekstuurit, resoluution ja täydellisen OpenGL-toteutuksen.
Voodoo2:n pohjalta kehitettiin myös Banshee-piiri, jossa oli samalle piirille sijoitettu 2d-ydin sekä Voodoo2:n molemmat piirit ilman toista tekstuuriyksikköä. Muistiväylä Bansheessä oli 128-bittinen.
3dfx:n merkittävä linjanmuutos oli näytönohjainvalmistaja STB Technologiesin osto vähän ennen Voodoo3:n julkaisua 1999, jonka jälkeen 3dfx alkoi itse valmistaa näytönohjaimia. Voodoo3 tuki edelleen vain 16-bittistä värisyvyyttä ja 256×256 tekstuureja, joka antoi kilpailijoille huomattavan markkinointiedun. Vaikka Voodoo3 tuotti grafiikan 32-bitin tarkkuudella, se talletettiin framebufferiin muistin säästämiseksi vain 16-bitin tarkkuudella, jonka jälkeen näytölle piirrettäessä piiri suodatti kuvaa viereisten pikselien perusteella. 3dfx mainostikin korttinsa pysyvän "22-bittiseltä näyttävään" grafiikkaan. Voodoo3:n merkittävimmäksi kilpailijaksi nousi NVidian Riva TNT2 -kortti.
Kuolinisku Voodoo3:lle oli Nvidian syksyllä 1999 julkaisema GeForce 256 -kortti, joka DDR-muistinsa ansiosta omasi tuplasti enemmän muistikaistaa, ja jossa pikseliliukuhihnoja oli tuplasti enemmän, neljä kappaletta ja lisäksi tekstuuriyksiköt kykenivät trilineaariseen suodatukseen kellojaksossa, toisin kuin voodoo3 jolla siihen kului kaksi kellojaksoa.
3dfx:n seuraavat tuotteet olivat VSA-100-piiriin (Voodoo Scalable Architecture) perustuvat Voodoo 4 4500 ja kahta piiriä käyttävä Voodoo 5 5000. 3dfx:n markkinointi keskittyi enimmäkseen korttien antialiasoinnin kykyyn sekä "T-Buffer Digital Cinematic Effects enginenä" tunnettuun ominaisuuteen, jolla voisi piirtää peleihin mm. motion bluria. VSA-100 myöhästyi yhdeksän kuukautta, jonka aikana Nvidia ehti julkaista jo GeForce 2 GTS -piirin, joka voitti Voodoo 5:n selvästi nopeudessa.
Halvempi malli Voodoo 4 yhdellä piirillä tuli markkinoille vasta lokakuussa 2000 Voodoo 5:n jo flopattua selvästi ja Nvidia ilmoitti samoihin aikoihin Geforce 3:n julkaisusta tammikuussa 2001.
Suunniteltua neljän VSA-100-piirin Voodoo 6:tta ei ikinä julkaistu myyntiin. Myytyään STB:n 3dfx myi marraskuussa 2000 suurimman osa tekniikastaan ja lisensseistään. 15. joulukuuta 2000 Nvidia osti loput yhtiöstä 112 miljoonalla dollarilla.