hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Delta Goodrem
Delta Goodrem (s. 9. marraskuuta 1984 Sydney) on australialainen laulaja, lauluntekijä ja näyttelijä. Goodremin kappaleet ovat enimmäkseen popmusiikkia ja rauhallisia balladeja. Piano on tärkeässä osassa hänen musiikissaan. Goodremin tunnetuimpia kappaleita ovat ”Lost Without You”, ”Not Me, Not I”, ”Born to Try”, ”Out of the Blue” ja yhdessä Brian McFaddenin kanssa levytetty duetto ”Almost Here”.
Goodrem aloitti pianonsoiton kahdeksanvuotiaana ja alkoi säveltää lauluja yhdeksänvuotiaana. 13-vuotiaana hän lähetti levy-yhtiölle demon lauluistaan. Vuonna 2001 häneltä ilmestyi single ”I Don't Care”, joka ei menestynyt. Hän sai kuitenkin osan Australiassa suositusta "Neighbours"-televisiosarjasta ja esiintyi siinä vakituisesti vuosina 2002–2003.
Goodremin esikoisalbumi "Innocent Eyes" ilmestyi vuonna 2003 ja menestyi hyvin etenkin Australiassa ja Britanniassa. Albumi on myynyt maailmanlaajuisesti 2,5 miljoonaa kappaletta. Viisi albumin singleä nousi Australiassa listaykkösiksi. Albumin tunnetuimpia kappaleita ovat ”Not Me, Not I”, ”Lost Without You” ja ”Born to Try”. "Innocent Eyes" -albumin musiikki on enimmäkseen kevyttä ja elämänmyönteistä.
Pian albumin ilmestymisen jälkeen Goodremillä todettiin Hodgkinin tauti, imusolmukesyöpä. Hän joutui jättämään työnsä tilapäisesti, mutta parantui syövästä. Vuonna 2004 häneltä ilmestyi albumi "Mistaken Identity". Toinen albumi sisältää positiivisten laulujen ohella myös edellistä albumia synkempiä ja surullisempia teemoja muun muassa Goodremin sairauteen liittyen.
Vuonna 2006 Goodremiltä julkaistiin Japanissa albumi, joka sisälsi edellisillä levyillä julkaistuja kappaleita sekä uuden kappaleen ”Flawed”. Albumin nimeksi tuli sama kuin ensimmäisen levyn nimi, "Innocent Eyes", mutta levyllä oli mukana myös muutamia "Mistaken Identity" -albumin kappaleita.
Goodremin albumi "Delta" julkaistiin Australiassa lokakuussa 2007. Ensimmäinen single albumilta oli ”In This Life”. Albumin jälkeen Goodrem teki konserttikiertueen, jonka esityksiä julkaistiin vuonna 2009 DVD:llä "Believe Again Tour".
Goodrem toimi "The Voice of Australia" -musiikkiohjelmassa tuomarina alkuvuodesta 2012. Hän julkaisi albumin "Child of the Universe" saman vuoden lokakuussa ja joululauluja sisältävän EP:n "Christmas" joulukuussa. Vuonna 2013 Goodrem juhlisti "Innocent Eyes" -albumin ilmestymisestä kulunutta 10 vuotta levyttämällä albumin uudelleen akustisesti. Akustisen version nimi on "Innocent Eyes: Ten Year Anniversary Acoustic Edition".
Marraskuussa 2013 Goodrem ilmoitti, ettei palaa The Voice of Australia -ohjelmaan. Hän alkaa sen sijaan toimia tuomarina Australian "The Voice Kids" -ohjelmassa.
Goodrem oli kihloissa irlantilaisen poplaulaja Brian McFaddenin kanssa. He ovat levyttäneet yhdessä duetot ”Almost Here” ja ”Hollow No More”. Goodrem ja McFadden purkivat kihlauksensa vuonna 2011. Goodrem seurusteli eron jälkeen Nick Jonasin kanssa, mutta pari erosi alkuvuodesta 2012.
Sariini
Sariini (tunnus GB) eli "O-isopropyylimetyylifosfonofluoridaatti" (CHFOP) on organofosfaatteihin kuuluva, äärimmäisen myrkyllinen yhdiste, jota käytetään kemiallisena aseena. YK on luokitellut sen joukkotuhoaseeksi. Aineen valmistus ja hallussapito on ollut laitonta vuodesta 1993. Huoneenlämpötilassa sariini on väritön ja hajuton neste.
Sariini vaikuttaa muiden hermokaasujen tapaan organismin hermojärjestelmään.
Kun toimiva liikehermo saa ärsykkeen, se vapauttaa asetyylikoliinia, mikä välittää ärsykkeen lihakseen tai elimeen. Kun viesti on lähetetty, asetyylikoliiniesteraasi-niminen entsyymi hajottaa asetyylikoliinin, jolloin lihas tai elin palautuu lepotilaan.
Sariini haittaa hermojärjestelmän toimintaa erittäin voimakkaasti estämällä koliiniesteraasin toiminnan. Se muodostaa entsyymin kanssa kovalenttisen sidoksen juuri siinä kohdassa, jossa asetyylikoliinin hydrolyysi tapahtuu. Asetyylikoliinin pitoisuus kasvaa ja kaikki hermoimpulssit pääsevät jatkuvasti välittymään.
Ensimmäiset oireet sariinialtistuksen jälkeen ovat vuotava nenä, puristava tunne rinnassa sekä pupillien supistuminen. Uhrilla on pian tämän jälkeen hengitysvaikeuksia, pahoinvointia ja hän voi kuolata. Tätä seuraa pidätyskyvyn menettäminen sekä oksentaminen, minkä jälkeen uhri nykii ja kouristelee. Lopulta uhri vaipuu koomaan ja tukehtuu.
Sariini on kiraalinen, ja kuten yleensä, raseeminen molekyyli, jossa on neljä substituenttia kiinni tetrahedraalisessa fosforikeskustassa. Valmistuksessa käytetään metyylifosfonyylidifluoridia ja isopropanolia.Alkoholyysireaktiossa syntynyt fluorivety neutraloidaan isopropyyliamiinilla. Valmistuksessa käytettävät aineet voidaan käytännössä säilyttää sellaisenaan ja antaa reagoida vasta käyttöpaikalla, eli sariini muodostetaan vasta hyökkäyksen aikana, ja kuljetus on turvallisempaa. Fluorivety on itsekin huomattavan myrkyllinen ja siten lisää aseen tehoa "in situ" .
Dave Christian
Dave Christian (s. 13. toukokuuta 1959 Warroad, Minnesota) on yhdysvaltalainen entinen jääkiekkoilija. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä. Hänen isänsä, Bill Christian, oli mukana Yhdysvaltojen olympiajoukkueessa 1960 ja 1964.
Christian aloitti uransa Pohjois-Dakotan yliopiston joukkueessa, jossa pelasi kaudet 1977–1979. Winnipeg Jets varasi hänet NHL:ään 1979 varaustilaisuuden toisella kierroksella numerolla 40. Syksyllä 1979 Christian nimitettiin USA:n olympiajoukkueeseen. Joukkue voitti 1980 talviolympialaisissa sensaatiomaisesti kultaa. Välittömästi olympialaisten jälkeen Christian aloitti NHL-uransa. Hän pelasi Winnipeg Jetsissä aina vuoteen 1983 saakka, jolloin siirtyi Washington Capitalsiin. Hän pelasi Washingtonissa seuraavat runsaat kuusi kautta, jonka jälkeen siirtyi kesken kauden 1989–1990 Boston Bruinsiin. Bruinsissa pelatun puolentoista kauden jälkeen hän pelasi vielä kauden 1991–1992 St Louis Bluesissa ja kauden 1992–1993 Chicago Blackhawksissa. Kaudella 1993–1994 Christian pelasi enää yhdeksän ottelua Blackhawksissa kauden mennessä pääosin IHL-joukkue Indianapolis Icen paidassa. Kaudet 1994–1996 hän pelasi vielä IHL:ssä Manitoba Moosessa, ennen kuin lopetti uransa.
Christian pelasi uransa aikana Yhdysvaltojen maajoukkueessa moneen otteeseen. 1980 olympiaturnauksen lisäksi hän oli mukana 1981 ja 1989 MM-kisoissa sekä 1981, 1984 ja 1991 Kanada-Cupissa. Yhteensä hän teki NHL:ssä runkosarjassa 1009 ottelussa 340 maalia ja 433 syöttöä eli 773 tehopistettä. Pudotuspeleissä vastaavat tehot olivat 102 ottelussa 32 maalia ja 25 syöttöä eli 57 pistettä.
Suurlähetystö
Suurlähetystö on valtion diplomaattinen edustajalaitos toisessa valtiossa. Se sijaitsee yleensä toisen maan pääkaupungissa, esimerkiksi Suomen Italian-suurlähetystö sijaitsee Roomassa. Suurlähetystön päällikkönä toimii aina suurlähettiläs. Suurlähettilästä ja muita suurlähetystössä työskenteleviä suojaa diplomaattinen koskemattomuus.
Suurlähetystössä työskenteleviä:Pyhän istuimen suurlähetystöjä kutsutaan historiallisista syistä apostolisiksi nuntiatuureiksi.
Kansainyhteisön maiden suurlähetystöjä toisissa kansainyhteisön maissa kutsutaan suurkomissioiksi ja suurlähettiläitä suurkomisaareiksi.
Ylämaan kettu
Ylämaan kettu ("Hamish Macbeth") oli BBC:n tekemä sarja, joka kertoi Lochdubh-nimisen pikkukylän ja sen poliisin elämästä Skotlannin ylämaalla. Pääosassa oli poliisi Hamish Macbethiä esittänyt Robert Carlyle. Sarjaa esitettiin kolme kautta vuosina 1995–1997.
Sarja perustuu löyhästi M. C. Beatonin romaaneihin.
Sarjan päähenkilö on kyläpoliisi Hamish Macbeth, joka ratkoo rikoksia Skotlannin ylämailla Lochdubh'ssa seuranaan valkoinen länsiylämaanterrieri Pikku-Jock. Macbeth hoitaa työnsä omalla tyylillään. Paikallisten pienet rikokset hän on valmis painamaan villaisella. Suurempien rikoksien, kuten murhien, ratkaisuista hän ei halua ottaa kunniaa itselleen, sillä se voisi tietää hänelle ylennystä ja siirtoa pois Lochdubh'sta.
Liettuan maantiede
Liettua on valtio Itämeren itärannalla Pohjois-Euroopassa. Se on Baltian suurin maa 65 300 km:n pinta-alallaan, mikä vastaa noin viidesosaa Suomen pinta-alasta.
Merenrantaa Liettualla on tarkastelutavasta riippuen joko 90 kilometriä (Kuurinkyntään länsireunaa seuraten) 98-99 kilometriä tai 262 kilometriä.
Liettuassa on yhteensä 2830 yli 0,5 hehtaarin kokoista järveä ja ne peittävät yhteensä 880 neliökilometrin alueen. Liettuan järvistä suurin on 44,79 neliökilometrin laajuinen Druksiai.
Liettuan pisin joki on Nemunas (Niemen).
Liettua on suurimmaksi osaksi alankoja, soita ja metsiä. Metsää on kolmasosa Liettuan pinta-alasta.
Liettuan korkeimmat kohdat ovat "Aukstojas" 293,8 metrin korkeudella, "Kruopine" (293,7 m) ja "Juozapine" (292,7 m). Pääkaupunki Vilna on 213 metriä merenpinnan yläpuolella.
Liettuan viidestä kansallispuistosta vanhin on vuonna 1974 perustettu Aukštaitijan kansallispuisto, jossa suojellaan vanhoja metsiä. Kuurinkynnään kansallispuisto muodostuu kapeasta ja hiekkaisesta niemestä. Trakaissa suojellaan lisäksi historiallisia kohteita.
Liettua on jaettu kymmeneen lääniin ("apskritys", yksikkö - "apskritis"), jotka on nimetty suurimman kaupungin mukaan. Läänit on jaettu kuntia vastaaviin 43 kunnallispiiriin sekä kuntia vastaaviin kaupunkikuntiin ja kuntiin. Näitä yksiköitä on yhteensä 60, ja ne sijoittuvat lääninrajojen mukaisesti läänien alueille.Oheisessa kartassa on esitetty Liettuan suurimpien kaupunkien sijainti ja taulukoissa niiden asukasluku 1.1.2012. Kaupungin karttasymbolin koko määräytyy asukasluvun mukaan.
Vuoden keskilämpötila Liettuassa on +6,7 astetta, tammikuun -2,8 astetta ja heinäkuun +17,9 astetta. Liettuan lämpötilojenvaihtelut voivat olla suuria kesän +30 asteesta talven –32 asteeseen. Vuoden keskimääräinen sademäärä on 744,8 mm ja kosteusprosentti 78.
Liettua kuuluu luonnonmaantieteellisesti lauhkean vyöhykkeen sekametsäalueeseen. Havupuiden osuus metsien puustosta on hiukan alle puolet, yleisimpänä kuusi. Eri metsätyypeissä on valtalajeina yleensä 3-5 puulajia, havupuiden lisäksi erityisesti jaloja lehtipuita. Soita ei juurikaan ole, mutta lehtomaiset kosteikot ja tervaleppä-paju-saarniluhdat ovat yleisiä. Tyypillisiä lehtipuita ovat koivut, lepät, haapa ja jalot lehtipuut, kuten tammi, pähkinäpensas ja lehmus. Pyökki kasvaa Liettuassa pohjoisimmillaan. Sen levinneisyyden pohjoisraja seurailee suurin piirtein Latvian ja Liettuan rajaa.
Taulukossa on kaikkien aikojen korkein ja matalin kyseisen kuukauden aikana mitattu lämpötila.
Isabelle Adjani
Isabelle Adjani (s. 27. kesäkuuta 1955) on ranskalainen näyttelijä.
Hänellä on kaksi lasta, ensimmäinen avioliitosta ohjaaja Bruno Nuyttenin kanssa ja toinen suhteesta näyttelijä Daniel Day Lewisin kanssa. "People"-aikakauslehti on valinnut hänet yhdeksi maailman 50 kauneimmasta naisesta. Adjani on monikielinen ja hän näyttelee rooleja sekä ranskaksi, englanniksi että saksaksi. Hän on asunut Genevessä vuodesta 1996, jolloin hän muutti lapsineen faneilta ja medialta karkuun Pariisista.
Adjani syntyi Gennevilliersin kunnassa, joka sijaitsee Pariisin suurkaupunkialueella. Hänen isänsä oli turkkilais-algerialainen ja äitinsä saksalainen. Hän aloitti näyttelemisen 12-vuotiaana ja esiintyi ensimmäisessä elokuvassaan 14-vuotiaana. 18-vuotiaana hän liittyi Ranskan valtionteatteriin, Comédie-Françaiseen.
Adjanin ensimmäinen suuri elokuvarooli oli vuonna 1974 Claude Pinoteaun elokuvassa "La Gifle", joka nosti hänet ranskan suosituimpien näyttelijöiden joukkoon. Seuraavan vuonna hän esiintyi François Truffaut’n elokuvassa "Adelen tarina" (L’Histoire d’Adèle H.), josta hän sai Oscar-ehdokkuuden parhaana naisnäyttelijänä ja joka toi hänelle rooleja Hollywood-elokuvissa.
Useiden muiden 1970-luvun ranskalaisten naisnäyttelijöiden tapaan hän kokeili myös uraa laulajana Serge Gainsbourgin avustuksella. Vuonna 1983 hän levytti albumin, jolta single ”Pull Marine” nousi listaykköseksi Ranskassa.
Vuonna 1981 ja 1983 hän voitti César-palkinnon rooleistaan elokuvissa "Possession" ja "L’été meurtrier". 1988 hän tuotti ja esitti pääosan ranskalaisesta kuvanveistäjästä Camille Claudelista kertovassa elokuvassa. Tästä elokuvasta hän sai kolmannen César-palkintonsa ja toisen Oscar-ehdokkuutensa. Elokuva oli myös ehdolla parhaan ulkomaisen elokuvan Oscariin. Ennätyksellisen neljännen César-palkintonsa hän sai elokuvasta "Kuningatar Margot" (1994).
Langlandsin ohjelma
Matematiikassa Langlandsin ohjelma on joukko otaksumia, jotka yhdistävät lukuteoria ja ryhmien esitysteoriaa ryhmiä koskeviin tuloksiin. Robert Langlands julkaisi ohjelmansa 1967.
Langlandsin ohjelman voidaan katsoa alkaneeksi, kun Artin julkaisi resiprositeettilakinsa, joka yleistää neliönjäännöslausetta. Artinin resiprositeettilaki koskee algebrallisia lukukuntia joiden Galois'n ryhmä kunnassa Q on Abelin ryhmä, antaa L-funktioille yksiulotteisen esityksen Galois'n ryhmänä ja väittää, että nämä L-funktiot ovat identtisiä Dirichlet'n L-sarjojen kanssa (siis analogisia Dirichlet'n karakteristikoista tehdyn Riemannin zeeta-funktion kanssa).
Galois'n ryhmille, jotka eivät ole Abelin ryhmiä, voidaan myös määrittää L-funktiot luonnollisella tavalla: Artinin L-funktioiden avulla
Langlandsin tavoitteena oli löytää kunnollinen yleistys Dirichlet'n L-funktioille, jotka voisivat yleistää Artinin lauseen.
Hecke oli aiemmin löytänyt yhteyden Dirichlet'n L-funktioiden ja automorfimuotojen (holomorfinen funktio kompleksitason ylemmässä puolitasossa, jotka toteuttavat tiettyjä funktionaaliyhtälöitä) välille. Langlands yleisti nämä automorfisiksi kärkiesityksiksi, jotka ovat eräänlaisia ryhmän GL ääretönulotteisia jaottomia esityksiä adelen renkaan "Q" suhteen. (Tästä renkaasta nähdään kaikki "Q":n täydellistymät "p"-aditisten lukujen avulla.)
Langlands liitti L-funktioita näihin automorfiesityksiin ja otaksui, että jokainen lukukunnan Galois'n ryhmän äärellisulotteinen esityksen Artinin L-funktio on sama kuin automorfinen esitys. Tämä tunnetaan resiprositeetti-otaksumana.
Hetzer
Jagdpanzer 38(t) "Hetzer" ("Jahtaaja"), alun perin Panzerjäger 38 für 7,5 cm Pak 39 L/48, oli saksalainen, vuonna 1943 kehitetty panssarintorjuntavaunu. Vaunua ehdittiin rakentaa maaliskuusta 1944 lähtien ennen sodan loppumista yli 2800 kappaletta. Nimi "Hetzer" ei ollut virallinen, vaan joiden yksikköjen keskuudessa syntynyt ja yleistynyt sodanjälkeisessä kirjallisuudessa.
Vaunu rakennettiin käytöstä poistuneen tšekkoslovakialaisen LT-38-vaunun pohjalle. Pääaseeksi valikoitui laajalti saksalaisten joukkojen käytössä oleva 7,5 cm Pak 39 L/48 -panssarintorjuntakanuuna (41 laukausta) ja erikoisuutena vaunun katolla oli sisältä kauko-ohjattava MG-34-konekivääri (1 200 ammusta). Vaunun pieneen kokoon nähden aseistus oli tehokas.
Vaunu painoi taistelukunnossa 16 tonnia, moottorina siinä oli 160 hv tuottanut 6-sylinterinen ja 7,754-litrainen Praga AC/2800 -bensiinimoottori. Polttoainetta oli 320 litraa, joka riitti maantiellä 260 ja maastossa 170 kilometriin. Panssarointi vaihteli 11 ja 60 mm:n välillä ja oli hyvin kalteva, mikä paransi sen tehollista vahvuutta. Huippunopeus maantiellä oli 42 km/h. Miehistöä oli neljä; johtaja, ampuja, ajaja ja lataaja.
Hetzer oli onnistunut konstruktio ja sitä valmistettiin sodan loppuun mennessä kaikkiaan 2 584 kpl. Sodan jälkeen Hetzer palveli Tšekkoslovakian ja Sveitsin puolustusvoimissa aina 1960-luvulle saakka. Hetzerin menestys on viitoittanut myöhempiä sodanjälkeisiä panssarintorjuntavaunuja, esimerkiksi Bundeswehrin Jagdpanzer Kanone.
Vaunusta tehtiin pieni määrä muunnoksia, kuten Bergepanzer 38(t), kevyt hinausvaunu, jota valmistettiin 170 kappaletta; Flammpanzer 38(t) liekinheittimellä varustettuna, jota valmistettiin 50 kpl Ardennien taistelua varten; sekä 15 cm Schweres Infanteriegeschütz 33/2 (Sf) auf Jagdpanzer 38(t), joka oli 15 cm sIG 33 -kenttätykki asennettuna avoimelle alustalle Grillen korvaajaksi.
Lisäksi rakennettiin kolme prototyyppiä Pantherin KwK 42 -tykillä, mutta tykin koko aiheutti ongelmia. Krupp ehdotti myös vaunun päällysrakenteen suurentamista tykin mahduttamiseksi siihen, mutta suunnitelmaa ei toteutettu.
Lisäksi rakennettiin 14 protyyppia uudenlaisella starr-tyyppisellä (saks. jäykkä) tykin kiinnityksellä, jolla oli tarkoitus yksinkertaistaa rekyylinvaimennusta ja siten nopeuttaa tykkien valmistusta. Tämä olisi myös mahdollistanut 10,5 cm StuH 42/2 L/28 -rynnäkköhaupitsin asentamisen vaunuun.
Coregonus migratorius
Coregonus migratorius on itäisen Siperian Baikaljärvessä elävä "Coregonus"-suvun kalalaji, ”Baikalin omul” (). Kala syö pääasiassa planktonia. Se on vaelluskala, joka nousee jokiin kutemaan. Tärkeimmät kutujoet ovat Kitšera, Verhnjaja Angara, Tšivyrkui, Barguzin ja Selenga.
Omul on tärkeä ravintokala Baikalin alueen asukkaille. Baikalin kalastuksesta omul kattaa suurimman osan. Paikallisen käytön lisäksi omulia viedään myös muualle Venäjälle. Omulin määrä on vähentynyt.
Baikalin omulsiikaa pidettiin aiemmin Pohjoiseen jäämereen laskevissa joissa ja niiden suissa elävän omulsiian alalajina ("Coregonus autumnalis migratorius"), mutta sittemmin sen lähisukulaiseksi onkin osoittautunut Baikalissa elävä tavallisen siian populaatio.
Yorkin riitti
Yorkin riitti on vapaamuurariuden astejärjestelmä. Sitä kutsutaan myös Amerikkalaiseksi riitiksi. Vapaamuurarikokemuksen lisääntyessä voi nousta aina seuraavalle asteelle. Kullakin asteella on oma rituaalinsa. Yorkin riitti on nimetty Englannissa sijaitsevan Yorkin mukaan.
Yorkin riittiin kuuluvat Yhdysvalloissa kolmen ensimmäisen ns. sinisen asteen lisäksi seuraavat asteet, joista ei käytetä järjestysnumeroita:Suomessa Yorkin riitti ei muodosta yhtenäistä järjestelmää, mutta täällä annetaan englantilaisperäisten rituaalien mukaisesti sinisten asteiden jälkeiset asteet merkkimestarimuurari, Royal Arch sekä ritariasteet. Lisäksi merkkimestariloosien yhteydessä toimivat Royal Ark Mariners -loosit. Merkkimestarimuurareilla, Royal Archilla ja ritariasteilla on Suomessa omat keskusjärjestönsä.
Yorkin riitin kanssa rinnakkainen vapaamuurareiden yläastejärjestelmä on Muinainen ja Oikeutettu Riitti, joka monissa maissa tunnetaan nimellä "Skottilainen riitti".
Kansainvälinen Vapaamuurarijärjestö Miehille ja Naisille Le Droit Humain Suomen Liitto ry:n toiminnassa on myös mahdollisuus edetä kapiteeli- tai kapituliasteisiin, sekä Kuninkaallisen Arkin Merenkulkijoihin (Royal Arch Mariners). Le Droit Humain Suomen Liitto ry:ssä ei toistaiseksi ole käytössä Kätkettyjä asteita (Kryptiset asteet), eikä Ritariasteita.
Thousand Oaks
Thousand Oaks on kaupunki Kalifornian osavaltiossa Yhdysvalloissa. Kaupunki sijaitsee Los Angelesin luoteispuolella Venturan piirikunnassa Conejo Valleyn laaksossa. Oaks – kuten paikalliset Thousand Oaksia kutsuvat – on kasvanut voimakkaasti viime vuosikymmeninä. Siellä sijaitsee arvostettu yksityinen yliopisto California Lutheran University.
Vuoden 2010 väestönlaskennassa kaupungissa oli 126 683 asukasta. Asukkaista noin 81% on valkoisia, 9,5% aasialaisia.
Skottilainen riitti
Skottilainen riitti on vapaamuurareiden Yorkin riitin kanssa rinnakkainen yläastejärjestelmä.
Yläastejärjestelmällä tarkoitetaan vapaamuurarillisia organisaatioita, joissa ns. sinisen vapaamuurariuden kolme ensimmäistä astetta suorittaneet mestarimuurarit voivat jatkaa itsensä kehittämistä.
Vanhimpien vapaamuurariloosien toiminnassa oli kristillisiä piirteitä. 1700-luvulla kristilliset painotukset kuitenkin jäivät pois ja loosit hyväksyivät jäsenikseen muitakin kuin kristillistä uskoa tunnustavia – esimerkiksi juutalaisia sekä muslimeita.
1800-luvun alkupuolella osa vapaamuurareista alkoi toivoa rituaaleihinsa uudelleen mukaan kristillisyyttä. Sinisen vapaamuurariuden rinnalle syntyi kristillisiä legendoja ja symboleja sisältävä skottilainen riitti. Siitä käytetään myös nimitystä Rose Croix -muurarius.
Suomessa tämä kristillinen, vapaamuurariuden kaikki 33 astetta kattava järjestelmä tunnetaan nimellä Suomen Muinainen ja Oikeutettu Riitti.
Skottilaisen riitin yksiköitä kutsutaan chaptereiksi. Vuonna 1786 Riitti vakiintui 33-asteiseksi. Näin Suomen Muinainen ja Oikeutettu Riitti kattaa koko vapaamuurarillisen kehityspolun.
Nyttemmin myös Suomessa on omaksuttu kansainvälinen käytäntö, jossa Yorkin ja Skottilaisen riitin tarjoamat etenemispolut ovat rinnakkaisina tarjolla kaikille kolmannen asteen mestarimuurareille.
Erityisen vaikuttava on Riitin temppeli Yhdysvaltain Washington DC:ssä.
Suomen Muinaisen ja Oikeutetun Riitin toimisto ja suurin temppeli sijaitsee Helsingin Liisankadulla rakennuksessa, jonka graniittinen ulkokuori erottaa sen selkeästi kadun muista rakennuksista.
Skottilaisen Riitin asteet ovat seuraavat:
Koto (ravintola)
Koto on vuonna 1986 perustettu Helsingin Lönnrotinkadulla sijaitseva japanilainen ravintola. Se on yksi Suomen vanhimmista japanilaisista ravintoloista. Aiemmin ravintola sijaitsi Kalevankadulla.
Vuonna 2014 ravintolan liikevaihto oli 607 000 euroa.
Hymne Monégasque
Hymne Monégasque ("Monacon hymni") on Monacon kansallislaulu. Theophile Bellando kirjoitti laulun sanat ja sävelsi sen melodian vuonna 1841. Myöhemmin Castil-Blaze muokkasi melodiaa. Vuonna 1848 Monacon kansalliskaarti otti Bellandon sävelmän tunnuksekseen nimellä Kansalliskaartin marssi. Vuonna 1896 Charles Albrecht laati laulusta pianosovituksen nimeltä Air National de Monaco.
Joitakin vuosia myöhemmin Francois Bellini laati laulusta orkesteriversion. Sitä käytettiin jonkin aikaa kansallislauluna, mutta versio osoittautui liian pitkäksi ja mutkikkaaksi yleisön laulettavaksi. Nykyinen versio hymnistä syntyi vuonna 1914, jolloin Leon Jehin sävelsi sen ruhtinas Albertin 25-vuotisen hallituskauden juhlaan. Vuonna 1931 Louis Notari kirjoitti lauluun monegassinkieliset sanat. Nykyään tämä paikallisella kielellä kirjoitettu versio on ruhtinaan antamalla asetuksella säädetty ainoaksi viralliseksi. Laulussa on alun perin ollut useita säkeistöjä, mutta nykyään virallisissa yhteyksissä esitetään vain ensimmäinen. Käytännössä laulua lauletaan virallisten tilaisuuksien ulkopuolella hyvin harvoin.
"Monegassinkielin virallinen versio"
A MARCIA DE MUNEGHU / INU NACTIONALE
"Ranskalaiset sanat"
HYMNE MONÉGASQUE
"Epävirallinen suomalainen käännös (ranskalaisen version pohjalta)"
Antisuunnittelumalli
Suunnittelumalleja voidaan myös esittää antisuunnittelumalleina, jolloin tavoitteena on tunnistaa annetun kuvauksen perusteella jokin ohjelmiston, projektin tai prosessin rakenteessa oleva perustavanlaatuinen ongelma johon antisuunnittelumalli esittää korjausehdotuksen tai tavan vähentää ongelman kriittisyyttä. Teoksen määritelmä antisuunnittelumallin käsitteelle on laajempi kuin Erich Gamman suunnittelumallien käsite, koska se sisältää itse ohjelman arkkitehtuurista riippumattomia ongelmakokonaisuuksia, kuten ongelmat ohjelmistotuotantoprosessissa ja projektin johdossa.
Antisuunnittelumallit ovat joskus hyödyllisempiä kuin varsinaiset suunnittelumallit, koska niiden perusteella kehittäjät voivat löytää sovelluksestaan toteutustapoja joita he eivät ole aikaisemmin ymmärtäneet ongelmallisiksi. Antisuunnittelumallit antavat hyödyllisiä vinkkejä, kun olemassa olevaa ohjelmistoa tulee parantaa tai kehittää edelleen.
Intercity-Express
Intercity-Express tai ICE on suurnopeusjuna, jota operoi Deutsche Bahnin tytäryhtiö DB Fernverkehr Saksassa ja ympäröivissä valtioissa (Sveitsissä ja Itävallassa kirjoitusasussa InterCityExpress). Ulkomaanliikennettä ajetaan Sveitsin Zürichiin, Itävallan Wieniin, Ranskan Pariisiin ja hitaammilla nopeuksilla myös Alankomaiden Amsterdamiin ja Belgian Brysseliin ja Liègeen.
Saksalaiset ovat onnistuneet myymään ICE-junia myös ulkomaille. Espanjan rautatieyhtiö Renfe käyttää tämäntyyppisiä junia ja Venäjän valtio osti 60 kappaletta junia tarjoamaan suurnopeuksista matkustajaliikennettä Pietarin ja Moskovan välille. Uusi Venäjän rautateiden hallitus tutkii tilausta ja alustavasti suunnittelee tilaavansa vain kuusi junaa. Toiset 60 junaa tilattiin Kiinaan Peking–Tianjin-linjalle.
ICE-kalustoa valmistaa teollisuusyhteenliittymä, jota johtaa Siemens AG. ICE-junat tarvitsevat erikoisradat voidakseen ajaa suurilla nopeuksilla, mutta voivat ajaa normaaliradoilla normaalinopeuksilla.
ICE 3:n suunnittelun aikaan DB vaati uusia kallistuvakorisia junayksiköitä, jotta perinteisillä radoilla, joita ei voida uudistaa suurnopeusradoiksi, voitaisiin ajaa suurempia nopeuksia. Näihin kallistustekniikka ostettiin FIATilta Pendolino-junista. ICE-TD-nimisiin dieselyksiköihin Siemens kehitti itse kallistustekniikan, mutta niissä on ollut niin paljon teknisiä vikoja, että ne on vedetty pois käytöstä. On myös esitetty epäilyjä, että ne aiheuttaisivat niin paljon käyttökustannuksia, että edes täysi juna ei olisi voitollinen.
Verkossa on kolme pääkäytävää pohjoisesta etelään, jotka lähtevät Hampurista:
Kolme pääreittiä lännestä itään ovat:
Useat ICE-linjat ylittävät Saksan rajan naapurimaihin:Uusi linja, jolla kulkevat sekä ICE että TGV:t, tullaan avaamaan vuonna 2007 Frankfurtista Stuttgartin kautta Pariisiin.
ICEn alkuperä oli konsepti uudesta suurnopeuksisesta maanpäällisestä julkisesta liikenteestä Saksassa, joka kilpailisi Transrapid-yksiraidejärjestelmän kanssa. ICE menestyi ja se otettiin käyttöön koko maassa, mutta myös Transrapidin kehitys on jatkunut.
On väitetty, että ICE menestyi osaksi sen takia, että se pystyy kulkemaan perinteisillä raiteilla (vaikkakaan ei täydellä nopeudella, asemien lähellä jopa S-Bahn-lähijunat menevät niiden ohitse). Vanhojen raiteiden käyttö tarkoittaa myös sitä, että normaalijunien täytyy odottaa myöhässä olevia ICE-junia, joka johtaa myöhästymisten kumuloitumiseen.
ICE teki raidekulkuneuvojen nopeuden maailmanennätyksen 1. toukokuuta 1988, vaikkakin sen on sen jälkeen rikkonut ranskalainen TGV.
Posten
Posten on Ruotsin postiyhtiö. Ruotsin postin perusti vuonna 1636 Axel Oxenstierna, vaikka sen alkuperä onkin vielä vanhempi. Posten toimi valtionlaitoksena 1990-luvulle asti, kunnes siitä tehtiin valtion omistama osakeyhtiö. Ainakin kansan mielestä yksi postipalvelun suurimmista muutoksista oli postikonttoreiden asiakaspalvelusta luopuminen vuonna 2001. Nykyään Ruotsissa postipalveluja saa asiamiesposteista.
Postia pidetään Ruotsissa hyvin luotettavana, mutta viime vuosikymmenenä Postenissa on tapahtunut suuria leikkauksia ja muutoksia organisaatiossa. Postenia uhkaa myös lisääntyvä kilpailu Ruotsin sääntelemättömillä postimarkkinoilla. Vuonna 2003 Postenin osuus kirjemarkkinoista oli kuitenkin vielä yli 90 %.
Die Stem van Suid Afrika
Die Stem van Suid-Afrika (, ) oli vuodesta 1957 vuoteen 1994 Etelä-Afrikan kansallislaulu.
Afrikaansiksi kirjoitettu teksti on peräisin C. J. Langenhovenin toukokuussa 1918 kirjoittamasta runosta. Musiikin runoon sävelsi vuonna 1921 pastori M. L. de Villiers. Etelä-Afrikan yleisradio alkoi pian soittaa de Villiersin sävelmää kansallislaulun paikalla ohjelmistonsa lopussa virallisen kansallishymnin God Save the Kingin yhteydessä. Vuonna 1928 laulu esitettiin ensimmäistä kertaa virallisessa tilaisuudessa kansallishymninä. Vuodesta 1932 käytössä on myös laulun englanninkielinen käännös The Call of South Africa.
2. toukokuuta 1957 Etelä-Afrikan hallitus julisti Die Stem van Suid-Afrikan virallisesti maan kansallislauluksi. Maan parlamentti vahvisti asian lailla vuonna 1959. Apartheid-hallinnon Etelä-Afrikassa laulu profiloitui ennen kaikkea valkoihoisen vähemmistön kansallislauluksi, eikä musta enemmistö tuntenut sitä omakseen.
Apartheid-hallinnon päättymisen jälkeen Etelä-Afrikalla oli vuodesta 1994 käytössään kaksi virallista kansallishymniä, jotka soitettiin virallisissa yhteyksissä perä jälkeen. Ensiksi soitettiin mustien kansalaisoikeustaistelijoiden tunnuslauluksi muodostunut, myös Tansanian ja (tosin toisilla sanoilla) Sambian kansallislauluna käytetty Nkosi Sikelel' iAfrika ja heti sen perään Stem van Suid-Afrika. Vuonna 1996 näistä lauluista muodostettiin uusi, nelikielinen kansallishymni, Etelä-Afrikan kansallislaulu. 
"Afrikaansinkielinen teksti"
Die Stem van Suid-Afrika
"Virallinen englanninkielinen versio"
The Call of South Africa
Dm10
Dm10 oli VR:n kokeellinen dieselmoottorivaunu (moottorijuna). Dm10-sarjan moottorijunia rakennettiin koemielessä vain yksi kappale, Dm10 nro 4301, joka sai lempinimen "Junttilan Salama".
Kun moottorijunaliikenne lopetettiin vuonna 1988, suuri osa Dm7-sarjan moottorijunin hoidetusta henkilöjunaliikenteestä joko lakkautettiin tai vuorot muutettiin veturivetoisilla junilla liikennöitäviksi. Veturivetoinen liikenne vähäisillä matkustajamäärillä ei kuitenkaan ole kannattavaa, joten VR etsi uusia keinoja moottorijunaliikenteen palauttamiseksi.
Tähän tarkoitukseen 1990-luvun alussa muutettiin tavallinen henkilövaunu koemielessä dieselmoottorivaunuksi. Muutostyö tehtiin 1994 VR:n Pieksämäen konepajalla, ja kohteena oli niin sanottu "sininen vaunu", Eit 23018. Vaunu varustettiin kahdella ohjaamolla sekä moottoreilla ja tarvittavilla apulaitteilla. Koeajoissa vaunun todettiin toimivan hyvin, ja siitä saadut kokemukset olivat hyödyksi päätettäessä uudesta dieselmoottorivaunutilauksesta.
Dm10 4301 jäi kuitenkin pois liikenteestä eikä muita vastaavanlaisia moottorivaunuja rakennettu. Alitehoisten jarrujen vuoksi vaunun nopeus jouduttiin rajoittamaan 80 kilometriin tunnissa. Vaunu oli myös liian painava. Kuusakoski Oy romutti tämän ainutlaatuiseksi jääneen moottorivaunun lopullisesti Joensuun Raatekankaalla 26. toukokuuta 2006 alkaen. Yksityiset harrastajat jopa yrittivät ostaa moottorivaunua museoitavaksi, mutta VR kieltäytyi myymästä vaunua ”ympäristö- ja imagosyihin” vedoten.
Bob de Jong
Bob Johannes Carolus de Jong (s. 13. marraskuuta 1976 Leimuiden) on alankomaalainen pikaluistelija, joka on erikoistunut pitkille matkoille, pääasiassa 5 000 ja 10 000 metrille.
Matkakohtaisissa MM-kisoissa Bob de Jong on voittanut 10 000 metrillä kultaa viidesti (1999, 2003, 2005, 2011 ja 2012), hopeaa neljästi (1998, 2000, 2001 ja 2004) sekä pronssia neljästi (1997, 2008, 2009 ja 2013). 5 000 metriltä hänellä on kaksi kultaa (2001 ja 2011), neljä hopeaa (2000, 2003, 2005 ja 2012) ja yksi pronssi (1999). 1998 Naganon olympialaisissa hän luisteli 10 000 metrillä hopealle ja voitti 2006 Torinon olympialaisissa 10 000 metrillä olympiakultaa. Vancouverin 2010 ja Sotšin 2014 olympialaisissa de Jong saavutti pronssia 10 000 metrillä. Hän on voittanut maailmancupin yhdistetyn 5 000 ja 10 000 metrin cupin kausilla 2003–2004, 2010–2011 ja 2011–2012, ollut toinen 1999, 2000, 2002, 2003, 2005 ja 2013 sekä kolmas 1997, 1998, 2001, 2009, 2010 ja 2015.
Alankomaiden matkakohtaisista mestaruuskilpailuista de Jongilla on kahdeksan kultaa, yksitoista hopeaa ja kaksitoista pronssia ja yleisluistelijoiden mestaruuskisoista kaksi pronssia. Maaliskuussa 1996 hän luisteli 3 000 metrin maailmanennätyksen 3.53,06.
Geir Karlstad
Geir Karlstad (s. 7. heinäkuuta 1963 Skedsmo, Norja) on norjalainen entinen pikaluistelija, joka aktiiviurallaan oli erikoistunut pitkille luistelumatkoille.
Vuonna 1982 Karlstad voitti juniorien maailmanmestaruuden.
Ensimmäiset aikuisten arvokisamitalinsa hän saavutti vuonna 1989, jolloin hän saavutti pronssia sekä yleisluistelijoiden MM-kisoista että EM-kisoista. 1992 Albertvillen olympialaisissa hän voitti olympiakultaa 5 000 metrillä ja saavutti lisäksi pronssia 10 000 metrillä.
Maailmanennätystä Karlstad paransi uransa aikana 10 000 metrillä kolmesti ja 5 000 metrillä kahdesti.
Mungu ibariki Afrika
Mungu ibariki Afrika on Tansanian kansallislaulu. Kyseessä on swahilinkielinen käännös Enoch Sontongan suositusta xhosankielisestä virrestä ”Nkosi Sikelel' iAfrika”. Tämä muodostaa nykyään osan Etelä-Afrikan kansallislaulua. Sama melodia on käytössä myös Sambian kansallislauluna, tosin eri sanoin. Myös Zimbabwe käytti ennen samaa kansallislaulua. Sontongan laulu on laajalti tunnettu mustassa Afrikassa, ja sitä kutsutaankin toisinaan ”Pan-afrikkalaiseksi hymniksi”. Suomalaiset tuntenevat laulun parhaiten virsikirjan virtenä 501, ”Kuule, Isä taivaan, pyyntö tää”. 
"Swahilinkielinen laulu"
"Suora käännös suomeksi" (ei laulettava)
Luonnonvakio
Luonnonvakio on suure, jonka numeerinen arvo on universaali, eli paikasta riippumaton, ja ajasta riippumaton. Luonnonvakiota voidaan verrata matemaattiseen vakioon, kuten piihin. Luonnonvakioita ovat muun muassa Planckin vakio "h", valon nopeus tyhjiössä "c", gravitaatiovakio "γ" ja tyhjiön permittiivisyys eli sähkövakio "ε". Näiden ilmoitetut lukuarvot saattavat muuttua historian saatossa, mutta se johtuu mittaustekniikoiden parantumisesta, ei vakion arvon muuttumisesta.
Vuonna 1937 Paul Dirac esitti, että vakiot saattavat pienentyä suoraan verrannollisesti maailmankaikkeuden ikään. Sittemmin on tehty havaintoja ainakin valonnopeuden ja hienorakennevakion muuttumisesta.(lähde?) Laboratoriokokeissa muuttumista ei ole kuitenkaan havaittu. Protonin ja elektronin massojen suhde on pysynyt 0,00001 prosentin tarkkuudella samana ainakin viimeiset seitsemän miljardia vuotta.
Dimensiollisten luonnovakioiden lukuarvo riippuu käytettävistä yksiköistä. Koska yksiköt ovat vain sopivasti määriteltyjä määriä suuretta, ei mikään teoria voi ennustaa dimensiollisten luonnonvakioiden arvoja. Esimerkiksi valonnopeus määritellään tavallisesti yksiköllä metriä per sekunti, jolloin saadaan arvoksi 299 792 458. Jos valonnopeus määriteltäisiin vaikkapa kilometreinä sekunnissa olisi sen arvo 299 792,458.
Dimensiottomien luonnonvakioiden lukuarvot eivät riipu käytettävistä yksiköistä, koska yksiköt supistuvat pois. Ne ovat tavallisesti saman dimensioisten vakioiden osamääriä. Koska dimensiottomat vakiot ovat pelkkiä lukuja on mahdollista, että jokin tulevaisuuden teoria ennustaa niiden arvon. Kaikki luonnonlait voidaan ilmaista ilman dimensiollisia luonnonvakioita poistamalla yhtälöistä kaikki yksiköt (), jolloin jäljelle jää vain dimensiottomia vakioita. Tämän vuoksi dimensiottomia vakioita kutsutaan myös perustavanlaatuisiksi luonnonvakioiksi ().
Hienorakennevakio α yksi on tunnetuimmista dimensiottomista vakioista. Sen arvo on mitattu varsin tarkasti (7,297 352 5376 x 10)
, mutta sitä ei ole lukuisista yrityksistä huolimatta toistaiseksi pystytty johtamaan mistään teoriasta. Toinen tunnettu esimerkki on protonin ja elektronin massojen suhde eli "m"/"m", joka on lukuarvoltaan noin 1836,152 672 47.
Ole Rømer
Ole (Christensen) Rømer (25. syyskuuta 1644 Aarhus – 19. syyskuuta 1710 Kööpenhamina) oli tanskalainen tähtitieteilijä, joka mittasi ensimmäisenä valonnopeuden vuonna 1676. Vaikka hänen tuloksessaan olikin lähes 30 prosentin virhe, hänen tutkimuksensa on merkittävä, sillä se sisälsi ensimmäiset vakuuttavat todisteet siitä, että valonnopeus on äärellinen. Vielä 1600-luvulla oli oppineitakin, jotka uskoivat valonnopeuden olevan ääretön.
Elvis Presley (albumi)
Elvis Presley on Elvis Presleyn debyyttialbumi, jonka julkaisi RCA Victor 13. maaliskuuta 1956.
Elviksen ensimmäisen RCA-singlejulkaisun "Heartbreak Hotel" noustua maaliskuun alussa 1956 singletilaston kärkeen, yhtiön levypomot olivat vakuuttuneita artistinsa potentiaalista levymyyjänä, ja julkaisivat kiireellä 13. maaliskuuta Presleyn ensialbumin, nimeltään "Elvis Presley". Pikaisella aikataululla koottu albumi sisälsi puoliksi vanhaa Elviksen Sun-yhtiölle levyttämää materiaalia, ja puoliksi alkuvuoden RCA-sessioiden julkaisemattomia raitoja. Jo maaliskuun lopussa levy oli ylittänyt 300 000 kappaleen myyntimäärän, ollen näin RCAn ensimmäinen miljoonan dollarin albumi (levyn vähittäismyyntihinta $3.98). Kiireellisen julkaisuaikataulun vuoksi Elvistä ei saatu studiokuvaan, ja kannessa käytettiin edellisenä vuonna Floridan-keikalla otettua mustavalkoista valokuvaa, joka poikkeaa tyylillisesti myöhempien albumikansien linjasta.
The Clash -yhtyeen albumin "London Calling" kanteen on kopioitu Elvis Presley -albumin kannen typografia.
Nooan liitto
Nooan liitolla tarkoitetaan Jahven Nooan ja sitä kautta koko ihmiskunnan kanssa tekemää liittoa. Tooran kymmenen ensimmäistä lukua aloittavat ihmiskunnan historian ja ne määrittelevät inhimillisen etiikan perustan ennen yhdenkään järjestyneen uskonnon syntyä. On huomattava että ensimmäinen juutalainen oli toisella vuosituhannella eaa. elänyt Abraham ja Tooran juutalainen historia alkaa vasta hänen ajastaan. Ensimmäisen Mooseksen kirjan 6. luvussa Nooa saa Jumalalta käskyn pelastaa itsensä, perheensä ja kaksi joka eläinlajin edustajaa vedenpaisumukselta, jonka avulla Jumala tuhoaisi turmeltuneen maailman.
Tooran mukaan vedenpaisumuksen jälkeen Jumala ilmoitti Nooalle ettei enää tuhoaisi maanpäällistä elämää luonnonkatastrofin välityksellä ja tämän liiton merkkinä on taivaalle ilmestyvä sateenkaari:
Tästä Tooran kertomuksesta Talmud määrittelee periytyviksi seitsemän Nooan liiton lakia, jotka ovat koko ihmiskunnan moraalin sekä oikeuskäsityksen perustana ja ne sitovat ihmistä kaikkina aikoina ja kaikkialla:Mooseksen liitto syntyi noin 700 vuotta jälkeenpäin, jolloin perimätiedon mukaan koko Toora käskyineen annettiin Israelin kansalle. Juutalaisuuden mukaan nämä kaksi eri liittoa eivät ole eriarvoisessa asemassa keskenään, ts. juutalainen ei ole "pelastuksen" suhteen etuoikeutetummassa asemassa, vaan Mooseksen liiton käskyjen suurempi määrä (613) osoittaa aseman vastuullisuutta. Ei-juutalaisen ei siis tarvitse kääntyä juutalaiseksi tullakseen pelastetuksi, vaan seitsemän Nooan Liiton lain noudattaminen ovat riittävä ohje oikeamielisen tien kulkemiseen.
Oppenheimer
Oppenheimer voi tarkoittaa ainakin seuraavia henkilöitä:
Cannon Fodder
Cannon Fodder (suom. "Tykinruokaa") on brittiläisen Sensible Softwaren vuonna julkaisema videopeli, joka käsitteli sotaa hyvinkin humoristisesta näkökulmasta. Peli julkaistiin alun perin Commodore Amigalle ja pelin suosion lisääntyessä se julkaistiin myös useimmille aikansa pelikoneille.
Pelaaja ohjastaa pelissä kommandoryhmää, joka koostuu useammasta sotilaasta ja jonka voi edelleen jakaa enintään kolmeen ryhmään. Tehtävien laatu vaihtelee muun muassa vihollisjoukkojen tuhoamisesta panttivankien pelastamiseen. Onnistuneen tehtävän jälkeen selviytyneet sotilaat ylennetään ja saavat pieniä parannuksia kykyihinsä.
"Cannon Fodder" herätti ilmestyessään paljon keskustelua, tiedotusvälineissä paheksuttiin pelin väkivaltaisuutta ja sodan ihannoimista. Peli itsessään on kuitenkin satiiri sodasta ja siinä on useita viittauksia siihen, suurimpana kenties sen tunnusmusiikki (jossa johtavana teemana lauletaan ""War has never been so much fun - Sota ei ole ollut koskaan näin hauskaa""). DOS-version ohjekirjan lopussa todetaan kuitenkin lievennykseksi, että sota tuhoaa järjettömällä tavalla ihmishenkiä ja resursseja, ja toivoo ettei lukija joutuisi toteamaan sitä omin silmin.
Pelille on julkaistu jatko-osa "Cannon Fodder 2" vuonna . Sitä pidetään paljon haastavampana kuin alkuperäistä, jopa turhauttavan vaikeana.
Nopeuslasku
Nopeuslasku on hiihtolaji, jossa rinnettä suksilla alas laskettaessa pyritään saavuttamaan mahdollisimman suuri nopeus. Nopeuslasku on nopein hiihtolaji ja vauhti nousee parhaimmillaan yli 200 kilometrin tuntinopeuden. Lajia katto-organisaatio on kansainvälinen hiihtoliitto FIS.
Squaw Valleyn museon arkistoista löytyneiden tietojen mukaan ensimmäiset nopeuslaskukilpailut käytiin vuonna 1859 Kaliforniassa. Ensimmäisenä lajia harrastivat Kalifornian kullankaivajat ja kaivosmiehet. Tuolloin kilpailtiin 500–600 metrin mittaisilla radoilla tavallisesti mies miestä vastaan, parhaimmillaan jopa kuusi miestä yhtä aikaa rinteessä. Tuohon aikaan käytettiin pitkää puusauvaa ja 3,65 metrin mittaisia suksia. Suksien luistoa parannettiin voiteilla, joita valmistettiin muun muassa pihkasta, mahlasta ja tärpätistä. Vuonna 1884 saavutettiin epävirallinen maailmanennätys 79 kilometriä tunnissa ja kaksi vuotta myöhemmin jo 116 kilometriä tunnissa.
Euroopassa ensimmäinen kilpailu järjestettiin vuonna 1930. Tuolloin itävaltalainen Guzzi Lanstshner saavutti 101,8 kilometrin tuntinopeuden. Tuolloin lajin painopiste oli siirtynyt Eurooppaan ja ainoa suorituspaikka sijaitsi Sveitsin St. Moritzissa. Toisen maailmansodan jälkeen rakennettiin Cerviniaan, Italiaan "Kilometro Lanciato" -rata, jossa Zeno Colo teki vuonna 1947 uuden ennätyksen 159,2 kilometriä tunnissa. 1960-luvulla laji alkoi jälleen saada osakseen kansainvälistä suosiota ja lajin synnyinmaassa Yhdysvalloissa ryhdyttiin jälleen harrastamaan lajia. Vuonna 1963 rakennettiin Portilloon, Chileen uusi rata, jossa Dick Dorwort laski uudeksi maailmanennätysnopeudeksi 171,4 kilometriä tunnissa. Vuonna 1968 Kalevi Häkkinen paransi Cerviniassa maailmanennätyksen muotoon 172,4 kilometriä tunnissa. Nykyään nopeudet yltävät pitkälti yli kahdensadan kilometrin tuntinopeuden.
Nopeuslasku oli näytöslajina 1992 Albertvillen talviolympialaisissa.
Nopeuslaskussa pyritään varustuksella mahdollisimman pieneen ilmanvastukseen. Virtaviivaisuuden saavuttamiseksi käytetään erityisvalmisteisia kypäriä ja monoja. Puvut ovat ihonmyötäisiä, lateksista valmistettuja, joissa polvien ja kyynärpäiden kohdalle on laitettu vahvisteet suojaamaan mahdollisilta palovammoilta ja muilta vammoilta kaatumisten yhteydessä.
Aikuisilla erityisvalmisteiset sukset ovat 220–240 senttimetrin mittaiset, erityisen leveät. Hiihtomonot kiristetään tiukalle. Sauvat ovat vähintään metrin mittaiset ja käyristetyt, jotta saavutettaisiin mahdollisimman virtaviivainen muna-asento.
Nopeuslaskua harjoitetaan erityisesti tarkoitusta varten suunnitelluilla, noin kilometrin mittaisilla rinteillä. Tarkoitusta varten rakennettuja suorituspaikkoja on maailmassa muutama kymmenen. Tavallisesti suorituspaikat sijaitsevat korkeassa ilmanalassa, koska pyrkimyksenä on mahdollisimman pieni ilmanvastus, jotta saavutetaan nopea aika.
Maailmanennätykset
Suomen ennätykset
Michael Milton
Michael John Milton (s. 21. maaliskuuta 1973 Canberra, Australia) on australialainen vammaisurheilija, lajeinaan alppihiihto ja nopeuslasku. Miltonilta puuttuu vasen jalka polvesta alaspäin hänen sairastamansa luusyövän takia.
Milton kilpaili paralympialaisissa ensi kertaa jo 14-vuotiaana vuonna 1988. Vuonna 1992 Albertvillessä järjestetyissä paralympialaisissa hän voitti alppihiihdossa kultamitalin. 2002 Salt Lake Cityn paralympialaisissa hän voitti kaikki neljä alppihiihtokilpailua. Kaikkiaan hän on voittanut paralympialaisista yksitoista mitalia, joista kuusi kultaisia, kolme hopeisia ja loput kaksi pronssisia.
Menestyttyään alppihiihdossa Milton ryhtyi etsimään elämässään uusia haasteita ja alkoi harrastaa nopeuslaskua. Huhtikuussa 2004 hän laski uudeksi yksijalkaisten maailmanennätykseksi 191,13 kilometriä tunnissa. Myöhemmin hän yritti rikkoa ensimmäisenä yksijalkaisena 200 kilometrin tuntinopeuden rajaa, mutta jäi vain hieman sen alle. 29. huhtikuuta 2005 hän laski nopeudeksi peräti 210,40 kilometriä tunnissa.
Juha Taskinen
Juha ”Norppa” Taskinen (s. 6. maaliskuuta 1958 Sääminki) on Haukiniemen kylästä kotoisin oleva suomalainen dokumentaristi, luontokuvaaja ja -kirjailija.
Työssään Taskinen on erityisesti keskittynyt saimaannorppaan ja Saimaan järviluontoon, muun muassa Pihlajaveteen sekä Koloveteen. Hän on tuottanut aiheesta lukuisia elokuvia ja kirjoja. Hän on kuvannut myös Laatokan luontoa ja laatokannorppaa sekä Vienan Karjalaa ja Vienanmerta.
Töistään Taskinen on palkittu lukuisilla palkinnoilla. Vuonna 1985 hänen kuvansa "Saimaannorpat luodolla" valittiin vuoden luontokuvaksi ja vuonna 1991 "Unelma Saimaasta" valittiin vuoden luontokirjaksi. Vuonna 1993 elokuva "Hope of Saimaa" valittiin Euroopan vuoden luontoelokuvaksi. Suomen tietokirjailijat ry palkitsi hänet Tietokirjailijapalkinnolla vuonna 2011. Vuonna 2012 Taskiselle myönnettiin Ympäristöjärjestö WWF:n Pandapalkinto.
Luotettava Todistus
Luotettava Todistus on vuonna 1998 perustettu kristillinen metalliyhtye Ylistarosta.
Yhtyeen esimuoto sai alkunsa maaliskuulla 1998 kun Sami Nortunen päätti perustaa niin sanotun gospel-yhtyeen Antti Kivekkään kanssa.
Johtoajatuksena yhtyeelle oli tehdä musiikkia joka omalta osaltaan laajentaisi suomigospelin silloista kovin yksipuolista tarjontaa.
Keväämmällä Mikko Korkiavuori otettiin yhtyeeseen rumpaliksi ja pian sen jälkeen Arvi Katila basistiksi.
Näin oli syntynyt humoristisesti nimetty kristillistä hard rockia esittävä yhtye "Jeesuspössööt".
Loppuvuodesta Antti Kivekäs lähti yhtyeestä mikä sai aikaan suuria muutoksia yhtyeen toiminnassa. Kokoonpano, nimi ja tyylisuunta muuttuivat. 
Arvi Katila siirtyi kitaraan ja Mika Niemi otettiin basistiksi, musiikkityyli muuttui raskaammaksi ja nimeksi tuli Luotettava Todistus.
Vuosina 1998-2001 yhtye konsertoi varsin paljon mutta toimi kuitenkin lähinnä harrastepohjalta.
Yhtye nauhoitti demonauhoja vuosittain mutta omaa tyylisuuntaa ei tahtonut löytyä.
Mika Niemi lähti yhtyeestä loppuvuodesta 2001.
Toisella neljänneksellä 2002 yhtye soitti kokoonpanolla: Sami Nortunen kitara, Ville Karhu rummut, Mikko Korkiavuori kitara, Arvi Katila kitara ja Tero Kurkimäki basso. Yhtyeen musiikkityyli muuttui merkittävästi uuden kokoonpanon myötä.
Bändi nauhoitti syksyllä 2004 7 biisiä käsittävän demon, joka julkaistiin yhdessä ensimmäisen Maata näkyvissä -festareiden esiintymisen yhteydessä.
Vuonna 2005 ilmestyi yhtyeen EP Musta huone. Nauhoite sisälsi selvästi uuden tyylisuunnan nopeita ja monipuolisempia kappaleita.
2006 ilmestyi seuraava EP, joka sisälsi neljä uutta kappaletta. Tyylisuunta pysyi Mustan huoneen viitoittamalla tiellä.
EP julkaistiin taas Maata näkyvissä -festareilla. Keikka taltioitiin vuoden päästä ilmestyvälle bändin ensimmäiselle DVD/CD yhdistelmälle. DVD:n ja CD:n biisijärjestys oli ensimmäiset kahdeksan biisiä sama ja lisäksi CD sisälsi kaksi ennenjulkaisematonta kappaletta.
Bändi soitti tämän jälkeen lukuisia keikkoja. Erinäisten vaiheiden jälkeen Maata näkyvissä -festareilla 2008 yhtye ilmoitti jäsenten vaihdon, jolloin kaikki soittajat vaihtuivat. Vain Sami ja Tero jatkoivat bändissä. Alkuvuodesta 2010 myös Tero jätti bändin muiden kiireidensä vuoksi.
2010 vuoden alussa bändiin liittyi soolokitaristiksi Tomi Pulkkinen. Hieman myöhemmin Tuomas jättäytyi pois bändistä ja hänen tilanneen bassoa tuli soittamaan Mikko Männistö. Bändi julkaisi toukokuun lopulla promonauhoitteen ilmaiseen jakoon myspace-sivustolle.
Vuoden 2010 syksy meni tehdessä neljä keikkaa. Mikko pääsi hyvin bändiin sisään kehittäen ja luoden uusia bassokuvioita. 2010 vuoden viimeisen keikan jälkeen Jussi ilmoitti päätöksestään siirtyä sivuun rumpalin tontilta.
Vanha rumpali Ville soitti muutamia keikkoja Jussin jälkeen. Uusi rumpali on haussa.
Vuonna 2013 Henri Nortunen liittyi bändiin rumpaliksi.
Yhtyeen musiikki on hyökkäävää ja lainailee aineksia useista metallimusiikin alalajeista. Etenkin thrash- -vaikutteet kuuluvat musiikissa vahvasti. Sanoitukset lähestyvät elämää kristityn näkökulmasta.