Elinkautinen vankeus
Elinkautinen vankeus on vankeusrangaistus, joka teoriassa kestää tuomitun kuolemaan saakka. Sen tarkka määritelmä vaihtelee eri lainsäädännöissä. Monissa maissa elinkautiselle vankeudelle on säädetty enimmäiskesto, ja tuomitulla on mahdollisuus saada armahdus, usein tietyn vähimmäisajan jälkeen.
Paikoissa, joissa kuolemanrangaistus on käytössä pidetään usein elinkautista vankeutta sitä hieman lievempänä rangaistusvaihtoehtona.
Human Rights Watchin ja Amnesty Internationalin mukaan vain Israelissa, Etelä-Afrikassa, Tansaniassa ja Yhdysvalloissa on alaikäisiä elinkautisvankeja, joilla ei ole mahdollisuutta päästä ehdonalaiseen vapauteen. Yhdysvalloissa oli lokakuussa 2005 enemmän alaikäisiä elinkautisvankeja kuin missään muualla: 9 700, joista 2 200 ilman mahdollisuutta päästä ehdonalaiseen vapauteen.Elinkautisvankien määrä on kasvanut Suomessa rajusti 2000-luvulla. Vuonna 2000 elinkautisvankeja oli 59 ja useina 1990-luvun vuosina jopa alle 30. Vuoden 2012 lopussa elinkautisvankeja oli 200, joista kymmenen oli naisia. Keskimääräinen rangaistuksen pituus oli 17 vuotta. Vuonna 2014 keskimääräinen pituus taas oli 14 vuotta. Huhtikuussa 2014 uutisoitiin, että elinkautista vankeusrangaistusta kärsi 211 vankia. Määrän kasvun syynä on pidetty muutosta mielentilatutkimuksessa; yhä useampi murhasta tuomittu katsotaan syyntakeiseksi eli täydessä ymmärryksessä olevaksi.
Keskimäärin elinkautinen vankeus kestää Suomessa 14 vuotta ja neljä kuukautta (tilanne huhtikuussa 2014). Joitakin poikkeuksia on. Esimerkiksi Pasi Räty istui vanhuksen murhasta 22 vuotta (vuodet 1990–2012). Myös kolmoismurhaajat Mika Muranen ja Juha Valjakkala istuivat kaksi vuosikymmentä: Muranen vuodet 1994–2014 ja Valjakkala vuodet 1988–2008. Kolmoismurhaaja Vilho Huovinen puolestaan vietti vankilassa 25 vuotta.
Suomessa vankeutta voidaan tuomita joko elinkaudeksi tai määräajaksi. Jälkimmäistä tuomitaan aina vähintään 14 vuorokautta ja enimmillään 12 vuotta. Joskus rikoksentekijä on syyllistynyt kahteen tai useampaan rikokseen samalla kertaa. Hänet saatetaan tällöin tuomita kärsimään yhteistä rangaistusta. Yhteisen rangaistuksen enimmäispituus voi enimmillään olla 15 vuotta.
Rikoksentekijän ollessa alle 18-vuotias rikosta suorittaessa, rangaistuksen, joka muuten voitaisiin tuomita elinkautisena, tulee olla vähintään kaksi ja enintään kaksitoista vuotta vankeutta.
Suomen rikoslain perusteella murhasta tulee aina määrätä täysi-ikäiselle elinkautinen vankeus. Myös seuraavista rikoksista voidaan määrätä elinkautinen vankeus:Lokakuussa 2006 tuli voimaan nykyinen laki elinkautisvankien armahtamisesta ja ehdonalaisesta vapaudesta. Presidentin armahdusoikeus säilyi, mutta nykyään kaikkien 12 vuotta istuneiden elinkautisvankien vankeuden jatkaminen tulee Helsingin hovioikeuden käsiteltäväksi. Alle 21-vuotiaana tuomittujen tapaukset otetaan käsittelyyn 10 vuoden istumisen jälkeen. Päätös ehdonalaiseen vapauteen päästämisestä tehdään Rikosseuraamusviraston arvion pohjalta. Arviointi koskee tuomioon johtanutta rikosta ja sen jälkeisiä rikoksia, vangin vaarallisuutta ja hänen vankilassa esittämiään uhkauksia sekä vangin käytöstä. Arviota tehtäessä otetaan rikosseuraamusesimiehen (ent. ylivartijan) ja vankilanjohtajan lausunnot, jotka puolestaan pohjautuvat muiden vankilatyöntekijöiden näkemyksiin.
Vuosina 2007–2010 Hovioikeus käsitteli 54 tapausta, joista on hyväksytty 21. Tuomion saaneista 2/3:lla on alkoholiriippuvuus, samoin 2/3:lla on persoonallisuushäiriö. Jos päätös on kielteinen, vapauttamisasia tulee automaattisesti käsiteltäväksi uudelleen joka toinen vuosi. Ehdonalaiseen päästetyn elinkautisvangin jäännösrangaistuksen pituus on kolme vuotta. Viime aikoina tuomioiden keskipituus on ollut kasvussa.
Elinkautistuomiota saattaa joutua istumaan kuolemaan asti: tällainen oli muun muassa Väinö Kilpiäinen, joka istui vuodesta 1953 kuolemaansa 1973 asti.