hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Dora Wahlroos
Anna Dorothée (Dora) Wahlroos (19. joulukuuta 1870 Pori – 21. maaliskuuta 1947 Kauniainen) oli Suomen taiteen kultakauden vähemmän tunnettu, mutta lahjakas ja vasta 2000-luvulla arvonnousun osakseen saanut taidemaalari. Wahlroos eli aikana, jolloin miehet hallitsivat taidemaailmaa eikä nainen ollut arvostettu taiteilijana ja taidekoulutkin olivat naisilta suljettuja. Naisasialiike oli vasta nostamassa päätään.
Wahlroosin vanhemmat olivat lääninmaanmittari Johan Henrik Wahlroos ja Dorothée Augusta Henriette o.s. Fehn. Hän asui Turussa ja aikuisiässä Kauniaisissa. Hän oli kaksi vuotta kihloissa Emil Wikströmin kanssa.
Wahlroos sai koulutuksensa Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa Turussa 1886–1889, Victor Westerholmin johdolla 1889–1890, Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa Helsingissä 1890–1891, Hermann Groeberin johdolla Münchenissä Saksassa 1911 ja myös Pariisissa. Hän opetteli maisemamaalausta Ahvenanmaalla Önningebyn taiteilijasiirtokunnassa ja teki useita opintomatkoja Saksaan, Ranskaan ja Italiaan. Hän oli kihloissa Emil Wikströmin kanssa ja tutustui näin nuorsuomalaisiin. Ahvenanmaalla hän vietti kesät 1889 ja 1890 tutustuen suomalais-ruotsalaiseen taiteilijayhteisöön ja maisemamaalaamiseen.
Wahlroos osallistui Suomen Taiteilijoiden ensimmäiseen näyttelyyn, ensimmäiseen kahdella ja seuraavaan seitsemällä työllä. Kun kihlaus purkautui, samalla katkesi yhteys Nuori Suomi -ryhmään. Wikström avioitui Wahlroosin ystävän Alice Högströmin kanssa 1895, mutta naisten ystävyys kuitenkin säilyi. Dora Wahlroos oli aluksi jopa suositumpi kuin Helene Schjerfbeck, mutta vuosien aikana hänet sitten unohdettiin, koska häntä pidettiin vanhanaikaisena, sillä hänen työnsä olivat realistisempia kuin silloin muodissa olleet suuntaukset. Wahlroos oli hyvin tuottelias muotokuvamaalari. Hän on maalannut noin sata muotokuvaa. Vaikka suosio väheni, hän tuli tilausmuotokuvilla hyvin toimeen ja pystyi hankkimaan naimattomien sisariensa kanssa 1921 huvilan, Villa Gernheimin, Kauniaisista. maalaamisen ohella hän harrasti sisustamista ja puutarhanhoitoa.
Wahlroosin julkisia töitä on Myrskylän kirkon alttaritaulu (1896). Hänen tuotantonsa aiheita olivat muotokuvat, nais- ja alastonkuvat, maisemat, kansankuvaukset ja omakuvat. Wahlroosin tuotanto oli parhaimmillaan uran alkupuolella, jolloin hänet palkittiin dukaattipalkinnolla. Hän elätti myöhemmin itsensä ja sisarensa muotokuvien tekemisellä, eikä muunlaiselle maalaamiselle jäänyt aikaa. Vanhuuden omakuva vuodelta 1943 kuitenkin kertoo hänen olleen uskollinen nuoruuden ihanteille.
Wahlroosin 50-vuotisen elämäntyön näyttely oli 2008 Turun ja Hämeenlinnan taidemuseoissa.
Omat jutut
Omat jutut on Yleisradion ohjelmasarja, joka rakentui työmaaperinteelle, eri työalueitten kaskuille, vitseille, tarinoille ja lauluille. Suurin osa televisiosarjan käsikirjoitusmateriaalista dramatisoitiin Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran Kansanrunousarkiston kokoelmista.
Omia juttuja tuottivat ja ohjasivat Erkki Pohjanheimo ja Seppo Seppälä vuosina 1975–1978. Viimeisiä jaksoja ohjasi Arto af Hällström. Televisiosarja kertoi muun muassa rakennustyöläisten, postin työntekijöiden, piikojen ja renkien sekä rautatietyöläisen omista jutuista. Yhteistoiminnassa Kansanrunousarkiston kanssa ohjelmasarja järjesti myös suutarien ja räätälien työmaaperinteen keräyskilpailut. Niistä syntyi tähän sarjaan omat televisio-ohjelmansa.
Omien juttujen käsikirjoittajina Pohjanheimon ja Seppälän ohella toimivat muun muassa Ilpo Tiihonen, Sulevi Peltola, Timo Lapila ja Pekka Milonoff. Ohjelman vakionäyttelijät olivat Helge Herala, Esa Pakarinen, Rea Mauranen, Eila Rinne, Martti Pennanen, Tapio Aarre-Ahtio, Timo Virkki ja Esa Pakarinen Junior, alkuosissa myös Kirsti Wallasvaara. Musiikista vastasi aivan sarjan alussa Helsingin Työväenyhdistyksen Soittokunta, sittemmin Eero Ojanen ja Heikki Valpola.
Ohjelmaa kuvattiin monikameratekniikalla Yleisradion ensimmäisessä väristudiossa, studio 4:ssä, kahdella värikameralla.
Omat jutut: Työmaaperinnettä rakennuksilta
Omat jutut: Postilaisten työmaaperinnettä
Omat jutut: Metsätyöläisten työmaaperinnettä
Omat jutut: Pumpulin plikkojen työmaaperinnettä
Omat jutut: Rakennustyöläisten työmaaperinnettä
Omat jutut: Renkien, piikojan ja palkollisten työmaaperinnettä
Perinne-ohjelma (Omat jutut)
Omat jutut: Rautatieläisten työmaaperinnettä
Omat jutut: Suutareitten ja räätäleitten työmaaperinnettä
Omat jutut: Jätkien työmaaperinnettä
Omat jutut: Räätälien työmaaperinnettä
Omat jutut: Mustan kaartin (kirjatyöntekijäin) työmaaperinnettä
Omat jutut: Koululaisten työmaaperinnettä
Omat jutut: Leipurien työmaaperinnettä
Omat jutut: Vankien työmaaperinnettä
Omien juttujen taustaa
Elokuvataiteen valtionpalkinto Pekka Milonofille ja Sulevi Peltolalle rakennustyöläisten työmaaperinteestä kertovasta sarjan osasta (Omat jutut 5)
Love... and Marriage
Love... and Marriage oli Yleisradion tekemä ohjelma, joka sai kunniamaininnan kansainvälisessä Montreux’n Kultainen ruusu -viihdeohjelmakilpailussa vuonna 1971. Ohjelma kertoo hullunkurisen tarinan rakkaudesta, häistä ja hääyöstä piikitellen hääseremonioitten kliseitä. Love... and Marriage tehtiin Kultaisen Ruusun festivaalia ja kansainvälistä myyntiä silmällä pitäen englanniksi.
Ohjelman pääosissa ovat Marja Korhonen (morsian), Pekka Autiovuori (sulhanen) ja Helge Herala (pappi). Muissa osissa muun muassa Varma Lahtinen, Juhani Kumpulainen ja Seppo Kolehmainen. Ohjelma kuvattiin Yleisradion Pasilan studioilla värifimille. Käsikirjoituksesta ja ohjauksesta vastasivat Vesa Nuotio ja Erkki Pohjanheimo, musiikista Esko Linnavalli, lavastuksesta Aimo Pöyhönen, kuvauksesta Veikko Mård ja leikkauksesta Kaija Ahopelto.
Kelly Hu
Kelly Ann Hu (s. 13. helmikuuta 1968) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli. Hän oli vuoden 1985 Miss Teen USA – kilpailun historian ensimmäisenä amerikanaasialaisena voittajana.
Hu aloitti näyttelemisen 1980-luvun lopulla esiintyessään televisiosarjassa "Growing Pains". Elokuvien pariin hän siirtyi vuonna 1989 "Friday the 13th. Part VIII – Jason Manhattanilla" -elokuvan myötä. Sittemmin Hu on esiintynyt sekä televisiossa että elokuvissa ja tehnyt äänirooleja piirrossarjoihin, kuten "Afro Samurai", "Robot Chicken" ja "Hämmästyttävä Hämähäkkimies". Hu tuli tunnetuksi vuoden 2002 "Skorpionikuningas" -elokuvan myötä ja on sittemmin esiintynyt myös elokuvissa "Kehdosta hautaan", "X-Men 2" ja "The Tournament". Hu on tullut Suomessa tunnetuksi myös "Vampyyripäiväkirjat" -sarjan Pearl-vampyyrina.Hu syntyi Honolulussa, Havaijilla ja on neljännen sukupolven kiinalais-filippiiniläis-havaijilainen. Hän valmistui Pepperdinen yliopistosta ja on naimaton. Hu omaa mustan vyön Kanzen Budokai karatessa.
James Hong
James Hong (s. 22. helmikuuta 1929 Minneapolis, Minnesota) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Hongin isä oli Hongkongista tullut maahanmuuttaja. Myös poika sai varhaista opetusta Hongkongissa, mutta palasi Yhdysvaltoihin kymmenvuotiaana ja opiskeli myöhemmin Etelä-Kalifornian yliopistossa. Hän on esiintynyt muun muassa elokuvissa "Blade Runner" (1982) ja "Säpinää Chinatownissa" (1986).
Hong on myös ääninäyttelijä, joka on työskennellyt muiden muassa sarjoissa "Jackie Chan seikkailee", "Super Robot Monkey Team Hyperforce Go!" ja "Teen Titans" sekä animaatioelokuvassa "Mulan" (1998).
Red Sparowes
Red Sparowes on yhdysvaltalainen Post-rockia/-metallia soittava yhtye, joka perustettiin Los Angelesissa vuonna 2003. Yhtye koostuu Isiksen, Neurosiksen, Halifax Pierin, Angel Hairin ja Pleasure Foreverin entisistä ja nykyisistä jäsenistä. Yhtye on tunnettu erittäin pitkistä kappaleiden nimistään. Kappaleissa ei myöskään ole ollenkaan lauluosuuksia. Yhtye esiintyi Suomessa vuonna 2011 Joensuussa Ilosaarirock-festivaalilla.
Piet Kee
Pieter William "Piet" Kee (30. elokuuta 1927 – 25. toukokuuta 2018) oli alankomaalainen urkuri ja säveltäjä. Hän opiskeli konservatoriossa Amsterdamissa ja nousi maineeseen varsinkin improvisaatiotaidoillaan; hän voitti Haarlemin kansainvälisen improvisointikilpailun perättäisinä vuosina 1953–1955.
Kee työskenteli pitkään urkupedagogina sekä kirkkourkurina Alkmaarissa ja Haarlemissa. Hänen sävellystuotantoonsa kuuluu muun muassa "Haarlem Concerto" (2005) uruille ja orkesterille.
Kognitiivinen käyttäytymisterapia
Kognitiivinen käyttäytymisterapia on psykoterapiamuoto, joka perustuu oppimis-, kognitiivisen ja sosiaalipsykologian teoriaan ja tutkimukseen ja keskittyy pääasiallisesti nykytilanteessa vaikuttavien käyttäytymisongelmia ylläpitävien tekijöiden kartoittamiseen ja hoitoon.
Kognitiivisessa käyttäytymisterapiassa painotetaan yksilön vuorovaikutusta (sosiaalisen) ympäristönsä kanssa nykyhetkessä. Kognitiivisessa käyttäytymisterapiassa tutkitaan, miten ihminen käyttäytyy tai menettelee eri tilanteissa ratkaistakseen ongelmiaan ja tarvittaessa hänelle opetetaan elämänlaadun kannalta toimivampia ja käyttökelpoisempia tapoja ongelmien ratkaisemiseksi. Kognitiivinen käyttäytymisterapia aloitetaan aina käyttäytymisanalyysilla tai asiakkaan tilanteen käsitteellistämisellä. Tämä voi johtaa huomaamaan, että asiakkaalta puuttuu sosiaalisia valmiuksia, että hänellä on itseänsä tai muiden kannalta epäedullisia tai tuhoisia ongelmanratkaisu- tai suhtautumistapoja, ”noidankehiä”, joihin hän on juuttunut. Peruslähtökohta on se, että jokainen yksilö on ainutlaatuinen ja jokaisen hoidon täytyy sen vuoksi perustua yksilölliseen käyttäytymisanalyysiin. (Tuomisto, Lappalainen, 2012)
Kognitiivisen käyttäytymisterapian tehokkuus on todettu sadoissa tieteellisissä tutkimuksissa ja se on saavuttanut tunnustusta kaikkialla maailmassa erityisen tehokkaana ja tieteellisesti tutkittuna psykoterapiamuotona. Tällä hetkellä on olemassa käyttäytymisterapeuttisia hoitomenetelmiä lähes kaikkiin psykiatrisiin, neurologisiin ja terveyspsykologisiin ongelmiin ja häiriöihin ja monien ongelmien hoidossa nämä hoitomenetelmät on osoitettu parhaiksi psykologisiksi hoitomenetelmiksi. Alueita, joilla käyttäytymisanalyysin ja kognitiivisen käyttäytymisterapian hoitomenetelmät ovat osoittautuneet erityisen tehokkaiksi ovat esim. ahdistuneisuus-, pelko-, ja masennusongelmat, syömis- ja unihäiriöt, oppimisvaikeudet, seksuaaliset ja muut parisuhdeongelmat, huono itseluottamus, väärinkäyttöongelmat, skitsofrenia ja erityyppiset stressiongelmat ja yleiseen terveyteen liittyvät ongelmat sekä lapsuuteen ja kehitysvammaisuuteen liittyvät häiriöt. Verrattaessa kognitiivista käyttäytymisterapiaa muihin psykoterapiamuotoihin sillä on tavallisesti saatu parempia tuloksia kuin muilla. Millään alueella ne eivät ole olleet huonompia kuin muilla psykoterapiamenetelmillä. Eräs uusi hoitoalue on persoonallisuushäiriöt, joiden hoidossa kognitiivisella käyttäytymisterapialla on myös saatu hyviä tuloksia. Maailman laajimmassa ja perusteellisimmassa psykoterapiatutkimuksessa (Grawe, Donati, Bermauer, 1994) juuri kognitiivisen käyttäytymisterapian menetelmät saivat parhaat tulokset. Tämä saavutus perustuu suuresti siihen kokeelliseen ja tieteelliseen traditioon, johon tämä terapiamuoto perustuu. Huonoksi osoittautuneet menetelmät on yksinkertaisesti hylätty.
Tatjana Lioznova
Tatjana Mihailovna Lioznova (; 20. heinäkuuta 1924 Moskova, Neuvostoliitto – 29. syyskuuta 2011) oli venäläinen ohjaaja, joka muistetaan muun muassa minisarjasta "Kevään seitsemäntoista hetkeä" (1973). Hän teki myös täyspitkiä elokuvia, joihin kuuluu "Aamulla varhain" ("Rano utrom", 1966).
Lioznovasta tehtiin Neuvostoliiton kansantaiteilija vuonna 1984.
Dragan Čavić
Dragan Čavić (kyril. Драган Чавић; s. 10. maaliskuuta 1958 Zenica) on bosnialainen serbipoliitikko, joka toimi Bosnian serbitasavallan varapresidenttinä 2000–2002 ja presidenttinä 2002–2006. Hän edustaa Demokraattista puoluetta.
Kolmisoppi (Kuopion kaupunginosa)
Kolmisoppi on Kuopion 30. kaupunginosa noin seitsemän kilometriä keskustasta etelään. Kaupunginosan itäraja kulkee osaksi valtatiellä 5. Alue on saanut nimensä siellä sijaitsevasta Kolmisoppi-järvestä. Alueella on myös pienempi, edelliseen laskeva Vuorilampi. Naapurikaupunginosia ovat Neulaniemi, Neulamäki ja Savilahti pohjoisessa, Särkiniemi ja Levänen idässä sekä Neulalampi etelässä. Lännessä kaupunginosa rajautuu Kallaveden Pilpanlahteen.
Kolmisopen pohjoisosissa sijaitseva Kolmisoppi-Neulamäen luonnonsuojelualue on noin 200 hehtaarin kokoinen. Kolmisopessa sijaitsee myös Kolmisopen ryhmäpuutarha ja Pilpan maja. Kaupunginosan etelärajalla Kolmisopenrannassa on mökkiasutusta.
Kolmisoppi on antanut nimensä lähistöllä, mutta Neulalammen kaupunginosan puolella sijaitsevalle yritysalueelle. Yritysalueella sijaitsee esimerkiksi Kauppakeskus Kolmisoppi.
Robert K. Merton
Robert King Merton (4. heinäkuuta 1910 – 23. helmikuuta 2003) oli yhdysvaltalainen sosiologi, joka määritteli muun muassa itsensä toteuttavan ennusteen käsitteen. Hän syntyi juutalaisille maahanmuuttajavanhemmille Philadelphiassa.
Merton loi huomattavan uran Columbian yliopiston professorina ja sai vuonna 1994 Yhdysvaltain presidentin myöntämän National Medal of Science -palkinnon. Taloustieteen Nobel-palkittu Robert C. Merton on hänen poikansa.
Ultima III
Ultima III: Exodus on Origin Systemsin kehittämä ja alun perin 1983 julkaisema "Ultima"-tietokoneroolipelisarjan videopeli.
Exodus oli aikanaan ensimmäinen animoituja hahmoja sisältänyt tietokoneroolipeli. Pelaajalla oli myös hallinnassaan kokonainen seurue yhden pelaajahahmon sijasta.
Sankari saa Lord Britishiltä tehtävän voittaa Exoduksen ja lähtee Ambrosiaan etsiäkseen salaperäistä Time Lordia ja viimein Isle of Fireen lopputaisteluun Exoduksen kanssa.
Peli voitti "Computer Gaming Worldin" lukijaäänestyksessä vuoden 1985 parhaan seikkailupelin palkinnon.
Puumat
Puumat ("Puma") on kissaeläimiin ("Felidae") kuuluva suku, jonka lajeja ovat puuma ("P. concolor") ja jaguarundi ("P. yagouaroundi").
Martti Koskinen
Martti Koskinen (1941 Pulkkila – 1988) oli suomalainen sanoittaja ja säveltäjä. Hänen musiikkiansa ovat esittäneet muun muassa Esko Rahkonen, Reijo Kallio ja Matti Esko. Utajärvelle hän muutti vuonna 1953 ja asui siellä kuolemaansa vuoteen 1988 saakka.
"Olet rakkain" -kappaleen sanat liittyvät Martti Koskisen ja Chrisse Johanssonin yhteistyövuosiin. Kristiina Mäki on esittänyt tämän kappaleen LP:llä "Mää kottiis nyt" v. 1984.
Tanegashiman avaruuskeskus
Tanegashiman avaruuskeskus on osa JAXAn avaruusteknistä infrastruktuuria. Se sijaitsee Tanegashiman saarella 115 km etelään Kyūshūsta. Sen perusti vuonna 1969 JAXAn edeltäjiin kuulunut NASDA-organisaatio.
Siellä tehdään kantorakettien laukaisujen lisäksi rakettimoottorien testausta ja satelliittien seurantaa. Se on Japanin suurin avaruuskeskus.
Alueella on kaksi laukaisukompleksia: Yoshinobu ja Osaki. Yoshinobussa on kaksi laukaisutornia. Rakettimoottorien testausasema sijaitsee Yoshinobussa.
Kesällä 2010 Japanin avaruushallinto oli saanut Tanegashiman kalastajien kanssa aikaan sopimuksen, joka sallii laukaisut kautta vuoden.
Eva Dahlbeck
Eva Dahlbeck (8. maaliskuuta 1920 – 8. helmikuuta 2008) oli ruotsalainen näyttelijä ja kirjailija. Hänet tunnetaan muun muassa pääosistaan Ingmar Bergmanin elokuvissa "Odottavia naisia" (1952), "Rakkauden oppitunti" (1954) ja "Kesäyön hymyilyä" (1955).
Hän syntyi Saltsjö-Duvnäsissä, lähellä Tukholmaa. Vuonna 1958 Cannesin elokuvajuhlilla hän voitti jaetun parhaan naisnäyttelijän palkinnon elokuvasta "Elämän kynnyksellä" (1958). Vuonna 1965 hän voitti Guldbagge-palkinnon parhaasta naispääosasta elokuvassa "Kissat" (1965). Vuonna 1961 hänelle myönnettiin Eugene O'Neill -palkinto esiintymisistään teatterissa. Jätettyään näyttelemisen 1960-luvulla hän ryhtyi kirjoittamaan romaaneja ja runoja. Hänen viimeiseksi elokuvakseen jäi tanskalainen elokuva "Tintomara" (1970).
Quintus Pedius
Quintus Pedius (k. syksyllä 43 eaa.) oli roomalainen poliitikko. Hän oli Julius Caesarin siskon Julian lapsenlapsi.
Pedius mainitaan ensimmäisen kerran lähteissä vuonna 57 eaa., jolloin hän toimi Caesarin legaattina Galliassa. Vuonna 55 eaa. hän oli ehdolla kuruuliseksi ediiliksi, mutta hävisi äänestyksen. Caesarin kansalaissodan aikana Pedius kannatti luonnollisesti sukulaistaan. Caesarin sotiessa Pompeiusta vastaan Kreikassa Pedius toimi preettorina Roomassa. Preettorina Pedius kukisti Titus Annius Milon ja Marcus Caelius Rufuksen johtaman kapinan. Vuonna 45 eaa. Pedius toimi legaattina Hispaniassa. Palatessaan Roomaan Caesarin kanssa Pediukselle myönnettiin triumfi ja hänet nimitettiin prokosuliksi.
Caesarin murhan jälkeen ilmeni, että kuollut diktaattori oli nimittänyt perillisiksiin sukulaisensa Gaius Octaviuksen, Lucius Pinariuksen ja Quintus Pediuksen. Pedius ja Pinarius saivat Caesarin perinnöstä pienemmän osan. Caesar adoptoi myös Octaviuksen postuumisti. Pedius luopui perintöosuudestaan Octaviuksen hyväksi. Vuonna 43 eaa. konsulit Aulus Hirtius ja Gaius Vibius Pansa Caetronianus kaatuivat Mutinan taistelussa. Octavianus otti armeijan komentoonsa ja pakotti senaatin nimittämään itsensä ja Pediuksen konsuleiksi. Pedius antoi heti säätää lain, joka tuomitsi Caesarin murhaajat.
Octavianus liittoutui pian Marcus Antoniuksen ja Lepiduksen kanssa, muodostaen toisen triumviraatin. Pedius ehdotti senaatissa lakia joka armahti Antoniuksen ja Lepiduksen jotka oli nimitetty isänmaan vihollisiksi. Kun Roomassa saatiin triumvirien suunnittelemista proskriptioista, Pedius huolestui ja yritti tyynnytellä mielialoja kaupungissa. Rasitus oli kuitenkin liikaa Pediukselle, joka kuoli seuraavana yönä.
Teemu Laine (koripalloilija)
Teemu Laine (s. 10. maaliskuuta 1977) on suomalainen entinen koripalloilija, joka toimii kaudella 2009–10 Korisliigassa pelaavan Namika Lahden apuvalmentajana. Kaudella 2005–2006 Teemu valittiin Korisliigan parhaaksi kuudenneksi pelaajaksi.
August Nordenskiöld
August Nordenskiöld tai Nordenskjöld (6. helmikuuta 1754 Sipoo – 10. joulukuuta 1792 Sierra Leone) oli kirjailija, alkemisti, Suomen vuoritoimen johtaja ja swedenborgilainen. Nordenskiöld valmistui ylioppilaaksi Turussa vuonna 1770 ja opiskeli kemiaa ja minerologiaa Turun akatemiassa. Tämän lisäksi Nordenskiöld johti Ruotsin kaivostoimintaa Suomessa.
Myöhemmin asuessaan Lontoossa hän sai välikäsien kautta yhteyden Ruotsin kuningas Kustaa III:een, joka alkoi rahoittaa hänen yrityksiään viisasten kiven valmistamiseksi. Innoituksensa hän oli saanut isänsä Carl Fredrik Nordenskiöldin ja setänsä Magnus Otto Nordenbergin kullanvalmistusteorioista. 1780-luvulla Nordenskiöld oli tutustunut Carl Bergklintiin ja perusti hänen kanssaan vuonna 1787 Uudenkaupungin Vallimäen rinteelle alkemistisen pajan, joka aloitti toimintansa 11. tammikuuta. August haaveili valmistavansa niin paljon kultaa, että rahan hirmuvalta saataisiin kukistettua. Varojen loputtua Nordenskiöld ja Bergklint joutuivat keskeyttämään hankkeen. Nordenskiöldin omaisuus pakkohuutokaupattiin.
Myöhemmin hän matkusti Englantiin ja sieltä Sierra Leoneen perustamaan suomalaista utopiayhteiskuntaa nimeltä Uusi Jerusalem. Paikalliset asukkaat eivät ihastuneet kyseiseen ideologiaan eivätkä orjuuden lakkauttamiseen, vaan August pahoinpideltiin hengiltä. Toisen version mukaan hän olisi kuollut johonkin paikalliseen kuumetautiin. ”Augustin pääkallo” ja alkemistinen uuni ovat nähtävillä suvun kartanossa Mäntsälässä Alikartanon museossa. Elämänsä aikana Nordenskiöld kirjoitti useita kirjoja alkemiasta ja Uuden Jerusalemin kirkosta.
Hänen veljenpojanpoikansa Adolf Erik Nordenskiöld oli myös kuuluisa tutkimusmatkailija ja Koillisväylän löytäjä.
Viena Korhonen
Viena Maria Jolma, kirjailijanimeltään Viena Korhonen (13. joulukuuta 1905 Sotkamo – 29. joulukuuta 1992 Sotkamo) oli suomalainen Kainuussa asunut kirjailija.
Korhosen vanhemmat olivat vaatturi Aate Korhonen ja Auno Sofia Huotari ja puoliso vuodesta 1939 rakennusmestari Erkki Jolma. Korhonen valmistui kansakoulunopettajaksi Kajaanin seminaarista 1927 ja toimi opettajana muun muassa Kauhajoella, Turtolassa ja 1942-1944 Sotkamossa.
Korhonen julkaisi 1930- ja 1940-luvulla neljä romaania ja voitti kaksi romaanikilpailua vuonna 1943.
Yrjö Hämäläinen
Yrjö Hämäläinen (11. marraskuuta 1905 Kuopio – 30. huhtikuuta 1964) oli suomalainen näyttelijä, teatterinjohtaja ja kirjailija.
Hämäläisen vanhemmat olivat liikemies Aaro Hämäläinen ja Eeva Hänninen. Hän kävi Suomen näyttämöopiston ja toimi teatterinjohtajana ja näyttelijänä Hämeenlinnassa, Turussa ja Viipurissa.
Hämäläinen näytteli Teuvo Tulion elokuvassa "Kiusaus" (1938) ja Valentin Vaalan elokuvassa "Keinumorsian" (1943).
Kelttien sotavaunut
Sotavaunuilla oli tärkeä osa kelttien varhaisessa sodankäynnissä. Sotavaunuja on La Tènen kulttuurin varhaisissa hautalöydöissä eli 500-luvulta eaa. lähtien. Vaunut kuitenkin poistuivat laajamittaisesta käytöstä Manner-Euroopassa 100-luvulla eaa., kun keltit oppivat ratsuväen käytön, mutta Britanniassa ja Irlannissa vaunut säilyivät käytössä vielä vuosisatoja. Viimeinen kirjattu tieto sotavaunujen käytöstä Manner-Euroopassa on Rooman ja kelttien välisestä Telamonin taistelusta vuodelta 225 eaa.
Kelttien sotavaunut olivat kevyitä kaksipyöräisiä, kahden hevosen vetämiä ja edestä avoimia (tämä mahdollisti sen, että soturi siirtyi ketterästi vaunun aisalle ja heitti keihään hevosten päiden välistä.) Vaunuissa oli miehistönä ajaja ja yksi soturi. Keltit olivat taitavia vaunuseppiä, ja he oppivat ensimmäisinä Euroopassa tekemään pyöränkehän yhdestä puusta, kun siihen asti se oli tehty useammasta osasta.
Julius Caesar teki Britannian valloittamiseksi kaksi sotaretkeä vuosina 55–54 eaa. Melkein heti noustuaan maihin hän kohtasi kelttien sotavaunuja:
Vaunuista siis valmisteltiin taistelua ensiksi ajamalla vaunut jonossa suoraan vihollista kohti, ja heittämällä keihäitä yritettiin saada vihollisen taistelutahto murtumaan. Jos vihollinen ei kääntynyt pakoon, käännettiin vaunut ja ajettiin vihollisen ryhmityksen editse, edelleen keihäitä heittäen. Joskus vihollinen kierrettiin kokonaan ja hyökättiin myös selustaan. Useamman tällaisen hyökkäyksen jälkeen vaunut palasivat omiensa luokse ja vaunuista taistelleet soturit jalkautuivat osaksi jalkaväkeä. Tämän jälkeen ajajat vetäytyivät taistelusta vaunujen kanssa, valmistautuen mahdolliseen vetäytymiseen. Jos kelttien hyökkäykset torjuttiin, vaunut ja ratsuväki vetäytyivät taistelusta metsän suojaan. Erityisesti tämä teki Caesariin vaikutuksen.
Legio Martia
Legio Martia oli roomalainen legioona. Sen järjestysnumeroa ei tunneta, mutta se mainitaan useissa antiikin lähteissä. Legioona on nimetty sodanjumala Marsin mukaan.
Legioona koostui Julius Caesarin Gallian sodan veteraaneista. Legioona oli "Africassa" vuonna 46 eaa. Julius Caesarin murhan jälkeen legioona oli Makedoniassa. Se kannatti aluksi Marcus Antoniusta, mutta loikkasi Legio IV Macedonican kanssa Octavianuksen leiriin. Legioona näytteli merkittävää roolia Mutinan taistelussa, jossa se taisteli Antoniuksen joukkoja vastaan.
Essi Valta
Ester Valta, joka käytti kirjailijanimeä Essi Valta, (16. elokuuta 1905 Lapinlahti – 22. elokuuta 1999 Helsinki) oli suomalainen kirjailija.
Vallan vanhemmat olivat Kalle August Valta ja Matleena Ruotsalainen. Hän kävi kansakoulun, kauppakoulun ja -opiston sekä Taideteollisuuskoulun. Valta toimi kanslistina, piirtäjänä ja kustannusvirkailijana. Viimeksi mainitussa toimessa hän oli kustannusliike Otavan palveluksessa 1939–1970.
Ari Munnukka
Ari Munnukka (s. 29. kesäkuuta 1963 Riihimäki) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa oli puolustaja.
Munnukka on edustanut pelaajaurallaan Riihimäen Palloseuraa, Lahden Reipasta ja Ilvestä. Hän pelasi SM-tasolla 120 ottelua. Pelaajauran jälkeen Munnukka on toiminut muun muassa valmennustehtävissä Riihimäen Ilveksen organisaatiossa.
Jalmari Jyränkö
Arvo Jalmari Luotonen, kirjailijanimi Jalmari Jyränkö (20. elokuuta 1896 Tammela – 14. elokuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen kirjailija.
Luotosen isä Valfrid Luotonen oli kyläräätälinä Urjalan Menosen kylässä. Luotonen itse muutti 1917 Urjalasta Tampereelle, josta edelleen Turkuun 1931 ja Helsinkiin 1936. Koko varsinaisen työelämänsä hän toimi eri sanomalehtien (mm. Tampereen Sanomat, Turun Sanomat, Ilkka, Maakansa, Savon Sanomat) ilmoitushankkijana ja toimittajana. Vuonna 1951 hän jäi vapaaksi kirjailijaksi.
Luotosen oli käytävä ansiotyössä, mikä nieli valtaosan käytettävissä olevasta ajasta, ja hän pystyi hyödyntämään vain osan iltojaan, öitään ja sunnuntait kirjoittamiselle {lähde: Arvo Luotosen kirjailija-arkisto/-jäämistö}.
Luotonen piti erillään "siviiliminänsä" ja luovan kirjailijan, sillä esimerkiksi hänen kotipitäjässään Urjalassa vain harvat osasivat yhdistää kirjailija Jalmari Jyrängön ja Arvo Luotosen toisiinsa. Omalla nimellään hän julkaisi harvoja kirjoituksia.{Arvo Luotosen kirjailija-arkisto/-jäämistö}
Kirjailija valmisteli kauan pääteoksekseen "erään paikkakunnan kehityshistoriallista romaania", jota varten hän vuosikausia hankki aineistoa, mutta jonka lopullisen valmistumisen estivät ensin taloudelliset mahdollisuudet -
""...valitettavasti varattomuus on kyseellisen hankkeen siirtänyt vuodesta vuoteen, estäessään allekirjoittaneen yhdeksikään kesäksi irtautumasta leipätyöstä. Hanke on sikäli hädänalainen, että puhutettavien ukkojen ja akkojen rivi harvenee vuosi vuodelta kuoleman kulkiessa.""
- ja myöhemmin terveydelliset syyt. Romaani jäi viimeistelemättä ja julkaisematta. Sen käsikirjoitus löytyi hänen jäämistöstään.
Luotosen vaimo Lyyli Luotonen oli myös kirjailija joka käytti nimimerkkejä "Vappu Väre" ja "Lyyli Hyrske".
Kirjailijanimellä Jalmari Jyränkö julkaissut yhteensä kuusi romaania ja yhden radiokuunnelman. Lisäksi lukuisilla nimimerkeillä (muun muassa Jalmari Karikko, Arvo Hyrske, Hj. Särkkä) kymmeniä novelleja eri julkaisuissa 1930–1950-luvuilla.Ainoa omalla nimellä julkaistu teos (matkaopas):
Arvo Luotoselta jäi julkaisematta niin valmista tuotantoa kuin keskeneräisiä romaanejakin. Hänen jäämistössään on muun muassa useita kymmeniä novelleja, jotka on pääosin julkaistu eri lehdissä 1930–1950-luvuilla ja joista hän suunnitteli novellikokoelmaa. Lisäksi hän oli uuttera runoilija (lähde: Arvo Luotosen kirjailija-arkisto/-jäämistö).
Vappu Väre
Lyyli Sigrid Luotonen os. Koskinen, käytti kirjailijanimeä Vappu Väre (5. syyskuuta 1901, Urjala – 20. lokakuuta 1964, Helsinki) oli suomalainen kirjailija. Hän käytti myös nimimerkkiä "Lyyli Hyrske".
Luotosen vanhemmat olivat suutari Johan Viktor Koskinen ja Ida Josefina Weckman. Hän oli alkujaan lähtöisin Urjalasta, jossa eli nuoruutensa vuoteen 1921 saakka ja naimisiin mentyään (puoliso Arvo Luotonen; kirjailija Jalmari Jyränkö) muutti sieltä ensin Tampereelle, v. 1931 Turkuun ja myöhemmin 1936 Helsinkiin.
Luotonen oli lähes koko ammatillisen uransa ajan toimittajana ja avustajana useissa eri aikakauslehdissä, mm. Suomen Kuvalehdessä 1930-luvulta lähtien. Hän oli kuitenkin jo vuodesta 1924 lähtien julkaissut artikkeleita ja novelleja eri julkaisuissa useilla eri nimimerkeillä (mm. Lyyli Hyrske, Aulikki Reima, Sirkka, Vappu, Malviina ja Petra).
Hän oli naimisissa kirjailija Jalmari Jyrängön (oikea nimi Arvo Luotonen) kanssa.
Joensuun kanava
Joensuun kanava sijaitsee Pielisjoella Joensuun kaupungin keskustassa Siltakadun kohdalla. Ensimmäinen kanava paikalle rakennettiin vuosina 1876–1877. Kanavan pituus oli 537 metriä ja siinä oli yksi puinen sulku jonka pituus oli 35,6 metriä, leveys 7,7 metriä ja syvyys 2,1 metriä. Tämä sulku uusittiin vuosina 1918–1923 betonirakenteiseksi.
Vanhan sulun paikalle rakennettiin vuosina 1971–1973 uusi suursulku, jonka pituus on 160 metriä, leveys 16 metriä ja syvyys 2,4 metriä. Vanhasta sulusta on nykyisin säilynyt enää sulun itäpuolen kiveys.
Joensuun kanavan sulun ja Länsikosken välisessä saaressa sijaitsee Pielisjoen kanavoinnin muistomerkki, jonka tekijä on tuntematon. Muistomerkki räjäytettiin 1917, koska siinä kuvattua Venäjän kaksipäistä kotkaa pidettiin silloin vanhan tsaarinvallan symbolina. Pronssinen muistomerkki löytyi Pekkalan kartanosta ja palautettiin entiselle paikalleen vuonna 1968.
Umpihankifutis
Umpihankifutis on suomalainen versio jalkapallosta, jota pelataan vihreän veran sijaan umpihangessa. Säännöt ovat samat kuin suopotkupallossa.
Ensimmäinen umpihankifutisturnaus pelattiin vuonna 2000 Hyrynsalmen Syväjärven jäällä, tittelinä Suomen Mestaruus. Vuonna 2001 turnaus sai EM-kisojen arvon. Vuodesta 2002 lähtien Syväjärvellä on kilpailtu lajin maailmanmestaruudesta.
Tapahtuma pelataan hyvässä ja reippaassa urheiluhengessä. Epäurheilijamaisesti käyttäytyvät joukkueet voidaan hylätä kisoista. Peliaika on 2 × 10 minuuttia ja kentän koko on 60 × 35 metriä. Kulmapotkut, rangaistuslaukaukset sekä raja"heitot" annetaan käsistä potkaisemalla. Pelaajien lukumäärä joukkuetta kohden kentällä on maalivahti ja 5 kenttäpelaajaa. Joukkueella pitää olla kentällä vähintään 4 pelaajaa, vaihtopelaajien määrää ei ole rajoitettu. Myöskään vaihtojen määrää ei ole rajoitettu ja ne saa suorittaa "lennosta". Pelissä ei ole paitsiosääntöä.
Lumitykki (täsmennyssivu)
Lumitykki voi tarkoittaa seuraavia:
The Unforgettable Fire
The Unforgettable Fire on irlantilaisen rock-yhtye U2:n neljäs studioalbumi. Se on yhtyeen uran ensimmäinen albumi, jonka tuottivat suuresti yhtyeen musiikilliseen tyyliin vaikuttaneet Brian Eno ja Daniel Lanois. Albumin julkaisi Island Records 1. lokakuuta 1984. Albumi erosi edeltäjistään merkittävästi kokeellisen tyylinsä vuoksi, ja sitä onkin luonnehdittu albumiksi, jonka myötä ”U2 syntyi uudelleen.”
Albumin nimi on viittaus samannimiseen Hiroshiman ja Nagasakin pommituksista kertoneeseen taidenäyttelyyn, jossa yhtye oli vieraillut vuonna 1983 ollessaan "War"-albuminsa kiertueella Japanissa. "The Unforgettable Firen" levyttäminen aloitettiin vuoden 1984 toukokuussa Meathin kreivikunnassa sijaitsevassa Slane Castle -linnassa, jonne yhtye oli muuttanut kirjoittamaan uusia kappaleita albumia varten. Albumin äänittäminen viimeisteltiin Dublinissa yhtyeelle jo tutussa Windmill Lane -studiossa.
"The Unforgettable Fire" sai positiivisen vastaanoton ja menestyi kansainvälisesti. Albumin singlejulkaisusta ”Pride (In the Name of Love)” muodostui yhtyeen siihenastisen uran suurin hitti, jonka turvin albumi nousi listaykköseksi Britannian ja Australian albumilistoilla. Yhdysvalloissa sen korkein sijoitus Billboard 200 -listalla oli 12. Vuonna 2009 albumista julkaistiin 25-vuotisjuhlapainos.
Musiikki: U2, sanoitukset: Bono."Pride (In the Name of Love)" ja nimikappale julkaistiin singleinä.
Vuonna 1995, Mobile Fidelity Sound Lab remasteroi albumin ja julkaisi sen erikoisversiona. Tässä versiossa on levy on hieman pidempi, se sisältää 2:39 kestävän instrumentaalikappaleen "4th of July".
Kuustudio
Kuustudio oli Apollo 11 -kuulennon vaiheita ja ensimmäisen kuukävelyn historiallisia hetkiä varten Yleisradion studioon Pasilaan koottu suora televisiolähetys kesällä 1969. Kyseessä oli ensimmäinen kerta, kun Suomen televisiossa esitettiin ohjelmaa yöaikaan.
Asiantuntijan ominaisuudessa paikalla olivat Ralf Friberg, Pertti Jotuni, Börje Hjelm, Teppo Suonperä, Birger Wiik, Martti Tiuri, Gustaf Järnefelt, Bo Fagerström, Tenho Autere ja Mikael Lehtonen. Ohjelman toimittivat Yrjö Länsipuro, Erkki Toivanen, Jan Torvalds ja (Houstonissa) Pasi Rutanen. Raati vastasi uutisoinnin ohessa katsojien lähettämiin kysymyksiin. Insertteinä nähtiin Nasan alkuperäistä kuvaa Apollo-ohjelmasta.
Lähetystä varten Pasilaan oli rakennettu näyttävät lavasteet, ja saatavilla oli muuta rekvisiittaa, kuten Saturn V -kantoraketin esittelymateriaalia. Lähetyksen introna kuultiin Richard Straussin säveltämä ”Also Sprach Zarathustra”. Ohjelmassa esiintyivät myös Vesa-Matti Loiri ja Titta Jokinen
"Kuustudion" lähetyksessä ei kuultu Neil Armstrongin lausetta ”That’s one small step for [a] man, one giant leap for mankind” (”Tämä on pieni askel ihmiselle, mutta suuri ihmiskunnalle”). Toimittaja Pasi Rutanen oletti Armstrongin jo astuneen kuun pinnalle, vaikka tämä oli laskeutunut vasta kuumodulin rappusille. Hetkeä myöhemmin, kun Armstrong oikeasti astui kuun pinnalle ja oli juuri sanomassa kuuluisia sanojaan, Rutanen kertoi katsojille, että ”Neil Armstrong ei sanonut mitään historiallisia sanoja”.
Timo Kelaranta
Timo Sakari Kelaranta (s. 22. toukokuuta 1951 Helsinki) on espoolainen valokuvaaja, joka valmistui Taideteollisesta korkeakoulusta 1975. Hän toimi Taideteollisen korkeakoulun lehtorina 1983–1992, apulaisprofessorina 1992–1994 ja professorina 1999–2001. Vuodet 1994–1999 hän oli taiteilijaprofessori. Kelaranta on saanut valokuvataiteen valtionpalkinnon 1985 ja 1991 sekä valtion viisivuotisen taiteilija-apurahan 2002.
Kelaranta on pitänyt yksityisnäyttelyn Chiassossa, Chicagossa, Lundissa, Madridissa, Nizzassa, Odensessa ja Pariisissa sekä osallistunut yhteisnäyttelyihin Amsterdamissa, Karlsruhessa, New Yorkissa ja Tukholmassa. Lisäksi hän on pitänyt retrospektiiviset näyttelyt Ljubljanassa 1992 ja Suomen valokuvataiteen museossa Helsingissä 2012. Kelarannan teoksia on Suomen valokuvataiteen museon,Kiasman, Espoon kaupungin ja Tukholman Moderna museetin kokoelmissa.
Kelaranta on jäsenenä vuonna 1973 perustetussa SAFTRA-valokuvaosuuskunnassa, jonka muut jäsenet ovat Ben Kaila, Matti Koivumäki, Veli-Heikki Uusitupa ja Risto Vuorimies. Valokuvauksen lisäksi ryhmä on muun muassa suunnitellut suuren määrän suomalaisia äänilevykansia.
Hänen ensimmäinen puolisonsa oli valokuvaaja Eeva Nikkonen (k.), toinen Auli Leskinen.
Kelarannalle myönnettiin Pro Finlandia -mitali 2012 ja taiteilijaeläke vuonna 2014.
Fish and chips
Fish and chips (myös "fish 'n' chips") on brittiläinen ruokalaji.
Ruokalaji koostuu uppopaistetusta leivitetystä kalafileestä, useimmiten turskasta, punakampelasta tai koljasta sekä ranskalaisista perunoista.
Yhdistyneessä kuningaskunnassa annoksia myydään useimmiten grillikioskia vastaavissa myyntikojuissa tai pubissa oluen kanssa. Ruokalaji on levinnyt myös maailmalle, kuten Australiaan, Uuteen-Seelantiin ja Kanadaan.
Suomessa fish and chips -annoksia on tarjolla joissakin ravintoloissa ja grillikioskeilla. Annoksia on saatavilla myös valmispakasteena.
Kizuna
Kizuna () eli WINDS ("Wideband InterNetworking engineering test and Demonstration Satellite") on Japanin avaruusjärjestön koneellinen tietoliikennesatelliitti, jonka se on toteuttanut yhdessä National Institute of Information and Communications Technologyn kanssa. Satelliitti liittyy Japanin sähköisen informaatioteknologian strategioihin.
Se laukaistiin 23. helmikuuta 2008 H-IIA-kantoraketilla. Sen tiedonsiirtonopeus on 155 Mb/s (vastaanotto maassa)/6 Mb/s (lähetys maasta). Viiden metrin antennilla voi vastaanottonopeus nousta 1,2 Gb/s:iin. Satelliitin paino on 2 700 kilogrammaa ja sen toiminta-aika on 5 vuotta. Se toimii GEO-radalla.
WINDS sai poikkeuksellisesti nimen Kizuna jo vuoden 2007 lopulla. Perinteisesti japaninkielinen nimi on annettu vasta, kun on todettu, että avaruusalus toimii avaruudessa.
Käytännöllinen syllogismi
Käytännöllinen eli praktinen syllogismi on käytännöllinen päätelmä, joka on esitetty syllogismin muodossa. Sen mukaisesti tarkoituksellinen toiminta tapahtuu niin, että tekijä tavoittelee jotakin, mitä hän haluaa, ja uskoo, ettei saa sitä, ellei tee jotakin. Tällöin toiminta seuraa johtopäätöksenä annetuista premisseistä. Käytännöllinen syllogismi tarjoaa mallin, jolla ihmisen toimintaa voidaan selittää hänen pyrkimyksistään käsin.
Käytännöllisen syllogismin ajatus on peräisin Aristoteleelta, joka käsitteli sitä erityisesti teoksessaan "Nikomakhoksen etiikka" (kirja VII, luku 3). Aristoteleen mukaan käytännöllisessä päätöksenteossa ja toiminnassa yhdistyvät aistihavainto ("aisthesis"); järki tai ymmärrys ("nous"); ja käytännöllinen viisaus ("fronesis"). Aristoteleen käytännöllisen syllogistiikan kuvaus ei kuitenkaan ole yhtä täsmällinen kuin teoreettisen syllogistiikan kuvaus teoksessa "Ensimmäinen analytiikka", ja siitä on erilaisia tulkintoja.
Käytännöllisessä syllogismissa on syllogismin yleisen muodon mukaisesti kaksi premissiä ja johtopäätös. Ensimmäinen premissi, arvopremissi, on ensisijainen premissi, ja osoittaa, että jotain tulisi yleisesti tehdä tai välttää. Aristoteleen mukaan kyseessä oli yleinen käsitys tai arvostelma, joka sanoo, että ”tällaisen ihmisen tulisi tehdä tällainen teko”. Toinen premissi, uskomuspremissi, on toissijainen premissi. Se koskee tosiasioita, ja kertoo, sijoittuuko kulloinkin kyseessä oleva yksittäistapaus arvopremissin alaisuuteen. Aristoteleen mukaan kyseessä oli partikulaarinen käsitys tai arvostelma, joka sanoo, että ”tämä on tällainen teko ja minä olen tällainen ihminen”. Syllogismin johtopäätöksena on itse toiminta.
Positiivinen syllogismi:
Negatiivinen syllogismi:
Positiivinen syllogismi:
Negatiivinen syllogismi:
Käytännöllinen syllogismi liittyy Sokrateen opetukseen, jonka mukaan ihminen, joka tietää mikä on oikein, myös toimii oikein. Aristoteles otti etäisyyttä tähän ajatteluun, ja pyrki selvittämään, miksi ihmiset kuitenkin usein syyllistyvät heikkoluonteisuuteen ("akrasia"). Jotkut ovat myöhemmin tulkinneet "akrasian" johtuvan siitä, että heikkoluonteinen ihminen hairahtuu käytännöllisen syllogismin premisseissä esimerkiksi tietämättömyyttään. Aristoteleen mukaan "akrasia" oli kuitenkin nimenomaan luonteen heikkoutta, ei tietämättömyyttä.
Erään perinteisen tulkinnan mukaan yksittäistapauksessa halu tehdä jotain voi olla niin voimakas, että se peittää alleen toissijaisen eli uskomuspremissin, vaikka ensisijainen eli arvopremissi käskeekin olemaan tekemättä kyseistä asiaa. Tällöin esimerkiksi henkilö, joka on päättänyt lopettaa tupakoinnin, voi kuitenkin yksittäistapauksissa (myös toistuvasti) langeta savukkeeseen. Aristoteleen mukaan ei kuitenkaan ollut mahdollista, että henkilö valitsisi tietoisesti toisin kuin mitä järki suosittaa.
Kotiseutumuseo
Kotiseutumuseot ovat paikallista historiaa ja perinnettä tallentavia ja esitteleviä paikallismuseoita. Museoiden esineistö liittyy usein maatalouteen ja kuvaa erityisesti aikaa ennen maatalouden koneistumista.
Suomen Kotiseutuliitto on keskeinen toimija paikallis- eli kotiseutumuseoiden alalla.
Suomessa on lähes 1000 kotiseutumuseota ja niitä on lähes jokaisessa Suomen kunnassa ja kylässä. Museot on monesti sijoitettu vanhoihin monikerroksisiin viljamakasiineihin tai vanhoihin talonpoikaispihapiireihin. Museoita ylläpitää joko kunta tai paikallinen kotiseutuyhdistys. Kotiseutumuseot ovat pääasiassa ei-ammatillisesti hoidettuja ja niitä ylläpidetään vapaaehtoisvoimin.
Viime sotien jälkeen perustettiin lukuisia kotiseutuyhdistyksiä. Yksi niiden päätavoite oli saada aikaan "meistä ja menneisyydestämme" kertova oma museo.
Tietoa eri alueiden kotiseutumuseoista:
Matkaopas
Matkaopas on vapaamuotoinen ammattinimike, jota käytetään henkilöstä, joka toimii matkailualan opastustehtävissä.
Kotimaan matkaopas opastaa Suomessa sekä koti- että ulkomaisia turistiryhmiä. Omalla asiantuntemuksellaan opas välittää matkailijoille matkakohteen tietoa. Useimmat oppaat tekevät osa-aikaista freelancetyötä. Toimeksiantajia ovat matkailu- ja matkatoimistot, opaskeskukset, matkanjärjestäjät, liikenneyhtiöt sekä yritykset. Kotimaan matkaopas työskentelee tavallisesti kaupunkien ja kuntien paikallis- ja kohdeoppaana, erikoisoppaana, transferina tai matkanjohtajana. Matkaopas tekee asiakaspalvelutyötä, jossa opastus tapahtuu asiakkaan toivomusten ja tilauksen mukaisesti.
Paikallisoppaat opastavat erilaisia nähtävyys- ja tutustumiskierroksia. Tavallisesti paikallisoppaat työskentelevät liikkuvassa ajoneuvossa, kuten bussissa tai laivassa, mutta opastavat myös kävellen teemakierroksilla tai paikkakunnan kohteissa. Kotimaan kohdeoppaat toimivat esimerkiksi museoissa, kirkoissa, julkisissa rakennuksissa tai tehtaissa. Tarvittaessa oppaat toimivat myös matkanjohtajina sekä Suomeen tuleville että ulkomaille matkustaville ryhmille. Matkanjohtajana työskentelevä opas seuraa ryhmän mukana koko heidän lomansa ajan. Hän vastaa matkan käytännön järjestelyistä ja siitä, että asiakkaan tilaus on sopimuksen mukainen ja että matkaohjelman palvelut toimivat.
Transferi () hoitaa asiakkaiden kuljetuksia. Transferin tehtävänä voi esimerkiksi olla vieraiden nouto lentokentältä, rautatieasemalta tai satamasta ja heidän kuljettaminen hotelliin. Oppaat voivat myös seurustella vieraiden kanssa kokousten yhteydessä tai viedä heidät ostoskierrokselle tai patikkaretkelle.
Luonto- ja eräoppaat suunnittelevat ja järjestävät luonto- ja eräretkiä.
Matkaoppaille, -johtajille tai matkanvetäjille ei ole olemassa yleisiä keskiasteen opintoja. Kaupalliset valmismatkanjärjestäjät ja opasyritykset kouluttavat yleensä itse työntekijänsä sopivilla kursseilla. Espanjan Costa del Solilla toimii suomalaisille suunnattu Aurinkorannikon matkaopaskoulu, joka valmistaa ulkomaan matkaoppaita. Tarttilassa toimii Päivölän Kansanopisto, joka kouluttaa 6 kk:n kursseillaan matkaoppaita. Ammatillisista aikuiskoulutuskeskuksista Helsingin Oulunkylässä toimiva Adulta Oy järjestää matkaoppaan ammattitutkinto –nimellä koulutusta. Suomen opasliiton hyväksymän peruskurssin tai vastaavan koulutuksen suorittaneet voivat käyttää nimitystä auktorisoitu matkailuopas. Oppailla ei ole varsinaisia virallisia kelpoisuusehtoja, mutta opaskeskukset välittävät yleensä vain auktorisoituja matkailuoppaita.
Moritz Volz
Moritz Volz (s. 21. tammikuuta 1983 Siegen) on Saksasta kotoisin oleva jalkapallopuolustaja, joka pelaa Bundesliiga-seura St. Paulissa.
Volzin aikaisempia seuroja olivat Schalke, Arsenal, Wimbledon ja Fulham. Hän on edustanut Saksan maajoukkuetta junioritasolla ja nimetty myös kerran aikuisten maajoukkueeseen vuonna 2004, muttei saanut peliaikaa.
30. joulukuuta 2006 Volz teki valioliigahistorian 15 000:n maalin ottelussa Chelseaa vastaan. Valioliigan sponsoriyritys myönsi tästä syystä hänelle 15 000 puntaa lahjoitettavaksi vapaasti valittavaan hyväntekeväisyyskohteeseen. Tämän maalin johdosta hänelle on annettu lempinimi "15,000 Volz".
Pelican
Pelican on yhdysvaltalainen yhtye, jonka musiikkityyli luokitellaan yleensä post-metalliksi, koska siihen on yhdistetty post-rockin lisäksi doom metal -vaikutteita. Musiikki on raskasta, hidasta ja teemaltaan luonnonläheistä. Yhtye perustettiin Chicagossa, Illinoisissa vuonna 2001. Pelicanin levy-yhtiö on yhdysvaltalaisen Isis-yhtyeen jäsenen Aaron Turnerin omistama Hydra Head Records.
Paul Konchesky
Paul Konchesky (s. 15. maaliskuuta 1981 Barking, Lontoo) on englantilainen jalkapalloilija. Hän pelaa valioliigaseura Leicesterin riveissä, jonne siirtyi 2011 Liverpoolista.
Konchesky aloitti uransa Charlton Athleticissa syksyllä 1997, jolloin hänestä tuli nuorin Charltonissa pelannut pelaaja. Konchesky edusti Charltonia aina vuoteen 2005 asti lukuun ottamatta lyhyttä lainajaksoa Tottenhamissa. Charltonista hän siirtyi West Hamiin, jossa hän pelasi kaksi kautta vuoteen 2007 saakka ennen Fulhamiin siirtymistään.
Roy Hodgsonin siirryttyä Fulhamista Liverpoolin valmentajaksi kesällä 2010, pestasi hän myös luottopelaajansa Koncheskyn Fulhamista Liverpooliin. Hodgsonin potkujen myötä Konchesky kuitenkin lainattiin Liverpoolista Nottinghamin riveihin jo tammikuussa 2011. Siirto Leicesteriin tapahtui heinäkuussa 2011.
Konchesky on pelannut kaksi maaottelua Englannin maajoukkueessa sekä 15 peliä alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa.
Zoom 8
Zoom (myös Zoom 8) on yhden hengen ISAFin sääntöjen mukainen yksityyppiluokan kevytvene eli jolla. Zoom-jolla soveltuu erityisesti yli 30 kg purjehtijalle ensiveneeksi. Runsaassa kymmenessä vuodessa Zoom 8 -luokka on kasvanut yhdeksi Suomen merkittävimmistä nuorison kilpapurjeveneluokaksi. Zoom-veneillä purjehditaan lähinnä Euroopassa. Luokkaliittoja toimii ainakin Suomessa, Isossa-Britanniassa, Ruotsissa, Tanskassa, Ranskassa, Venäjällä, Virossa, Espanjassa, Saksassa, Puolassa ja Norjassa.
Suomessa 1990-luvun alussa laivanrakentaja DI Henrik Segercrantz suunnitteli Zoom-jollan. Ideana oli toteuttaa uudenaikainen ratkaisu ensimmäiseksi purjejollaksi. Ensimmäinen versio esitettiin Helsingin Venenäyttelyssä talvella 2001. Tämä prototyyppijolla parannettiin sekä varusteratkaisuiltaan että muutamalla rakenteellisella parannuksella. Tässä työssä hyödynnettiin myös purjehtijoiden ja muun muassa alan toimittajien ajatuksia ja palautetta. Runkomuoto, purjeratkaisu ja muut tärkeimmät ominaisuudet säilyivät alkuperäisestä versiosta. Tavoitteena oli aikaansaada valmiiksi harkittu tuote, joka teknisesti ja ominaisuuksiltaan soveltuisi aloittelijalle, mutta antaisi myös kehittyvälle nuorelle purjehtijalle sopivan alustan. Master-muottien valmistus aloitettiin syksyllä 1993 ja ensimmäiset jollat purjehtivat kesällä 1994.
Suunnittelun lähtökohtana oli luoda mahdollisimman tasavertainen kilpaveneluokka. Zoom-luokka suunniteltiin Kansainvälisen Purjehtijaliiton, ISAF, yksityyppiluokan sääntöjen ihanteen mukaiseksi eikä tässä luokassa ole mahdollisuuksia muutoksiin tai "parannuksiin". Näin kaikki kilpailijat ovat tasavertaisessa asemassa lähtöviivalla.
Zoom-jollalla on helppoa ja turvallista purjehtia. Kaaduttuaan kokenut kilpapurjehtija saa Zoom-jollan takaisin pystyyn muutamassa sekunnissa ja vauhtiin jopa 15 sekunnissa. Kovassa tuulessa kaatuessaan Zoom voi olla kokemattomalle purjehtijalle vaarallinen: Jos purjehtija menettää otteen jollasta, se voi kyljellään kaatuneena karata nopeasti purjehtijan tavoittamattomiin.
Devin Ratray
Devin Ratray (s. 11. tammikuuta 1977) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi New Yorkissa ja hänen tunnetuin roolityönsä on Buzz McCallister kahdessa ensimmäisessä "Yksin kotona" -elokuvassa.
Mangrovesirkku
Mangrovesirkku ("Camarhynchus heliobates") on niin sanottuihin Darwininsirkkuihin kuuluva Galápagossaarilla Isabelan saarella äärimmäisen uhanalaisena elävä lintu. Aiemmin Mangrovesirkkuja tavattiin myös Fernandinan saarelta.
Mangrovesikrut saavuttavat noin 14 cm:n pituuden. Lintu on vatsastaan vaalea ja selkäpuoli on ruskea. Jalat ovat linnulla tummat. Mangrovesirkku muistuttaa läheisesti tikkasirkkua, mutta mangrovesirkun nokka on pienempi ja laji on myös väritykseltään ruskeampi. Lajin äänet ovat kaksi- tai kolmiosaisia toistoja "tur"-äänestä.
Mangrovesirkut elävät mangrovemetsissä. Linnut käyttävät ravintonaan hyönteisiä, toukkia, hämähäkkejä ja joitakin kasvinosia.
Vuonna 1999 kannan kooksi arveltiin vain 16–36 paria. Lajin vähentymisen tarkkoja syitä ei tunneta, mutta pääsyiksi arvellaan saarelle tulleita vieraita lajeja.Yhtenä syynä pidetään saarelle saapunutta "Polistes versicolor" -pistiäistä, jonka toukat loisivat hyönteisten toukissa ja vähentävät siten mangrovesirkkujen ravintoa. Muita mahdollisia lajeja,jotka voivat olla lintujen vähenemisen syynä on pesillä käyvät mustarotat ja villikissat sekä pesäloiset ani ja "Philornis downi"
Varjoon – suojaan
Varjoon – suojaan on Fredin esittämä kappale, jolla hän edusti Suomea vuoden 1967 Eurovision laulukilpailussa. Laulun on sanoittanut Alvi Vuorinen ja säveltänyt Lasse Mårtenson.
Tuohon aikaan myös "Folk-Fredinä" tunnettu Fredi esitti laulun ”Varjoon – suojaan” ennakkoluulottomasti rajulla laulutavalla. Se oli tyypillistä tuon ajan folkmusiikille, mutta sellaista ei kuitenkaan ollut kuultu eikä nähty aiemmin Eurovision laulukilpailuissa. Suomalainen lehdistö irvaili kädet nyrkissä esiintyneelle laulajalle ja vertasi Fredin lavaliikehdintää kuntovoimisteluun.
Kappale ei tuonut Suomelle kuin 3 pistettä, ja laulu sijoittui jaetulle 12. sijalle 17 laulun joukossa.
Vuoden 1967 Suomen Euro­visio­karsintaa hallitsi Lasse Mårtenson. Peräti kolme kahdeksasta finaaliin selviytyneestä laulusta oli hänen käsialaansa, ja finalistit oli valittu 240 sävelmän joukosta. ”Varjoon – suojaan” -kappaleen voiton ohella Mårtensonin sävellys vei karsinnassa myös toisen sijan.
Hillary Wolf
Hillary Wolf (s. 7. helmikuuta 1977 Chicago) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja judoka. Hän voitti nuorten judomaailmanmestaruuden vuonna 1994 ja osallistui olympialaisiin vuosina 1996 ja 2000.
Arn – Temppeliritari
Arn – Temppeliritari ("Arn – Tempelriddaren") on vuonna 2007 valmistunut elokuva, joka perustuu Jan Guilloun kirjojen temppeliherrain ritariin Arn Magnussoniin. Elokuva on pääosin ruotsalainen, mutta sen toteuttamisessa ovat olleet mukana myös Tanska, Norja, Suomi ja Saksa. Noin 25 miljoonan euron budjetillaan se on tähän mennessä kaikkein kallein Pohjoismaissa tehty elokuva.
Patio
Patio (espanjan sanasta "patio" tarkoittaen takapihaa/puutarhaa) on ruokailuun tai muuhun vapaa-ajan viettoon käytettävä ulkotila. Se on yleensä rakennuksen yhteydessä ja päällystetty. Sillä voidaan viitata sekä katottomaan espanjalaistyyliseen sisäpihaan että puutarhan ja talon väliseen päällystettyyn alueeseen. Patio on myös yleinen nimitys ravintoloiden ulkopuolelle sijoitetuille istumapaikoille, jotka on usein katettu aurinkovarjoilla. Erillinen patio tehdään yleensä betonista tai vakaalle alustalle ladotuista kivilaatoista.
Kalevan kisat 2001
Kalevan kisat järjestettiin vuonna 2001 Turussa 6.–8. heinäkuuta. Kalevan maljan voitti Turun Urheiluliitto.