hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Kuikui
Kuikui ("Chasmistes cujus") on erittäin uhanalainen kalalaji. Sitä elää vain Yhdysvalloissa Nevadan osavaltiossa Pyramid-järvessä ja Truckee-joessa. Aiemmin lajin kuteminen Truckeejoessa oli näyttävä tapahtuma, mutta 1800- ja 1900-luvuilla laji kalastettiin sieltä lähes sukupuuttoon. Myös rakennushankkeet ova tuhonneet lajin elinympäristöjä. 
Kuikui kasvaa noin 67 cm pitkäksi. Se on pitkä ja kapea; suurin tunnettu yksilö painoi 2720 grammaa ja oli 41 vuotta vanha. Kalan vartalo on ruskeansävyinen, evät harmahtavat. Suu on leveä.
Special Edition EP
Special Edition EP sisältää kolme Deep Purplen Saksan Beat Club -ohjelmassa vuosina 1969–1971 esittämää kappaletta.
Totuusseerumi
Totuusseerumi on psykoaktiivinen aine, jonka avulla ainetta nauttinut henkilö saadaan puhumaan totta. Totuusseerumeiden tai sellaisiksi tulkittavien aineiden käyttö on kansainvälisten kidutusta koskevien lainsäädäntöjen nojalla vankien kuulusteluissa ehdottomasti kielletty. Totuusseerumina käytetty amobarbitaali on luokiteltu Suomen lainsäädännössä huumausaineeksi. Nykyään lääketiede ei tunne yhtäkään ainetta, jonka avulla ihminen saataisiin puhumaan vain ja ainoastaan totta. Nykyisten totuusseerumien kuten natriumtiopentaalin käyttö perustuu siihen, että niiden avulla keskushermoston toimintaa saadaan hidastettua ja ihminen puheliaammaksi, jolloin ihminen voisi helpommin kertoa salaamiaan asioita. Natriumpentotaalia annetaan kuulusteltavalle niin suuri annos, että tämä hetken kuluttua menettää tajuntansa, minkä jälkeen hänet herätetään piristävillä aineilla. Joissakin tapauksissa kuulustelut ovat johtaneet kuolemaan.
Kirjallisuudessa ja viihdeteollisuudessa totuusseerumi on varsin suosittu aihe. Aikanaan muun muassa CIA kiinnostui LSD:stä ja koetti käyttää sitä totuusseerumina MKULTRA-projektissaan, mutta se ei osoittautunut toimivaksi. Myös muita huumeita on koetettu käyttää totuusseerumina, mutta ne eivät ole saaneet aikaan toivottuja vaikutuksia. Myös hulluruohojen sisältämää skopolamiinia on käytetty totuusseerumina.
Doing Their Thing
Doing Their Thing on Deep Purplen TV-esiintymisestä koottu videojulkaisu. Sen on nauhoittanut Granada Television 21. elokuuta 1970. Kappaleita on editoitu runsaasti.
M/S TransTimber
M/S TransTimber () on ruotsalaisen Rederi AB Transatlanticin omistuksessa oleva ro-ro-alus. Nykyisin alus kuljettaa suomalais-ruotsalaisen metsäteollisuusyritys Stora Enson tuotteita, reitillä Kemi–Oulu–Göteborg/Lyypekki. Alus on rakennettu vuonna 2007 Aker Yardsin Rauman telakalla. "TransTimber" on rekisteröity Ruotsin lipun alle ja sen kotisatama on Skärhamn.
TransTimberin sisaraluksia ovat M/S TransPaper ja M/S TransPulp.
5. tammikuuta 2005 alus tilattiin. 28. joulukuuta 2005 laivan köli laskettiin ja 10. syyskuuta 2006 laiva laskettiin vesille. Aluksen runko rakennettiin Puolassa, josta se hinattiin Aker Yardsin telakalle Raumalle loppuunrakennusta varten. 19. huhtikuuta 2007 alus luovutettiin Baltic Container Shippingin (Rederi AB Transatlantic) omistukseen. Vielä saman kuukauden aikana Stora Enso aloitti liikennöinnin laivalla sen nykyisellä reitillään.
Pentti Lumikangas
Pentti Ilmari Lumikangas (23. marraskuuta 1926 Kylmäkoski – 6. syyskuuta 2005) oli suomalainen taidegraafikko.
Lumikankaan vanhemmat olivat Lauri ja Fanny Lumikangas. Hän oli naimisissa Tuula Lumikankaan kanssa, perheeseen syntyi kolme lasta. Lumikangas opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa vuosina 1945-1947, jossa hänen grafiikan opettajanaan toimi Aukusti Tuhka. Lumikangas työskenteli ensin kuvittajana ja jätti päivätyönsä Elannon mainostaiteilijana vasta 1962.
Lumikangas tunnetaan vähäeleisistä kuivaneulapiirroksista, akvatintoista ja tussipiirustuksista, joissa on tyypillisesti oviaukkoja, siltoja ja ikkunoita, etenkin klassisten rakennusten muotoja pelkistettyinä ja abstrahoituina. Hän debytoi Helsingissä vuonna 1954.
Luonteenomaista Lumikankaan taiteelle oli autiuden, hiljaisuuden ja runollisen mystiikan kuvaaminen. Lumikangas käytti paljon kuivaneula- ja akvantintatekniikkaa. Monet teosten aiheet ovat matkoilta peräisin esim. Espanjasta ja Pompeijista Italiasta. Tunnetuimpia töitä ovat mm. "Pylväsmaisema, Portti, Muuri, Talvipuutarha, Yucca, Varjo seinällä, Katkenneet pylväät, Odottajat, Harmaa lyhty, Kierretorni, Kierreportaat, Kivimalja, Temppeli, Tyhjentyneet kasvihuoneet" sekä "Tie ja laituri".
Lumikangas osallistui lukuisiin näyttelyihin, kuten Suomen Taiteilijain ja Suomen Taideakatemian 3-vuotisnäyttelyihin. Hänen teoksiaan oli esillä myös Suomen Taidegraafikoiden 30- ja 50-vuotisnäyttelyssä ja Taidekeskus Salmelan näyttelyssä 1999, samoin kuin monissa kansainvälisissä näyttelyissä. Yksityisnäyttelyn Lumikangas piti Tampereella Sara Hildénin taidemuseossa 1991 ja Helsingissä Galleria G:ssä vuonna 1998. Hänen muistonäyttelynsä nimi oli "Ajaton tila", joka kuvaa hyvin teosten hiljaista tunnelmaa.
Lumikankaan teoksia on monissa kokoelmissa, kuten Henna ja Pertti Niemistön kokoelmassa, Ateneumin taidemuseossa Helsingissä, Amos Andersonin taidemuseossa, Wihuri-säätiöllä, Sara Hildenin taidemuseossa, Suomen Taidegraafikoilla ja Valtion kokoelmissa. Ulkomaisia kokoelmia ovat mm Nasjonalgalleriet Oslo, Nationalmuseumissa Tukholmassa, Göteborgin taidemuseossa Victoria and Albert Museumissa Lontoossa ja Eremitaašissa Pietarissa.
Lumikangas sai valtion taidekilpailussa ensimmäisen palkinnon 1966. Suomen Taideakatemian 3-vuotisnäyttelyn palkinnon hän sai 1968 ja Helsingin kaupungin taidegrafiikan kilpailun ensimmäisen sijan 1965. Ulkomailla hän sai kultamitalin Intian III triennaalissa 1975. Pro Finlandia -mitali Lumikankaalle myönnettiin 1971 ja professorin arvonimi 1988. Hän oli Vuoden taiteilija 1977. Kuvataiteilijain valtionpalkinnon hän sai sekä 1970 että 1985 ja Espoo-palkinnon 1990.
Maarit Peltoniemi
Maarit Peltoniemi (s. 10. huhtikuuta 1969 Kaustinen) on suomalainen laulaja, joka Seinäjoen Tangomarkkinoilla vuonna 1994 nimettiin tangoprinsessaksi. Vuonna 1998 julkaistiin hänen ensimmäinen albuminsa "Haaveiden laiva".
Lisäksi Maarit vierailee Juhonpojat-yhtyeen levyllä Kohtalo.
Paavo Rantanen
Paavo Ilmari Rantanen (s. 28. helmikuuta 1934 Jyväskylä) on entinen ulkoministeriön virkamies, joka oli lyhyen aikaa ulkoministerinä.
Rantanen toimi ulkoministeriön kauppapoliittisena alivaltiosihteerinä ennen siirtymistään Suomen suurlähettilääksi Washingtoniin. Hän työskenteli ulkoministeriössä kolmenkymmenen vuoden ajan, vuodesta 1958 vuoteen 1988. Hän toimi myös Nokian johtokunnassa konsernin kansainvälisistä suhteista vastaavana johtajana vuosina 1988–1995, kunnes hänestä tuli Esko Ahon hallituksen puolueisiin sitoutumaton ulkoministeri Heikki Haaviston saatua äkillisen sairauskohtauksen tammikuussa 1995. Rantasen ministerinura kesti pari kuukautta, 70 päivää. Hän joutui luovuttamaan paikkansa kevään 1995 eduskuntavaalien jälkeen.
Paavo Rantanen on koulutukseltaan valtiotieteiden kandidaatti. Hänelle myönnettiin ministerin arvonimi vuonna 2003.
Paavo Rantasen isä Vilho Rantanen oli Suomen Vapaakirkon johtajia.
Kate Greenaway -mitali
Kate Greenaway -mitali () on lasten- ja nuortenkirjojen kuvittajille suunnattu brittiläinen kirjallisuuspalkinto. Palkinnon myöntää vuosittain CILIP, "Chartered Institute of Library and Information Professionals", ansioituneesta yksittäisen englanninkielisen kirjan kuvituksesta. Kate Greenaway -palkinto perustettiin vuonna 1955 ja ensimmäinen mitali jaettiin vuonna 1957. Palkinto on nimetty 1800-luvulla eläneen kuvittaja Kate Greenawayn mukaan.
Kate Greenaway -mitali on kirjailijoille suunnatun Carnegie-mitalin sisarpalkinto. Molempien ensisijaisena palkintona on kultainen mitali ja 500 punnan arvosta kirjoja lahjoitettavaksi voittajan valitsemaan kirjastoon. Vuodesta 2000 lähtien Kate Greenaway -mitaliin on kuitenkin liittynyt myös itse kuvittajalle suunnattu Colin Mears Award, viiden tuhannen punnan rahapalkinto.
Mitalin ovat saaneet vuosien saatossa muun muassa Raymond Briggs (1966, 1973), Pauline Baynes (1968), Quentin Blake (1980), Alan Lee (1993), Lauren Child (2000) ja Chris Riddell (2001, 2004 ja 2016).
CILIP on Ison-Britannian suurin kirjasto- ja informaatioalan järjestö, jolla on noin 24 000 jäsentä. Jokaisella jäsenellä on oikeus nimetä ehdolle Kate Greenaway -mitalin saajaksi vuosittain kaksi erityislaatuisen hyväksi kokemaansa lastenkirjakuvitusta. Kuvakirjan on oltava englanninkielinen, suunnattu lapsi tai nuorille ja julkaistu kuluneena vuonna. Mikäli kirja on julkaistu ensin jossakin muualla, on se täytynyt julkaista Isossa-Britanniassa kolmen kuukauden sisällä ensijulkaisusta. Alkuperäisistä poiketen nykyiset säännöt sallivat palkinnon jo aiemmin voittaneiden kirjailijoiden uudet teokset ehdokkaiksi. Kirjoja voivat asettaa ehdolle myös järjestön paikallisryhmät ja alajaostot. Tavallisesti kirjoja asetetaan ehdolle 40–50.
Valintaraadin muodostaa kaksitoista CILIP:n lastenkirjallisuuteen keskittyneen jaoksen YLG:n ("Youth Libraries Group") jäsentä, jotka siis ovat ammatiltaan lastenkirjastonhoitajia. He lukevat ja arvioivat kaikki kirjaehdokkaat, ja valitsevat sitten niistä noin kuusi finalistia. Lista finaaliin selvinneistä teoksista julkistetaan vuosittain huhtikuussa ja Kate Greenaway -mitalin voittaja paljastetaan heinäkuisessa palkintoseremoniassa. Samassa juhlassa jaetaan myös lastenkirjailijoiden Carnegie-mitali, jonka valitsee sama raati.
Jussi Rasinkangas
Juhani "Jussi" Rasinkangas (s. 1960 Kestilä) on suomalainen opettaja ja säveltäjä.
Jussi Rasinkangas on säveltänyt vuodesta 1988 lähtien. Hänen sävellyksiään on levytetty sadoittain. Rasinkangas on tehnyt iskelmiä, lastenmusiikkia ja joulumusiikkia.
Rasinkankaan säveltämiä kappaleita ovat levyttäneet muun muassa Suvi Teräsniska, Diandra, Katri Helena, Yölintu, Arja Saijonmaa, Anne Mattila ja Jyrki Anttila. Hänen sävellyksensä on tullut valituksi neljä kertaa vuoden lastenlauluksi. Rasinkankaan joululaulu on muun muassa Suvi Teräsniskan levyttämä Hei mummo. Lisäksi musiikin oppikirjoissa on runsaasti hänen tuotantoaan.
Hän on voittanut muun muassa P.J. Hannikainen -joululaulusävellyskilpailun, Seinäjoen tangomarkkinoiden sävellyskilpailun, Salon lastenlaulukilpailun, Suven sävelen ja Kotkan meripäivien sävellyskilpailun.
Hänet tunnetaan erityisesti laajasta lastenlaulutuotannosta. Rasinkankaan säveltämiä kappaleita on esitetty paljon myös Tenavatähti-laulukilpailussa ja monet hänen sävellyksillään kilpailleet lapset ovat menestyneet kilpailuissa hyvin.
Pektoraali
Pektoraali (lat. "pectoralis", mon "pectorales") on
Knorr-Bremse Group
Knorr-Bremse Group on jarrujärjestelmiä raideliikennekalustoon ja hyötyajoneuvoihin valmistava yhtiö. Se perustettiin Berliinissä Saksassa vuonna 1905. Sen perusti keksijä Georg Knorr. Sen kasvun perustana oli toimitukset Preussin rautateille. Vuonna 1922 yhtiö alkoi valmistaa paineilmajarruja kuorma-autoihin. Vuonna 2006 yhtiön myynti oli 3,1 miljardia euroa ja sillä oli noin 13 000 työntekijää.
Tom Spezialy
Tom Spezialy on yhdysvaltalainen televisio-ohjaaja, televisiotuottaja ja käsikirjoittaja. Syksyllä 2007 hän toimii tuottajana teinidraamasarjassa "Reaper".
Vuosina 2004–2005 Spezialy tunnettiin pääasiassa "Täydellisten naisten" tuottajana ja käsikirjoittajana. Heikompia arvosteluja saaneella toisella kaudella Spezialy ajautui erimielisyyksiin sarjan luojan, Marc Cherryn kanssa ja jätti ohjelman.
Spezialy oli aiemmin työskennellyt sarjoissa "Dead Like Me", "Parker Lewis Can't Lose", "Lisa ja pojat", "Veronica's Closet", "Jack & Jill", "Ed" ja "The District".
Michael Edelstein
Michael Edelstein (s. 20. helmikuuta, 1968, Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen televisiotuottaja.
Edelstein tuotti "Täydellisiä naisia" Marc Cherryn ja Tom Spezialyn kanssa vuosina 2004–2006, ja hän sai työstään myös Emmy-ehdokkuuden. Toisella kaudella Edelsteinillä oli ristiriitoja Cherryn kanssa ja hän lopulta lähti sarjasta tammikuussa 2006.
Edelstein on työskennellyt myös sarjoissa "Threat Matrix" ja "Hope & Faith".
Seppo Närhi
Seppo Närhi (s. 2. syyskuuta 1949 Äänekoski) on suomalainen laulaja. Hän oli suosituimmillaan 1970-luvulla. Närhen tunnetuin kappale on Hectorin sanoittama "Prinsessa 65" vuodelta 1975. Närhi levytti paljon englanninkielisiä kappaleita suomenkielisinä cover-versioina.
Närhi kävi koulunsa Äänekoskella. Hieman toisella kymmenellä ollessaan hän aloitti pianotunnit kuoronjohtaja Annika Wahrmanin johdolla. Myöhemmin Närhi perusti neljän koulukaverinsa kanssa Five Fellows -bändin, josta siirtyi Tuomo Vuorisen yhtyeeseen laulajaksi. 1970-luvun alussa perustettiin ravintolaorkesteri Kalmar Union, jossa Närhi toimi urkurina ja lauloi kakkossooloa, pääsolistin ollessa Leo Luoto. Kalmar Union julkaisi ainoan albuminsa "Kalmar Union" vuonna 1973.
Alkutalvesta 1975 levy-yhtiö Scandian uuden Hi-Hat-levymerkin tuottaja Tommi Liuhala kiinnostui Närhen persoonallisesta lauluäänestä ja kiinnitti hänet levy-yhtiön sooloartistiksi. Liuhala antoi Närhelle kappaleen "Prinsessa 65", jonka Hector oli suomentanut Neil Sedakan kappaleesta "Queen of 1964". Muita Närhen tuon ajan kappaleita ovat "Soittaja", "Minä ja toi kuu", "Vieraat huoneet" ja "Takki pois".
Närhi osallistui Syksyn sävel -kilpailuun vuonna 1975 Hectorin tekemällä kappaleella "Kujakissa" sekä vuonna 1976 kappaleella "Riita halki ja voita väliin". Närhen ura hiljeni 1980-luvulla, mutta hän jatkoi keikkailua Kari Tapion ja Kari Vepsän taustayhtyeissä.
2000-luvun alussa Närhi halvaantui ja vietti hiljaiseloa vuoteen 2006 asti. Tuolloin ilmestyi uusi levy "Voittamaton". Sen jälkeen Närhi on satunnaisesti jatkanut keikkailua Kurimus-orkesterinsa kanssa. Vuonna 2009 ilmestyi single "Vielä keikkaa monta teen", joka on uusi country-versio Närhen jo vuonna 1975 levyttämästä kappaleesta.
Seppo Närhen tytär on Kemopetrolin laulusolisti Laura Närhi, jonka äiti on Seppo Närhen entinen puoliso ja Otavan markkinointijohtaja Maija Kuusi.
Närhi on saanut valtion taiteilijaeläkettä vuodesta 2016 alkaen. Hän konsertoi yhä vuonna 2018 muutaman konsertin vuodessa.
Alan Lee
Alan Lee (s. 20. elokuuta 1947) on englantilainen taidemaalari, kuvittaja ja elokuvalavastaja. Hän on kuvittanut useita englanninkielisiä fantasiakirjoja sekä mytologiateoksia. Erityisen tunnettu hän on J. R. R. Tolkienin fantasiamaailmaan liittyvistä lukuisista töistään. Suomessa Alan Leen kirjankuvituksia on ilmestynyt vain muutaman kerran. Huomattavin näistä on sekä maalauksista että mustavalkopiirroksista koostuva kuvitus Tolkienin postuumisti julkaistuun teokseen "Húrinin lasten tarina" (WSOY 2007).
Lee voitti vuonna 1994 Kate Greenaway -mitalin kuvituksestaan Rosemary Sutcliffin kirjaan "Black Ships Before Troy", joka kertoo uudelleen Iliaan tarinan nuorille suunnatussa muodossa. Vuonna 1998 hän voitti World Fantasy Conventionin vuoden parhaan taiteilijan palkinnon.
Alan Lee oli John Howen ohella keskeisin lavastussuunnittelija Peter Jacksonin "Taru sormusten herrasta" -filmatisoinneissa. Vuonna 2004 he voittivat työstään elokuvatrilogian kolmannen osan, "", parissa parhaan lavastuksen Oscar-palkinnon. "Sormusten herra" -trilogian lisäksi Lee on toiminut lavastussuunnittelijana myös elokuvissa "Legenda" (1985), "Erik viikinkisoturi" (1989), "King Kong" (2005) ja "" (2005) sekä televisiosarjassa "Merlin" (1998).
Alan Lee on jatkanut lavastussuunnittelijana myös Jacksonin Hobitti-elokuvissa (2012–2014).
SS-poliisidivisioona
SS-poliisidivisioona oli yksi Waffen-SS:n 38 Saksan aikana muodostamasta divisioonasta. Se muodostettiin pääosin entisistä poliiseista.
Poliisidivisioona () perustettiin lokakuussa 1939 harjoitusleiri Wandernissa ja se liitettiin SS:ään tammikuussa 1941. Siitä tehtiin virallisesti Waffen-SS-divisioona 24. helmikuuta 1942 nimellä SS-poliisidivisioona (). Vuodesta 1943 sodan loppuun sitä käytettiin nimeä 4. SS-poliisipanssarikrenatööridivisioona ().
Sen uudelleenvarustaminen motorisoiduksi jalkaväeksi alkoi muodostamalla poliisipanssarikrenatöörirykmentit 1 ja 2 ) Krakovassa huhtikuussa 1943. Kesäkuussa näistä rykmenteistä muodostettiin SS-poliisipanssarijääkäridivisioona, vaikka SS-poliisidivisioona jatkoi toimintaansa Venäjällä alkuperäisellä nimellään. Poliisipanssarikrenatöörirykmentit siirrettiin Balkanille heinäkuussa 1943 ja joulukuussa myös SS-poliisidivisioona siirtyi Salonikiin, jolloin divisioonat lopullisesti yhdistettiin panssarikrenatööridivisioonaksi. Taisteluosasto poliisidivisioona () jatkoi toimintaansa Venäjällä vuoden 1944 huhtikuuhun saakka, jolloin se liitettiin divisioonan pääosaan.
Bovesin verilöyly
Bovesin verilöyly oli Waffen-SS-yksikön Italiassa toisen maailmansodan aikana suorittama joukkomurha.
Länsiliittoutuneiden vallattua Etelä-Italian maa irtautui sodasta 8. syyskuuta 1943. Natsi-Saksa miehitti Italian keski- ja pohjoisosan. Fasisteja vastustanut vastarintaliike alkoi toimia uusia miehittäjiä vastaan. Cuneon maakunta oli yksi alueista, joissa partisaanitoiminta oli aktiivista.
1. SS-divisioona Leibstandarte Adolf Hitleriin kuulunut SS-majuri Joachim Peiperin komentama 3. pataljoona miehitti Cuneon alueen sunnuntaina 12. syyskuuta 1943. Pataljoona alkoi pidättää entisiä Italian armeijan sotilaita, joita se vangitsi alueella yhteensä noin 5000. Vangit lähetettiin leireille Saksaan.
19. syyskuuta 1943 partisaaniryhmä saapui Bovesiin tarkoituksenaan ostaa leipää kylästä. Kylässä sattui olemaan kaksi SS-miestä, jotka ryhmä vangitsi ja vei mukanaan. Vajaata tuntia myöhemmin paikalle saapui lisää SS-miehiä ja pieni tulitaistelu puhkesi. Molemmat puolet menettivät yhden miehen taistelussa. Hiukan myöhemmin paikalle saapui Peiperin johtama joukko SS-miehiä. Peiper vaati, että Bovesin seurakunnan pappi isä Giuseppe Bernardi ja eräs asukas, Antonio Vassallo ottaisivat yhteyden partisaaneihin ja palauttaisivat vangitut saksalaiset. Bernardi ja Vassallo tottelivat ja palasivat pian takaisin hengissä vapautettujen SS-miesten kera.
Palauttaminen ei kuitenkaan riittänyt Peiperille, joka määräsi kylän poltettavaksi. SS-miehet murhasivat 23-53 Bovesin asukasta ja tuhosivat noin 350 taloa kostotoimena. Isä Giuseppe Bernardi ja Antonio Vassallo olivat murhattujen joukossa. Heidät joko ammuttiin, jonka jälkeen heidän ruumiinsa poltettiin tai valeltiin paloöljyllä ja poltettiin elävältä.
Bovesin jälkeen SS-divisioona Leibstandarte Adolf Hitlerin miehet alkoivat pidättää partisaanien lisäksi myös Italian juutalaisia, jotka lähetettiin keskitysleireihin ja kuolemanleireihin Saksaan.
Sodan jälkeen 1966 joukko Bovesin asukkaita tunnisti Joachim Peiperin, joka työskenteli tuolloin Volkswagenille mainoksia tekevän mainostoimiston päällikkönä. Tutkinnan ja 7 kuukautta kestäneen oikeudenkäynnin jälkeen syyte hylättiin todisteiden puuttuessa, vaikka oikeudessa vieraili 140 italialaista todistajaa. Hylkääminen oli seurausta lähinnä länsisaksalaisten lakimiesten haluttomuudesta syyttää maanmiehiään sodan aikaisista rikoksista.
Palmuvehka
Palmuvehka ("Zamioculcas zamiifolia") on tansanialainen huonekasvina käytetty vehkakasvi, joka tunnetaan myös nimillä tikapuukukka, leidipalmu, palmusaniainen ja zamia. Palmuvehka on huonekasvina uusi. Sitä pidetään helppohoitoisena huonekasvina. Varjoa, kuivuutta ja kuumuutta kestävänä se soveltuu myös kuivailmaiseen kerrostalohuoneistoon. Kasvi voi pärjätä kuukaudenkin ilman kastelua. Kasvi on myrkyllinen, mutta aiheuttaa lähinnä paikallisia ärsytysoireita. Palmuvehkalla on pystyasennossa kasvavat, erittäin tankeat ja kookkaat lehdet, joissa on pareittain kasvavat puikeat, jäykät lehdykät. Kasvia voidaan lisätä jakamalla juurakkoa.
Paula Erko
Paula Erko (myös Paula Suhonen ja Pauliina, s. 3. tammikuuta 1948 Varkaus) on suomalainen laulaja, jonka ensimmäinen single "En voi peittää tunteitani" / "Hetki jolloin nään" ilmestyi vuonna 1966 taiteilijanimellä Paula Suhonen. Myöhemmin hän otti taiteilijanimen Pauliina. Erko on ollut mukana monilla levytaustoilla. Hänen tunnetuin levytyksensä on Belgian vuoden 1977 eurovisiokappale "Mistä hankkisin miljoonan". Vuonna 1978 Paula liittyi Marianne Nymanin tilalle Silhuetit-yhtyeeseen. Vuonna 1982 ilmestyi hänen ensimmäinen albuminsa.
Pikku-Orava
Pikku-Orava on EMI:n markkinointihahmo, jonka nimissä on julkaistu neljä albumia. Pikku-Oravan albumit sisältävät toisten artistien kappaleita, joita on muutettu niin, että lauluääni on muuttunut ”oravamaiseksi”. Ensimmäinen albumi, "Uusi seedee!" julkaistiin 27. syyskuuta 2006 ja se nousi listaykköseksi. Seuraava albumi, "Kesä seedee" julkaistiin 23. toukokuuta 2007.
Diprotodon
Diprotodon oli suurin kaikista tunnetuista pussieläimistä. "Diprotodon" eli noin 1,6 miljoonaa – 20 000 vuotta sitten. "Diprotodonien" fossiileja on löydetty ympäri Australiaa, muutamista fossiileista on löydetty myös emon pussissa olleita poikasia. Se oli noin kolme metriä pitkä, korkeutta sillä oli kaksi metriä ja painoa jopa kolme tonnia. Sen lähimmät elävät sukulaiset ovat vompatit. "Diprotodonit" saattavat olla Australian alkuperäisasukkaiden bunyip-tarueläimen legendan taustalla.
Ulkonäöltään "Diprotodon" muistutti sarvetonta sarvikuonoa. Sen jalat kääntyivät vompattien lailla lievästi sisäänpäin. Sen etujaloissa oli voimakkaat kynnet, löydettyjen jalanjälkien perusteella tiedetään että sen jaloissa oli samanlainen karvoitus kuin vompateilla. "Diprotodoneihin" luokitellaan yleensä kolme lajia, mutta joidenkin tutkijoiden mielestä lajeja on saattanut olla jopa 20. Lajit erosivat toisistaan lähinnä koon perusteella, pienin oli noin puolet suurimman koosta. "Diprotodon" esiintyi tiettävästi koko Australian alueella lukuun ottamatta Tasmaniaa.
"Diprotodonin" häviämisen syystä on esitetty useita teorioita. Sen häviäminen yhdistetään useissa teorioissa ihmisen toimintaan, näissä teorioissa esitetään että ihminen olisi hävittänyt lajin metsästämällä tai muuttamalla sen elinympäristöä esimerkiksi polttamalla metsää.
Kutsuohjattu joukkoliikenne
Kutsuohjattu joukkoliikenne tarkoittaa asiakastarpeen mukaan reitittyvää julkista joukkoliikennettä. Perinteisesti on bussien aikataulut suunniteltu kulkemaan tiettyä reittiä pitkin ja tiettynä aikana riippumatta siitä oliko bussissa asiakkaita vai ei. Kutsuohjattu joukkoliikenne sen sijaan toimii nimenomaan asiakkaiden matkustustarpeiden pohjalta, kuljettaen matkustajat heille sopivina aikoina paikasta A paikkaan B, ollen näin reittiliikenteen ja taksin välimaastoon sijoittuva liikennöintimuoto.
Matkustaja soittaa tilauskeskukseen ennen matkan alkua ja kertoo tiedot matkan päätepisteistä ja ajankohdasta sekä saa sitten tietää, että milloin auto tulee noutamaan. Kyydissä voi olla samanaikaisesti useita matkustajia. Tilauskeskus hoitaa vain puheluihin vastaamisen ja asiakaspalvelun, automaattinen tietokoneohjelmisto hoitaa loput ja yhdistelee tilaukset. Jokaisessa autossa on ns. ajoneuvotietokone eli kännykkäverkon kautta keskustietokoneelle yhteydessä oleva tietokone, joka ohjeistaa kuljettajaa ja kertoo ajoreitin. Ajoneuvotietokone on koko ajan yhteydessä keskuspalvelimen kanssa, joten järjestelmä tietää koko ajan auton sijainnin, aikataulussa pysymisen sekä muut tarvittavat tiedot.
Suurimman kohderyhmän muodostavat kaupunkien maksamat vanhusten ja vammaisten matkat. Nämä matkat on organisoitu Matkapalvelukeskusten kautta. Esimerkiksi Helsingissä palvelee kaupunki erityisryhmiään Matkapalvelukeskuksella. Sen kautta voivat palveluun oikeutetut yli 12 000 helsinkiläistä tilata matkansa. Näitä matkoja tehdään päivittäin noin 2000 kpl ja määrä on jo pitkään ollut kasvussa. Invavarustuksella varustettuja pikkubusseja on pelkästään tätä palvelua varten varattu 60 kpl, joiden lisäksi saman verran autoja on käytettävissä muiden ajojensa ohella.
Vakka-Suomen Sanomat
Vakka-Suomen Sanomat on varsinaissuomalainen vuonna 1949 perustettu kolmipäiväinen paikallislehti, joka sisältää uutisiaUudenkaupungin, Kustavin, Maskun, Mynämäen, Nousiaisten, Taivassalon, Vehmaan ja Naantalin tapahtumista ja asioista. Lehdessä julkaistaan myös edellä mainittujen kuntien viralliset ilmoitukset. Uutisia on myös Laitilasta, joka ei kuulu julkaisijayhtymään.
Lehti on Euroopan ainoa kuntien omistama lehti, mutta se pyrkii olemaan kunnista riippumaton. Vuoden 2015 alusta omistuspohjaksi tuli osuuskunta.
Lehdellä on päätoimittaja Teija Uiton ja julkaisuyhtiön toimitusjohtajan Janne Vuorelan lisäksi 11 työntekijää. Lehden toimitus sijaitsee Uudenkaupungin Rauhankadulla. Toimittajia on kolme vakituista ja kaksi aluetoimittajaa. Aluetoimittajien sijoituspaikat ovat Mynämäki ja Masku. Lehdellä on myös palvelupiste Mynämäen keskustassa. Lehti tekee yhteistyötä alueen muiden paikallislehtien kanssa: lehden osto- ja myyntipalsta Vakka-Makasiini on yhteinen "Uudenkaupungin Sanomien" ja "Laitilan Sanomien" kanssa. Lehti painetaan Kirjapaino Alma ManussaTampereella.
Vakka-Suomen Sanomien ulkoasua uudistettiin lokakuussa 2007, jolloin vuosikymmeniä muuttumattomana ollut kirjasintyyppi vaihdettiin kevyempään ja lehden eri osastojen ulkoasua yhtenäistettiin. Muutoksen tarkoituksena oli keventää lehden vanhahtavaksi ja raskaaksi moitittua yleisilmettä. Muutoksen yhteydessä myös lehden toimitus- ja taittojärjestelmät uusittiin.
Lehti alkoi ilmestyä 2013 myös verkossa. Myös verkkolehti on maksullinen.
Vuonna 2015 uutisoitiin, että lehdessä epäillään tapahtuneen väärinkäytöstä. Sen johdon epäiltiin käyttäneen opetusministeriön rahoja omien yritystensä tukemiseen.
Hilkka Kotamäki
Hilkka Kotamäki (s. 17. joulukuuta 1941 Helsinki) on suomalainen iskelmälaulaja, joka tuli tunnetuksi 1970-luvulla Suomen ensimmäisenä Lotto-tyttönä. Hänen iskelmälaulajan uransa oli alkanut jo vuonna 1962, ja ensilevynsä hän teki vuonna 1963. Hän oli parhaimmillaan lavaesiintymisissä, joissa hänen roolihahmojaan olivat muun muassa mustalaismusiikkia esittävä "Gipsy-Girl" ja blondi "Miss Christine". Hän levytti kaikkiaan vain kaksi singleä. Toimittuaan viisi vuotta Lotto-tyttönä hän muutti Tukholmaan ja perusti sinne oman mannekiinikoulun. Hän palasi Suomeen vuonna 1988 ja on toiminut yksityisyrittäjänä tuote-esittelijänä.
Kotamäki on kotoisin kauppiasperheestä Humppilasta. Hän on esiintynyt myös mainoksissa ja ollut Sanelma Vuorteen mannekiinikoulussa opettajana, ennen kuin perusti oman koulun Tukholmaan. Vuonna 2011 hän myy yrittäjänä kullan ja kuparin kiillotusaineita.
Hän on esiintynyt Jörn Donnerin ohjaamassa elokuvassa "Sixtynine 69" (1969), jossa hän näytteli pesijää, ja Maunu Kurkvaaran elokuvassa "Lauantaileikit", jossa hän oli tyttö baarissa.
Koneviesti
Koneviesti on maa-, metsätalouden ja maarakennuksen parissa työskenteleville suunnattu ammattilehti. Aihealue on laaja: maa- ja metsätalouskoneet, maarakennuskoneet, yhdyskuntatekniikka ja maastoajoneuvot. Lisäksi tulevat konealan uutiset, ajankohtaiset tapahtumat ja kuulumiset alan messuilta. Pääosassa lehdessä ovat käytännön olosuhteissa tehdyt vertailutestit ja koeajot. Lehden mukana ilmestyy myös uusiin energiamuotoihin keskittyvä BioEnergia-liite viisi kertaa vuodessa. Lehden vakiopalstoihin kuuluvat myös maatalouskoneiden historiasta kertova Weteraanit-osa, jossa esitellään vanhoja työkoneita ja niiden kehitystä sekä Huolto ja korjaus -osio, joka keskittyy käytettyjen työkoneiden kunnostukseen. Lehden päätoimittajan Uolevi Oriston lisäksi lehdellä on viisi muuta toimittajaa ja kahdeksan vakituista avustajaa.
Koneviestin julkaisu aloitettiin vuonna 1952, jolloin sen kustantajana toimi seinäjokelainen Maaseudun ammattilehtiyhtymä. Aluksi lehden nimi oli Maaseudun koneviesti, mutta kustantajan vaihtuessa vuonna 1957 Viestilehdet muutti lehden nimen pelkäksi Koneviestiksi. Koneviestin ohella Viestilehdet julkaisi vuosina 1998–2003 myös erillistä Mikroviesti-lehteä, joka keskittyi maa- ja metsätalouden tietotekniikkaan ja yleisiin tietotekniikan perusteisiin. Vuoden 2004 alussa lehti kuitenkin sulautettiin kannattamattomana Koneviestiin, jonka liitteenä Mikroviesti on ilmestynyt muutamia kertoja vuodessa. Koneviestissä julkaistiin Valtion maatalouskoneiden tutkimuslaitoksen Vakolan koetusselostuksia Koneviestin ja Vakolan keskinäisen sopimuksen mukaisesti.
Simon Scott
Simon Scott, oikealta nimeltään Veikko Salonen on suomalainen iskelmälaulaja. Hänet valittiin vuonna 1970 vuoden "Supertähdeksi", ja samalta vuodelta on hänen tunnetuin levytyksensä "Vain ulkopuolelle jään". Myöhemmin Simon Scott on keikkaillut erityisesti ruotsinsuomalaisten parissa.
Hautakylä-Rapakkojoki
Hautakylä-Rapakkojoki on kylä Kiuruveden kaupungin keskustan eteläpuolella.
Asukkaita kylällä on noin 350 (2004). Asutus on aikojen kuluessa muodostunut pääasiassa Hautajärven vesistöreitin rantamille. Viljavien rantamaiden ohella kylällä on muun muassa Paajakan vuori. Hautakylä-Rapakkojoki on aina ollut tunnettu vahvasta yhteishengestä. Siitä hyvänä esimerkkinä vuonna 1998 talkootyöllä tehty kyläkoulun peruskorjaus. Pääelinkeino kyläkunnalla on maatalous.
Matti Helminen (kilpapyöräilijä)
Matti Helminen (s. 14. elokuuta 1975 Kotka) on suomalainen maantiepyöräilijä.
Helminen voitti kolmannen etapin Ronde van Vlaams-Brabant -kilpailussa vuonna 2000 sekä toisen etapin ja kokonaiskilpailun Tour du Brabant Wallon -ajossa 2004.
Helminen aloitti ammattilaisuransa 2005. Hän on voittanut Suomen maantieaika-ajomestaruuden vuosina 2003, 2006, 2007, 2008, 2010 ja 2012 sekä sijoittunut vuonna 2006 kolmanneksi Chrono des Herbiers -tempokilpailussa. Chrono Champenois -aika-ajokilpailun hän voitti vuonna 2006 ja sijoittui vuonna 2010 toiseksi ja 2008 kolmanneksi. Vuoden 2007 Missourin ympäriajossa hän sijoittui aika-ajoetapilla kolmanneksi voittaen muun muassa Alberto Contadorin ja George Hincapien. Vuoden 2007 maantiepyöräilyn MM-kilpailuissa Helminen oli aika-ajossa kuudestoista. Vuonna 2011 hän oli samalla matkalla 53:s.
Helminen jäi vuonna 2012 kiinni dopingista ja sai kahden vuoden kilpailukiellon. Hän kuitenkin kiisti käyttäneensä dopingia.
Finnish Aircraft Maintenance
Finnish Aircraft Maintenance Oy (FAM) on suomalainen koti- ja ulkomaisia syöttöliikennekoneita huoltava yritys. FAM on vuonna 2008 perustettu Finnairin ja Finncomm Airlinesin yhteisyritys, jonka palvelukseen siirtyi Finncomm Airlinesin huolto-organisaatio. Yhtiön kotipaikka on Vantaa ja sen toimitusjohtaja on diplomi-insinööri Juha Ojala. FAM työllistää noin 80 henkilöä.
FAM:n toiminta käynnistyi elokuun alussa 2008, jolloin ilmailuviranomainen myönsi sille lentokonekorjaamon toimiluvan. Toimilupa kattaa ATR-potkuriturbiinikoneet ja Embraer ERJ 145 -suihkukoneet.
Yhtiölle valmistui huhtikuussa 2009 Helsinki-Vantaan lentoaseman alueelle 11 000 neliömetrin kokoinen huolto- ja toimistorakennus. Huoltohallin lattiapinta-ala on 6 000 neliömetriä.
FAM:n suurin asiakas on Finncomm Airlines, jolla on tällä hetkellä 13 ATR 500-sarjan lentokonetta. Finncomm vastaanottaa vielä kolme uutta ATR-lentokonetta, jolloin yhtiön ATR-laivasto koostuu neljästä ATR 42-500 ja 12:sta ATR 72-500 -potkuriturbiinikoneesta. Finnair luopui ATR-liikenteestä tammikuun 2008 alkupuolella, jolloin sen tytäryhtiö Aero Airlines lopetti toimintansa.
Symbolinen interaktionismi
Symbolinen interaktionismi on George Herbert Meadin työn pohjalta kehittynyt näkemys ihmisen sosiaalisuudesta. Sen mukaan kun ihminen oppii tarkastelemaan itseään muiden näkökulmasta, hänen minäkäsityksensä kehittyy sosiaalisesti.
Symbolisessa interaktionismissa tärkeä on Thomasin teoreemana tunnettu ajatus: "Ne tapahtumat, jotka ihmiset määrittelevät todellisiksi, ovat todellisia seurauksiltaan".
Symbolinen interaktionismi on yksi varhaisimmista sosiaalipsykologian minäteorioista ja on toiminut lähtökohtana monille muille teorioille, jotka painottavat minuuden muodostumisessa sosiaalisen ympäristön merkitystä. Meadin mukaan yksilön käsitys itsestä ja muista kehittyy rinnakkain. Lapsi kokee erilaisia rooleja varhaisessa leikki-iässä 3–4 vuoden iässä. Vähitellen lapsi alkaa leikeissään esittää myös toisenlaisia ihmistenvälisiin suhteisiin liittyviä rooleja ja samalla hän opettelee ymmärtämään näitä suhteita ja tarkastelemaan toisten ihmisten silmin.
Pekka Loukiala
Pekka Jouni Loukiala (28. maaliskuuta 1944 Pieksämäki – 23. maaliskuuta 2010 Helsinki) oli suomalainen rocklaulaja.
Pieksämäellä syntynyt Loukiala muutti veljensä Jukan kanssa Turkuun, jossa hänen uransa alkoi 1950-luvun lopulla. Vappuna 1959 Loukiala sijoittui toiseksi Ponnahdus pinnalle -kilpailussa kappaleella "What You've Done To Me".
Tammikuussa 1961 Loukiala voitti Suomen rock-kuninkuuskisat Helsingissä, mikä avasi hänelle mahdollisuuden päästä levyttämään. Hän kiersi Suomea ja Ruotsia veljensä sekä Eero ja Jussi Raittisen ja Tuula sekä Paula Karppasen kanssa. Rockmusiikin suosion laskettua hän siirtyi perinteiseen tanssimusiikkiin, mutta 1970-luvulla hän palasi rockin pariin, jolloin hän esitti ja levytti erityisesti Elviksen musiikkia. Hän voitti muun muassa maailmanlaajuisen Elvis-kilpailun, ja hänet palkittiin Kanadassa.
Ammattimuusikon uransa hän lopetti 1980-luvun lopulla ja siirtyi kiinteistöalalle. Musiikkia hän ei kuitenkaan täysin jättänyt, vaan vielä vuonna 2000 hän levytti omakustannelevyn "Love me Tender".
Liberian talous
Liberian talous on tuhoutunut hyvin pitkälti Liberian sisällissodissa 1989−1995 ja 1999–2003. Vain 15 prosenttia väestöstä on palkkatyössä, ja suurin osa ihmisistä elää omavaraistaloudessa maanviljelyllä.
Ennen sisällissotia maa oli vauras, ja yksi maailman suurimmista kumin tuottajamaista. Firestone Rubber Companylla oli maassa maailman suurin kumiplantaasi. Kumin lisäksi maassa tuotettiin rautamalmia, puuta ja kahvia. Teollisuudenaloja oli kumin, palmuöljyn ja elintarvikkeiden jalostus, rakennusmateriaalinen tuotanto, huonekaluteollisuus ja timanttien louhinta. Riisi oli tärkein viljelyskasvi, ja lisäksi kalaa saatiin rannikolta ja sisämaan kalanviljelyslaitoksista.
Sodat tuhosivat teollisuuden ja pääkaupungin Monrovian ja sen lähialueen infastruktuurin täysin, ja liikemiehet lähtivät maasta vieden mukanaan pääoman ja taitotiedon. Urbaani kaupankäynti romahti, ja sitä ollaan vasta pikkuhiljaa elvyttämässä.
Liberian tärkeimmät vientimaat ovat Saksa, Etelä-Afrikka, Puola, Yhdysvallat ja Espanja. Suurimmat tuontimaat ovat Etelä-Korea, Singapore ja Japani.
BKT asukasta kohden oli Liberiassa 1000 dollaria vuonna 1999.
Bodenin matti
Bodenin matti on shakissa kuvio, jossa tapahtuu shakkimatti kahdella lähetillä. Yleensä kuningas on apuna tai matitettava kuningas on loukussa. Bodenin matin näkee useammin tehtävissä kuin käytännön peleissä.
Bodenin matti on saanut nimensä Samuel Bodenin mukaan, joka pelasi sen ensimmäisen kerran vuonna 1853. Peli oli seuraavanlainen:
1.e4 e5 2.Rf3 d6 3.c3 f5 4.Lc4 Rf6 5.d4 fxe4 6.dxe5 exf3 7.exf6 Dxf6 8.gxf3 Rc6 9.f4 Ld7 10.Le3 O-O-O 11.Rd2 Te8 12.Df3 Lf5 13.O-O-O? (13.Ld5 on parempi) 13...d5! 14.Lxd5?? (johtaa mattiin; parempi olisi 14.Tde1) 14...Dxc3+ 15.bxc3 La3#
Technion – Israelin teknillinen korkeakoulu
Technion – Israelin teknillinen korkeakoulu (, ) on Haifaan, Israeliin 1924 perustettu teknillinen yliopisto, mutta sillä on myös yksi maailman arvostetuimmista lääketieteellisistä tiedekunnista. Technionissa on tällä hetkellä noin 13 000 opiskelijaa
Technionissa on 13 osastoa:
Intianviippa
Intianviippa ("Rhinoptilus bitorquatus") on vain Intiassa elävä äärimmäisen uhanalainen pääskykahlaajiin kuuluva lintu. Intianviippa on yksi maailman harvinaisimmista linnuista .
__notoc__
Kooltaan intianviippa on hyvin kompakti. Selkä linnulla on ruskea ja pyrstön pää musta. Vatsa on väriltään harmaan valkea ja rinnassa on kolme ruskeaa juovaa. Intianviipan pää on valkoinen ja siinä on kaksi ruskeaa juovaa. Nokka linnulla on keltainen ja mustakärkinen.
Intianviippa elää pääasiassa pensaikkoisilla metsäseuduilla ja vuoristojen reunaseuduilla.. Intianviippa on yöaktiivinen ja käyttää ravintonaan hyönteisiä.
Ensimmäisen kerran intianviipan löysi Thomas C. Jerdon vuonna 1848. Sen luultiin myöhemmin kuolleen sukupuuttoon, mutta se löytyi uudelleen vuonna 1986. Koska lintu on harvinainen sen elintavoista ei tiedetä paljonkaan..Arviot kannan koosta vaihtelevat 25–200 yksilöön.
Suurimmat uhat linnuille ovat elinympäristön tuhoutuminen sekä ihmisten aiheuttama häiriytyminen.. Intianviipan ainoa tunnettu esiintymisalue oli vaarassa tuhoutua Telungu-Gangan kanaalin rakennustöiden takia vuonna 2005. Lisäksi alueella tapahtuva laiton rakentaminen uhkaa intianviippoja .
Tiedonsosiologia
Tiedonsosiologia on sosiologian osa-alue, joka tutkii mekanismeja, joilla tieto, vallitsevat käsitykset ja esimerkiksi arkiajattelun uskomukset syntyvät ja muotoutuvat yhteiskunnassa. Tiedonsosiologia liittyy läheisesti tieteenfilosofiaan.
Tiedonsosiologinen tutkimus syntyi 1920- ja 1930-luvuilla. Eräitä tiedonsosiologian keskeisiä teoksia ovat Peter L. Bergerin ja Thomas Luckmannin teos "Todellisuuden sosiaalinen rakentuminen" (1966), David Bloorin teos "Knowledge and Social Imagery" (1976) ja Paul Feyerabendin "Against method: Outline of an anarchistic theory of knowledge" (1975). Muihin tunnettuihin tiedonsosiologeihin lukeutuu Michel Foucault.
Tieto voidaan tiedonsosiologiassa nähdä esimerkiksi yhteisön kognitiivisena tajuntana, jonka yksilöt omaksuvat sosialisaatiossa, ja yhteisöä muokkaavana tekijänä. Eräs tiedonsosiologinen näkökanta on sosiaalinen konstruktionismi, jonka mukaan tiede, tieto ja totuus ovat ensisijaisesti sosiaalisia konstruktioita.
Muun muassa Pierre Bourdieun refleksiivisen sosiologian teoria on saanut vaikutteita tiedonsosiologiasta.
Nordic Air Meet
Nordic Air Meet on vuosittain järjestettävä Pohjoismaiden ja Sveitsin sotilaallinen lentotoimintaharjoitus. Sen tarkoituksena on tutustuttaa kyseisten maiden hävittäjälentäjiä kansainväliseen lentotoimintaan.
Harjoitus on järjestetty Norjan Örlannissa vuosina 2001, 2002, 2003 ja 2005. Se järjestettiin Ruotsissa Kallaxissa vuosina 2004 ja 2007. Vuoden 2007 harjoitus järjestettiin lentolaivue 21:n tukikohdassa Luulajassa. Tällöin varakenttinä olivat Oulu ja Rovaniemi.
Harjoitukseen osallistuu myös kaksi yhdysvaltalaista KC-135 Stratotanker -ilmatankkauslentokonetta.
Linda Zagzebski
Linda Trinkaus Zagzebski (s. 1946) on yhdysvaltalainen filosofi ja Oklahoman yliopiston filosofian professori, joka on erikoistunut uskonnonfilosofiaan, tietoteoriaan ja etiikkaan. Zagzebski on hyve-epistemologian tunnetuimpia kehittäjiä.
Zagzebski on väitellyt tohtoriksi Kalifornian yliopistosta (Los Angeles). Hän on opettanut aiemmin Loyola Marymount Universityssä Los Angelesissa (1979–1999).
Mervi Pohjanheimo
Mervi Pohjanheimo (o.s. Honkanen, ent. Vesala; s. 10. kesäkuuta 1945 Mäntyharju) on suomalainen tv-tuottaja ja ohjaaja.
Ylioppilaaksi pääsynsä jälkeen hän opiskeli Helsingin Kauppakorkeakoulussa 1965–1967 ja kävi Mainossihteerin kurssin 1968. Yleisradion kuvaussihteerikurssin jälkeen 1969 Mervi Pohjanheimo kiinnitettiin kuvaussihteeriksi Oy Mainos-TV-Reklam Ab:iin. 1977 hänestä tuli Mainostelevision (myöh: MTV3) Viihdetoimituksen ohjaaja ja myöhemmin myös tuottaja.
2001 MTV3:n ulkoistaessa toimintojaan Pohjanheimo siirtyi tuottajana ja ohjaajana Blue Media Oy:n palvelukseen. Eläkkeelle siirtymisensä jälkeen vuonna 2005 hän on työskennellyt myös Sunny Notes –tuotantoyhtiössä tuottajana ja ohjaajana.
Pohjanheimo toimi myös apulaistuottajana Indonesian television TVRI:n kansainvälisessä laulukilpailussa Indonesia International Song Festival’issa Jakartassa 1995. Hän on voittanut kaksi Venla-palkintoa.
Pohjanheimolla on kaksi tytärtä toimittaja-laulaja-musiikkiteknologi Mari Vesala ja stylisti Minttu Vesala. Mervi Pohjanheimo on naimisissa tuottaja-ohjaaja Erkki Pohjanheimon kanssa.
Mervi Pohjanheimon tuottamia ja/tai ohjaamia tv-ohjelmia ovat mm.
Ramadi
Vuoden 2014 tammikuussa koko Ramadin piirikunnassa arvioitiin asuvan 33 prosenttia koko maakunnan väestöstä (1,482 milj. as.) eli noin 490 000 asukasta.
Yhdysvaltojen miehitettyä Irakin Irakin sodan jälkeen Ramadista muodostui yksi amerikkalaisten vastaisten kapinallisjärjestöjen keskuksista. Amerikkalaisjoukkojen ja kapinallisten välillä käytiin ankaria taisteluja esimerkiksi vuosina 2004 ja 2006. Ääri-islamilainen Isis-järjestö valtasi Ramadin ja läheisen Fallujan tammikuussa 2014. Irakin armeija aloitti operaation Ramadin jälleenvaltaamiseksi marraskuussa 2015 ja kaupunki julistettiin vapautetuksi 28. joulukuuta samana vuonna.
Metsänkävijät
Metsänkävijät ovat partiolippukuntia, joiden nimet päättyvät ko. sanaan kuten "Helsingin Metsänkävijät", tai eri Metsänkävijälippukunnissa toimivia tai aiemmin toimineita partiolaisia. Metsänkävijälippukuntia on tällä hetkellä 23 kappaletta eri puolilla Suomea. Ensimmäisen Metsänkävijät-nimisen lippukunnan perusti Ilmari "Iso-Hukka" Vainio Helsinkiin vuonna 1917. Tulevina vuosina Vainio perusti Metsänkävijälippukuntia muillekin paikkakunnille, ja vuonna 1919 näiden yhteistyöelimeksi perustettiin Suomen Metsänkävijät. Eri Metsänkävijälippukunnilla on yhteisiä perinteitä, tapoja ja tunnuksia, esimerkiksi yhdenmukainen sinivalkoinen partiohuivi.
Vuonna 2004 toiminnassa olivat seuraavat Metsänkävijälippukunnat: Helsinki (perustettu 1917), Viipuri (1917, toimii nykyään Helsingissä), Hämeenlinna (1917), Oulu (1917), Turku (1925), Joensuu (1928), Jyväskylä (1933), Kuusankoski (1933), Viiala (1938), Vantaa (1957), Rajamäki (1959), Tapiola (1964), Tammisalo (1969), Kirkkonummi (1976), Muhos (1977), Veitsiluoto (1978), Vaala (1985), Punkalaidun (1985), Järvenpää (1987), Tammela (1991), Espoo (1993), Miehikkälä (2003) ja Porvoo (2004).
Metsänkävijälippukuntiin kuuluvista partiolaisista käytetään myös termiä Mänkijä. Sanan etymologinen alkuperä viittaa 1900-luvun vaihteen vironkieliseen ilmaisuun "mängiä" eli leikkiä.
Arvo Ylpön koulu
Arvo Ylpön koulu on Toijalan keskustassa sijaitseva ala-aste. Koulun nimi oli alun perin "Keskustan koulu", mutta nimi vaihdettiin vuonna 2006 Arvo Ylpön kouluksi, koska Arvo Ylppö oli käynyt kyseistä koulua. Koulun pihapiirissä sijaitsevat päärakennuksen lisäksi myös vanhan puukoulun ja Kätevän rakennukset. Vuonna 2009 kuvaamataidon luokkahuone muuttui normaaliksi luokkahuoneeksi. Koulun rehtorina toimii Visa-Matti Vuoristo. Oppilaat ja opettajat yhteen laskettuna koulussa työskentelee noin 500 henkeä. Valkoinen kivikoulu ja puukoulu ovat vanhimmat rakennukset koulussa. Sittemmin päivähoito on siirretty kivikoulusta koulun päärakennukseen.
Koirankynnen leikkaaja
Koirankynnen leikkaaja on Veikko Huovisen kirjoittama, 1940-luvun loppupuolelle sijoittuva romaani, joka on julkaistu vuonna 1980. Markku Pölönen ohjasi kirjan pohjalta samannimisen elokuvan vuonna 2004.
Kirjan päähenkilö on sotainvalidi, jatkosodassa vaikeasti päähän haavoittunut Mertsi Vepsäläinen, joka työskentelee kirvesmies Ville Kuosmasen apuna korjaamassa Pohjois-Karjalan ja Kainuun rajamailla sijaitsevaa kansakoulua. Mertsin vanhemmat ovat kuolleet ja hänen molemmat veljensä ovat kaatuneet sodassa, eikä hänellä ole tiedossa ketään sukulaista satojen kilometrien säteellä. Päävamma on tehnyt Mertsistä itsestään avuttoman; hän on "orpo kuin hangelle pudonnut siipirikko lintu".
Ville kertoo tarinoita mainiosta pystykorvakoirastaan, ja Mertsi on tästä kovin innoissaan. Koiraa vaivaavat pitkiksi kasvaneet kannukset, ja Ville antaa piloillaan Mertsille luvan lähteä leikkaamaan näitä kannuksia. Mertsi ottaakin asian todesta ja lähtee salaa vaellukselle kohti Villen kotipaikkaa. 
Mertsi tapaa matkalla vanhan ystävänsä, joka pelasti hänen henkensä jatkosodassa. Mertsi valehtelee, että hän on menossa metsätyöalueelle eli savottaan, jossa on pulaa hakkuumiehistä. Ystävällä on samat aikeet, ja yhdessä he menevät savottaan ja ilmoittautuvat työnjohtajalle. Jo ensisilmäyksellä työnjohtaja toteaa, ettei Mertsistä ole hakkuumieheksi, ja niinpä hänet määrätään apurin töihin. Eräänä päivänä hän lähtee Kainuuseen leikkaamaan koirankynnet. Kun hän on leikkaamassa koirankynsiä, Sakke-koira puree Mertsiä. Hetkeä myöhemmin Ville Kuosmanen saapuu kotiinsa ja huomaa verisen siteen Mertsin kädessä. Ville toruu Mertsiä siitä, ettei tämä malttanut odottaa hänen paluutaan, jolloin olisi yhdessä voitu leikata koiran kannukset. Tämän jälkeen Mertsi palaa savotalle, jossa hänelle alkaa nousta kuume. Mertsin työtoverit, jotka toteavat hänellä verenmyrkytyksen, toimittavat hänet sairaalaan, ja siihen kirja päättyy.
Romaanin sivuilta heijastuu sotien jälkeinen pula-aika, jota leimasi myös suuri sotakorvausurakka Neuvostoliitolle:
Destiny (Saxonin albumi)
Destiny on Saxon -nimisen Heavy Metal yhtyeen yhdeksäs studioalbumi. Albumi saavutti Britanniassa 49. sijan.
Destinyllä Saxon hylkäsi loputkin New Wave Of British Heavy Metal -juuristaan ja levy on suurimmaksi osaksi melodista radioystävällistä hard rockia. Cristopher Cross -cover "Ride The Like The Wind" ja melodinen powerballadi "I Can't Wait Anymore" julkaistiin singlenä ja ne saivat jonkin verran suosiota Keski-Euroopassa.
Kalle Kyhälä
Kaarlo (Kalle) Edvard Kyhälä (14. toukokuuta 1887 Kuusamo – 22. syyskuuta 1938 Petroskoi, Neuvostoliitto) oli pienviljelijä ja sosialistisen työväen ja pienviljelijöiden eduskuntaryhmän kansanedustaja.
Kyhälän vanhemmat olivat maanviljelijä Antti Kyhälä eli Saapunki ja Saara Lämsä. Hän kävi kansanopiston ja toimi metsänhoito- ja maanmittaustöissä Perä-Pohjolassa ja Keski-Pohjanmaalla sekä vuodesta 1909 pienviljelijänä Sievissä. Kyhälä liittyi SDP:hen vuonna 1907 ja oli mukana Pohjolan tukkityöläisten renkaassa jäsenenä sekä Pohjolan ammatillisten piirijärjestöjen piirineuvoston jäsenenä.
Suomen sisällissodan jälkeen Kyhälä liittyi SKP:hen 1920. Hän oli sosialistisen työväen ja pienviljelijöiden eduskuntaryhmän kansanedustajana 1929–1930 edustaen Oulun läänin eteläistä vaalipiiriä ja oli myös Sievin kunnanvaltuuston jäsen. Yöllä 22. kesäkuuta 1930 Lapuan liikkeen edustajat, joista yksi oli suojeluskuntalaisen univormussa, pidättivät Kyhälän asunnostaan ja kyyditsivät hänet autolla Kajaanin ja Lieksan kautta Neuvostoliiton rajan yli. 
Kyhälä lähetettiin Petroskoihin ja Kustaa Rovion suosituksella hänet nimitettiin Aunuksessa sijainneen Alavoisen sahan ja sovhoosin johtajaksi. Vuonna 1934 Kyhälä lähti opiskelemaan Petroskoin Maatalouskorkeakouluun. Marraskuussa 1935 Kyhälä erotettiin puolueesta ja maatalouskorkeakoulusta koska hänen katsottiin salanneen sen että hän oli ollut maanomistaja Suomessa. Kyhälä työskenteli tämän jälkeen sahaajana lanssilla kunnes hänet vangittiin 8. heinäkuuta 1938 vakoilijana. Kyhälä sai kuolemantuomion ja hänet ammuttiin 22. syyskuuta 1938 Petroskoin lähistöllä. Kyhälän maine palautettiin 1955.
Kyhälä oli naimisissa vuodesta 1908 Aina Eliina Eskolan kanssa. Heillä oli kaksi tytärtä ja poika.
Arvo Lehto
Arvo Aksel Lehto (alk. Lund; 17. marraskuuta 1898 Tuusula – syksy 1941 Ääninen, Neuvostoliitto) oli työmies, toimitsija ja sosialistisen työväen ja pienviljelijöiden eduskuntaryhmän kansanedustaja.
Lehdon vanhemmat olivat muurari Karl Aksel Lund ja Ida Öberg. Käytyään kansakoulun hän työskenteli työmiehenä ja toimitsijana Helsingissä vuoteen 1918 saakka; viimeksi hän oli vuodesta 1916 valurina Helsingin veturivarikolla. Suomen sisällissotaan Lehto osallistui punaisten riveissä ja sai sodan jälkeen elinkautisen vankeustuomion 1919. Lehto armahdettiin 1925 ja sen jälkeen hän liittyi SKP:hen 1926 ja oli toimitsijana Helsingissä vuoteen 1930 saakka. Lehto kävi 1928 Neuvostoliitossa osallistuen Kominternin 6:teen kongressiin. Hän oli sosialistisen työväen ja pienviljelijöiden eduskuntaryhmän kansanedustajana 1929–1930 edustaen Uudenmaan läänin vaalipiiriä.
Lapuan liikkeen edustajat sieppasivat Lehdon 28. kesäkuuta 1930 ja 5. heinäkuuta vastaisena yönä hänet muilutettiin Neuvostoliiton rajan yli. Lehto toimi Neuvostoliitossa Petroskoin Uritski-klubin johtajana 1930, puoluesihteerinä Matrossa, ammattiliittotoimitsijana Petroskoissa 1932–1934 ja Totuus-lehden toimittajana 1935. Hän opiskeli myös Lännen vähemmistökansallisuuksien yliopistossa 1932. Vuonna 1937 Lehto lähetettiin Suomeen puoluetehtävissä ja seuraavana vuonna hän siirtyi Ruotsiin. Ruotsissa Lehto pidätettiin ja sen jälkeen kun hänen turvapaikka-anomuksensa oli hylätty, Lehto joutui palaamaan 1940 Neuvostoliittoon. Lehto oli sitten vuonna 1940 Neuvosto-Karjalassa Totuus-lehden toimittajana ja Petroskoin radiokomitean suomalaisen osaston johtajana.
Lehto oli naimisissa vuodesta 1930 Hilda Maria Kekäläisen kanssa ja heillä oli yksi tytär. Lehdon perhe jäi asumaan Suomeen.
Lehto kuoli syksyllä 1941 suomalaisten vallatessa Petroskoin kaupunkia Neuvosto-Karjalassa. Hän oli kaupungista lähteneen lautan kyydissä, joka syttyi tuleen pommituksessa, ja hypättyään veteen hän hukkui Äänisjärveen.