hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Jalkanaru
Jalkanaru on metsästyksessä käytetty kettujen pyydystämiseen tarkoitettu vaijerisilmukasta, laukaisimesta ja jousesta koostuva ansa. Joissakin malleissa jousen suojana on lisäksi putki.
Jalkanarun käyttö perustuu kettujen taipumukseen käyttää samaa jälkeä kulkiessaan esimerkiksi haaskalle ja pois sieltä, kun lunta on paljon ja umpihangessa kulkeminen on raskasta. Jalkanarua käytetään kettujen pyyntiin niin, että silmukka asetetaan ketun jäljen ympärille hieman lumen alle piiloon. Jalkanaru kiinnitetään risuun tai jarrukalikkaan, joka hidastaa naruun jääneen ketun kulkua niin, että eläin on mahdollista hiihtää tai juosta kiinni ja lopettaa. Kiinteästi ansaa ei tule kiinnittää, jotta kettu pääsee menemään suojaan eikä hätäänny ja revi itseään.
Kun kettu astuu silmukkaan, laukaisin päästää jousen kiristämään silmukan, jolloin jalkanaru kiristyy niin tiukalle, ettei kettu saa vedettyä käpäläänsä silmukan läpi. Kiristyneen silmukan halkaisijan on lain mukaan oltava vähintään 30 mm, jotta eläimen raaja ei vahingoittuisi. Jalkanaruansa tulee kokea vähintään kerran vuorokaudessa, kuten muutkin elävänä pyytävät ansat. Ansaan jäänyt eläin lopetetaan esimerkiksi haulikolla, pienikaliiperisella kiväärillä tai pistoolilla ampumalla.
Jalkanarupyynnin arvostelijat ovat kiinnittäneet huomiota mm. siihen, että ilveksiä ja susia jää jalkanarupyynnin sallitun saaliin ketun ohella sivusaaliiksi.
Muumion paluu
Muumion paluu () on vuonna 2001 ensi-iltansa saanut Stephen Sommersin ohjaama yhdysvaltalainen seikkailuelokuva, jonka pääosissa näyttelivät Brendan Fraser, Rachel Weisz, John Hannah, Arnold Vosloo, Oded Fehr, Patricia Velásquez ja Dwayne ”The Rock” Johnson. Se on jatko-osa vuoden 1999 elokuvalle "Muumio".
"Muumion paluun" inspiroimana elokuvasarjalle toteutettiin myös 5 000 vuoden taakse sijoittuva esiosa ja spin-off -elokuva "Skorpionikuningas", joka keskittyy Johnsonin esittämään Mathayusiin. Jatko-osa "" sai ensi-iltansa vuonna 2008.
Eletään vuotta 3067 ea. kaupungissa nimeltä Theba. Tuolloin suuri Skorpionikuningas yritti joukkojensa kanssa valloittaa "tunnetun maailman". Seitsemän vuotta kestäneen sodan päätteeksi Skorpionikuninkaan armeija ajettiin Ahm Sheren aavikolle. Yksi kerrallaan he kuolivat aurinkoon. Lopulta vain puolikuollut Skorpionikuningas oli jäljellä. Hän solmi sopimuksen Anubiksen kanssa, jonka mukaan Anubis säästäisi hänet ja hän antaisi sielunsa. Anubis antoi armeijansa Skorpionikuninkaan käyttöön. Kun hän oli tuhonnut kaiken, Anubis pakotti Skorpionikuninkaan palvelemaan häntä ikuisesti. Hänen armeijansa muuttui hiekaksi ja siellä he odottavat hiljaa herättämistään.
Siirrytään Lontooseen vuoteen 1933. Evelyn ja Rick ovat saaneet lapsen nimeltä Alex. Evelyn on nähnyt unen, jossa hän on temppelissä missä kukaan ei ole ollut pitkään aikaan. He menevät tutkimaan tätä temppeliä ja sinne tulevat rosvot, jotka etsivät Skorpionikuninkaan rannekorua. Evelyn ja Rick löytävät arkun, avaavat sen ja löytävät tuon rannekorun. Avaamisen jälkeen temppeli alkaa täyttyä Niilin vedellä.
Hamunaptrassa, kuolleiden kaupungissa, löydetään elämän- ja kuolemankirjat. Kirjojen löytäjät etsivät Imhotepin arkkua ja lopulta löytävätkin sen. Imhotep aiotaan taas herättää henkiin. Jotta Imhotep saisi maailmanvalloitussuunnitelmansa täytäntöön, hän tarvitsee Skorpionikuninkaan rannekorun, joka taas on O'Connelleilla Lontoossa.
Lontoossa Evelyn päättelee, että rannekoru näyttää tien Ahm Sheren kadonneeseen kaupunkiin, joka on samalla Anubiksen kadonneen armeijan hautapaikka. Imhotepin löytäjät tunkeutuvat O'Connelleiden taloon. He eivät löydä rannekorua, koska Alex laittoi sen käteensä. He sieppaavat Evelynin ja aikovat uhrata hänet Imhotepille. Hänen miehensä Richard O'Connell kuitenkin onnistuu pelastamaan hänet ja he päättävät lähteä kohtia Ahm Sheren aavikkoa.
Matkalla heille kuitenkin selviää, että Imhotep ja Anck-su-Namun ovat heidän perässään. He sieppaavat Alexin ja jos he onnistuvat herättämään Skorpionikuninkaan eloon, Imhotep tappaa hänet ja hän hallitsee maailmaa yhdessä Anck-su-Namun kanssa.
He löytävät Ahm Shereen, siellä retkikunnan kimppuun hyökkäävät muumio-apinat, jotka tappavat retkikunnasta suurimman osan. Hazef herättää hiukan myöhemmin Skorpionikuninkaan ja Anubiksen armeijan. Ardeth Bay johtaa medjait taisteluun, jossa he yrittävät pysäyttää Anubiksen armeijan, joka koostuu kahdella jalalla kävelevistä suurista sakaaleista. Rick, Evy, Alex ja Jonathan pääsevät kultaiseen pyramidiin, tappavat Skorpionikuninkaan ja lähtevät pois.
Burnout (täsmennyssivu)
Burnout voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Alan Smith (jalkapalloilija, 1980)
Alan Smith (s. 28. lokakuuta 1980 Leeds, Englanti) on englantilainen jalkapalloilija. 178 senttimetriä pitkän Smithin pelipaikka on hyökkääjä. Hän on tunnettu kovasta pelityylistään.
Smith aloitti ammattilaisuransa vuonna 1998 Leeds Unitedissa, jota hän oli edustanut jo juniorina. Hän pelasi seurassa vuosikaudet, ja nousi hyvien Valioliiga ja Mestarien liiga -esitystensä ansiosta aina maajoukkueeseen asti. Vuonna 2004 Smith siirtyi Manchester Unitediin, mutta hänen roolinsa Manchesterissä jäi selvästi pienemmäksi kuin mitä se oli Leedsissä.
61:n ManU:ssa pelatun liigaottelun jälkeen Smith siirtyi Newcastle Unitediin kesällä 2007 kuuden miljoonan punnan siirtosummalla.
Englannin maajoukkueessa Smith on pelannut 16 ottelua ja tehnyt niissä yhden maalin. Maajoukkuedebyyttinsä hän teki vuonna 2001.
Keeper of the Seven Keys Part I
Keeper of the Seven Keys part I on power metal -yhtye Helloweenin toinen levy, joka ilmestyi vuonna 1987. Albumia pidetään yhtenä yhtyeen parhaista ja koko power metal -tyylilajin ehdottomista kulmakivistä. Kappale ”Future World” julkaistiin singlenä ja ”Halloweenista” julkaistiin musiikkivideo. Albumilla laulajan tehtävät otti ensi kertaa Michael Kiske.
A-puoli
B-puoli
Heinäturpiaali
Heinäturpiaali, aikaisemmalta nimeltään riisivarpunen ("Dolichonyx oryzivorus") on turpiaaleihin kuuluva lintu ja sukunsa ainoa laji.
Linnun pituus on 18 senttiä ja paino keskimäärin 43 grammaa. Koiras on ainoa amerikkalainen lintulaji, joka on alapuolelta kokonaan musta ja selkäpuolelta valkoisen kirjava. Sen takaraivossa ja niskassa on laaja keltainen laikku ja matala töyhtö. Kesäisen sulkasadon jälkeen koiras saa naaraan pukua muistuttavan peruspuvun, jossa se muistuttaa nuorta keltasirkkua. Sen pyrstösulat ovat teräväkärkiset. Lentoääni on melodinen ”pink”, laulu on kaunis, melodinen säe.
Heinäturpiaalia tavataan Pohjois-Amerikan keskiosissa itärannikolta lähes länsirannikolle saakka, sekä Kanadassa että Yhdysvalloissa. Sen elinympäristön ala on 3,88 miljoonaa neliökilometriä ja populaation koko 11 miljoonaa ykislöä. Lajin kanta on pienentynyt merkittävästi viimeisen sadan vuoden aikana erityisesti alueen itäosissa. Syynä on todennäköisesti viljelymenetelmien muutos ja lintumäärän palaaminen aikaisemmalle, ennen Amerikan viljelyalueiden valtavaa kasvua edeltävälle tasolle. Linnut muuttavat talveksi Etelä-Amerikkaan Peruun, Chileen, Argentiinaan, eteläiseen Brasiliaan ja Paraguayhyn. Silloin tällöin lintuja harhautuu myös Länsi-Eurooppaan, muun muassa Azoreilla laji on tavattu toistaiseksi kolmasti. Lajin elinympäristönä ovat korkeat heinikot, niityt, ruoikot sekä riisi- ja maissiviljelmäalueet.
Koiraalla voi olla usean naaraan haaremi, jopa neljän. Polygyniset koiraat ovat tavallisesti vanhoja, kokeneita yksilöitä, jotka valtaavat parhaat reviirit. Ne keskittävät tarmonsa ensimmäisen pesyeen hoitamiseen, ja auttavat muita naaraitaan vain jos aikaa ja ruokaa riittää. Ruohonkorsista rakennettu pesä on maassa mättään tai kasvillisuuden suojassa. Naaras munii 3–7 munaa, joita se hautoo 10–13 päivää. Poikasten hoitoon osallistuu usein kolmaskin lintu, joka voi olla joko naaras tai koiras. Näiden ylimääräisten hoitajien alkuperä ja tarkoitus on tuntematon, mutta arvellaan, että jos kaksi koirasta ruokkii samoja poikasia, saattavat ne molemmat olla olleet hedelmöittämässä naarasta. Poikaset jättävät pesän 10–14 päivän ikäisinä. Laji pesii vain kerran kesän aikana. Pesimäkierron pituus on yhdeksän viikkoa.
Heinäturpiaali etsii ravinnokseen maasta siemeniä ja hyönteisiä. 1900-luvun alussa valtavat parvet ruokailivat Yhdysvaltain kaakkoisosan riisipelloilla aiheuttaen merkittävää tuhoa viljelmille. Niitä pyydystettiin ja tapettiin valtavia määriä. Esimerkiksi vuonna 1912 tapettiin Etelä-Carolinassa 720 000 "riisilintua", joksi sitä paikallisesti kutsuttiin, ja laivattiin ruoaksi myytäväksi. Jamaikalaiset syövät edelleen muuttomatkalla levähtäviä rasvaisia turpiaaleja, ja kutsuvat lintua "voilinnuksi".
Keeper of the Seven Keys Part II
Keeper of the Seven Keys Part II on saksalaisen metallimusiikkia esittävän Helloween-yhtyeen kolmas studioalbumi. Albumin tuotti myös yhtyeen edellisellä studioalbumilla "Keeper of the Seven Keys Part I" tuottajana toiminut Tommy Hansen, ja sen julkaisi levy-yhtiö Noise Records 29. elokuuta 1988. Albumi on nimensä mukaisesti musiikillinen jatko-osa edeltäjälleen, ja se edustaa musiikilliselta lajityypiltään power metalia. "Keeper of the Seven Keys Part II" jäi kitaristi Kai Hansenin viimeiseksi Helloweenissa, sillä hän erosi yhtyeestä albumia seuranneen kiertueen jälkeen.
Albumia pidetään yhtenä power metalin keskeisimmistä ja merkittävimmistä julkaisuista. Albumilta julkaistiin singleinä kappaleet ”I Want Out” ja ”Dr. Stein”, joista muodostui Helloweenin uran keskeisimpiä kappaleita. Albumilla kitaristi Michael Weikathin ja laulaja Michael Kisken rooli kappaleiden säveltämisessä kasvoi, sillä aiemmin yhtyeen pääasiallisena lauluntekijänä toiminut Kai Hansen sävelsi albumille vain kolme kappaletta. Tämän vuoksi "Keeper of the Seven Keys Part II:a" on pidetty toisinaan kokonaisuudeltaan epätasaisempana kuin edeltäjäänsä.
Albumi nousi myös Billboard 200 -listalle Yhdysvalloissa. Brittiläinen "Metal Hammer" sijoitti "Keeper of the Seven Keys Part II:n" sijalle 32 vuonna 2009 laatimallaan sadan kaikkien aikojen parhaan metallialbumin listalla.
Lahden taistelussa kaatuneiden saksalaisten muistomerkki
Lahden taistelussa kaatuneiden saksalaisten muistomerkki eli Taistelun jälkeen on Willehad Martinin (etunimi myös muodossa Willehard) ja Urho Heinäsen tekemä muistomerkki Lahden taistelussa kaatuneen 73 saksalaisen sotilaan muistoksi. Muistomerkki on Lahden vanhalla hautausmaalla.
13. kesäkuuta 1918 nimitettiin pormestari Lyytikäisestä, kaupunginvaltuuston varapuheenjohtaja Vitalista ja valtuusmies (kaupunginvaltuutettu) Teittisestä kolmihenkinen komitea, jonka tehtävänä oli suunnitella hautapatsaan hankinta sekä haudan jatkuva hoito. Tätä varten myönnettiin kolmetuhatta Suomen markkaa.
Lisäksi Lahden kaupunginvaltuusto järjesti raha-avustuksen kaatuneiden omaisten hyväksi 1918 sekä ilmoitti pystyttävänsä muistomerkin sekä hoitavan haudat (kirje saksalaisen osasto Brandensteinin komentajalle Otto von Brandensteinille):
Länsi-Savo
Länsi-Savo on Mikkelissä ilmestyvä seitsenpäiväinen sanomalehti. Lehden päälevikkialuetta on Mikkelin seutu, mutta lehteä tilataan jonkin verran myös Pieksämäen seudulla. Länsi-Savossa toimivat myös aluetoimitukset kattaen Juvan, Kangasniemen sekä Mäntyharjun ja Pertunmaan. Lehden kokonaislevikki on 17 919 (LT 2017) ja paperiversion levikki 16 805 (LT 2017). Lukijoita sillä on noin 47 000 (KMT s2016/k2017).
Länsi-Savon levikki on ollut voimakkaassa laskussa, kuten muillakin suomalaisilla sanomalehdillä. Vuonna 2017 pudotus oli lähes kymmenen prosenttia. Länsi-Savon toimitus sijaitsee Mikkelin Kirjalassa. Lehti painetaan yhtiön painossa Kouvolassa.
Lehteä julkaisee Kaakon Viestintä Oy, joka on Länsi-Savo Oy:n ja Sanoma Media Finland Oy:n yhteisyritys. Länsi-Savo omistaa yrityksestä 75,5 prosenttia ja Sanoma 24,5 prosenttia. Kaakon Viestintä syntyi vuoden 2015 alussa kun Länsi-Savo-konsernin maakuntalehdet Itä-Savo ja Länsi-Savo yhdistettiin Etelä-Saimaata, Kouvolan Sanomia ja Kymen Sanomia julkaisevan Sanoma Lehtimedian kanssa.
Tammikuussa 2017 lehden vastaavana päätoimittajana aloitti Timo Laitakari. Aikaisemmin lehden päätoimittajina ovat toimineet muun muassa Tatu Viljakainen, A. A. Tienheimo, Torsti A. Salmi, Erkki Kakkonen, Ilkka Juva, Kari Juutilainen, Pekka Lakka, Tapio Honkamaa ja Tiina Ojutkangas.
Lehti perustettiin vuonna 1889 "Suomi"-nimisenä. Sen perustaja oli Mikkelin lyseon uskonnon ja suomen kielen lehtori Jaakko Päivärinta, ja lehteä julkaisi pitkään O. B. Blomfelt. Vuosina 1893–1906 lehden nimi oli "Mikkeli" ja tästä eteenpäin "Suur-Savo". Sen omisti vuodesta 1906 Osuuskunta Mikkeli ja 1912 alkaen oma kustannusyhtiö, jonka nimi on ollut vuodesta 1929 alkaen Oy Länsi-Savo. Nykyisen nimensä lehti otti vuonna 1917. Lehti oli ensin nuorsuomalaisten ja sitten edistyspuolueen äänenkannattaja. Vuosina 1917–1918 se ehti olla lyhytikäisen kansanpuolueen äänenkannattaja. "Länsi-Savoa" luettiin pitkään pääasiassa maaseudulla, kun taas kilpaileva kokoomuslainen "Mikkelin Sanomat" oli 1930-luvulle saakka luetuin lehti Mikkelin kaupungissa. Puolueisiin sitoutumattomaksi "Länsi-Savo" julistautui vuonna 1951, kun edistyspuolueen toiminta lakkasi. Seitsenpäiväisenä lehti on ilmestynyt vuodesta 1965.
Yoshihiro Takahashi
Yoshihiro Takahashi ( tai 高橋よしひろ, s. 18. syyskuuta 1953 Higashinaruse, Akitan prefektuuri, Japani) on japanilainen mangaka. Hänet tunnetaan etenkin koira-aiheisista tarinoistaan.
Takahashi on tehnyt useita mangasarjoja, joista ensimmäinen julkaistu on "Shitamachi Benkei" vuonna 1971. Uransa alkuaikoina hän käytti peitenimiä Jun Takamiya (高宮じゅん) ja Gō Yūki (結城 剛). Hänen tunnetuin työnsä on vuosina 1983–1987 julkaistu shōnen-manga "Hopeanuoli" (). Muita hänen tunnetuimpia sarjojaan ovat "Hopeanuolen" jatko-osat "Ginga Densetsu Weed" ja "", sekä koirataistelumanga "Shiroi Senshi Yamato". Näissä tarinoissa koirat kuvataan miehisinä uroina ja niissä on paljon taisteluita. Takahashia on sanottu ensimmäiseksi mangakaksi, joka on tehnyt sankarin koiranpennusta.
Vaikka Takahashin tuotannossa on paljon koira-aiheisia tarinoita, hän on piirtänyt myös kalastustarinoita, urheilumangaa (mm. golfista, laukkakilpailuista, baseballista ja itsepuolustuslajeista) ja villin lännen tarinoita. Hän tekee joskus myös yhteistyötä eri henkilöiden kanssa toteuttamalla heidän käsikirjoituksensa sarjakuvamuotoon. Näissä mangoissa päähenkilöinä on ihmisiä, ja Takahashin koiratarinoista poiketen niissä kuvataan myös seksiä. Lähes kaikki hänen mangansa ovat kuitenkin aiheesta riippumatta hyvinkin väkivaltaisia, ja sitä voidaan kuvata todella yksityiskohtaisesti ja groteskisti. Koiratarinoissa tämä esiintyy koiratappeluiden muodossa.
Takahashi vieraili syyskuussa 2011 Suomessa roolipeli- ja animetapahtuma Traconin kunniavieraana. Lisäksi hän jakoi nimikirjoituksia kirjakaupoissa ja oli haastateltavana Heltechin AV-viestinnän koulutuspisteen tiloissa. Hän tuli uudelleen Suomeen Animeconin kunniavieraaksi heinäkuussa 2012.
American Idol (3. tuotantokausi)
American Idolin kolmas tuotantokausi alkoi 19. tammikuuta 2004 ja päättyi 26. toukokuuta 2004. Voittaja voitti toiseksi tulleen 2 prosentin erolla, mikä vastasi noin 1,3 miljoonaa ääntä. Finaalissa annetut 65 miljoonaa ääntä oli suurin määrä kilpailun historiassa kuudennen kauden finaaliin asti 23. toukokuuta 2007.
Koelaulut pidettiin New Yorkissa, Los Angelesissa, San Franciscossa, Houstonissa, Atlantassa ja Honolulussa.
Kilpailun alku tuli tunnetuksi Kalifornian Berkeleyn yliopiston opiskelijan William Hungin ensiesityksestä Ricky Martinin kappaleella "She Bangs". Hänen esiintymisensä ja yllättävä asenteensa tuomari Simon Cowellin kritiikkiä kohtaan tekivät hänestä heti suositun, minkä vuoksi hän sai levytyssopimuksen Koch-levy-yhtiöltä.
32 semifinalistia olivat:Äänestyksessä annettiin 65 miljoonaa ääntä, mikä oli enemmän kuin edellisillä kausilla yhteensä. Fantasia Barrino selviytyi voittajana ja jätti Diana DeGarmon kakkoseksi. Kolmas kausi näytettiin myös Australiassa kanavalla Network Ten muutama päivä Yhdysvaltain lähetysten jälkeen.
Toisen kauden jälkeen oli epäilyjä siitä, näkikö Clay Aiken voittajan nimen Ryan Seacrestin kortista ennen finaalilähetystä, joten tällä kertaa Seacrestia ohjeistettiin muistamaan voittajan nimi ja äänestysluvut ulkoa. Hän kuitenkin piti käsissään tyhjää korttia ilmoittaessaan tulokset. Kuitenkin ohjelman jälkeen pidetyssä haastattelussa "USA Today" -lehdessä Diana DeGarmo myönsi, että hän oli tajunnut hävinneensä, kun kilpailijat harjoittelivat finaalia varten ja hän huomasi laulavansa voittajan laulun "I Believe" ennen lopullisia tuloksia. Hän ymmärsi siitä ettei laulaisi enää muutaman minuutin päästä, kun voittaja olisi julkistettu.
Finaalin aikaan monet julkisuuden henkilöt ilmoittivat kannustavansa Fantasiaa: Frankie Muniz, Sharon Osbourne, Ray Romano, Amy Yasbeck, Nicole Kidman, Lori Loughlin, Kate Hudson, Andy Richter, Jennifer Love Hewitt, Holly Robinson Peete, Giuliana Depandi, Ben Stiller, Richard Schiff, Lea Thompson ja Mo’Nique.
Paul Anka esiintyi kauden finaalissa.
Arkkimaa
Arkkimaa on kuvitteellinen valtio Narnia-kirjoissa. Maan keksi sarjan kirjoittaja C. S. Lewis. Arkkimaan ("Archenland") nimi on lähtöisen kreikan kielestä, jossa sana "archen" tarkoittaa hallitsijamaata tai vanhaa maata. Arkkimaan pohjoispuolella sijaitsee Narnia ja eteläpuolella Kalormen. Arkkimaa sijaitsee vuoristoisella seudulla ja sen kuninkaat polveutuvat Narnian ensimmäisestä kuninkaasta Frankista ja tämän vaimosta Helenistä. Arkkimaa on lämpimissä väleissä Narnian kanssa, mutta Kalormen valtaisi sen hetkessä, ellei Arkkimaata suojaisi paahtavan kuuma aavikko.
Tisrok
Tisrok, josta voidaan käyttää myös muotoa Tasbanin Tisrok, on hallitsija kuvitteellisessa valtiossa nimeltä Kalormen, joka kuuluu Narnia-kirjasarjan tärkeimpiin maihin. Tisrokin keksi Narnia-sarjan kirjoittanut C. S. Lewis. Tisrok asuu valtavassa palatsissa Tasban-nimisessä kaupungissa. Tisrok johtaa Kalormenin armeijaa. Tisrok on kuitenkin vain arvonimi, jota jokainen Kalormenin kuningas kantaa. Samalla tosin heistä jokaisen nimi on Tisrok, eikä kukaan muista monesko kyseinen Tisrok kenties on.
Tisrok on Kalormenin sotaisuudesta johtuen lähes poikkeuksetta sotaisa hallitsija. Kalormen käykin useita sotia rajanaapureitaan vastaan. Tisrokin tehtävä on johtaa itse armeijaa, sillä muuten tarkaaneista – eli kalormenlaisista ylimyksistä – voisi tulla liian mahtavia ja he voisivat syrjäyttää Tisrokin.
Arthur Evans
Sir Arthur John Evans (8. heinäkuuta 1851 – 11. heinäkuuta 1941) oli englantilainen arkeologi, joka tuli kuuluisaksi Knossoksen löytämisestä 1899. Knossos oli todennäköisesti minolaisen kulttuurin hallitsijan palatsi. Löydöt osoittivat, että vuosina 2500–1400 eaa. Kreikkaan nykyisin kuuluvalla Kreetan saarella kukoisti aiemmin tuntematon neoliittinen kulttuuri.
Knossoksen löydöt olivat aluksi keramiikkaa, mutta syvemmältä Evans löysi ajalle 2000 eaa. ajoitetun minolaisen ylellisen palatsin, joka sisälsi esimerkiksi hienostuneen saniteettijärjestelmän. Palatsin seinät oli koristeltu freskoin, jotka kuvasivat härkäkulttia. Keskuksena oli upea valtaistuinsali. Evans on pyrkinyt entistämään palatsin.
Evans kävi koulua Harrow Schoolissa ja opiskeli Brasenose Collegessa Oxfordissa ja Göttingenin yliopistossa. Evans oli Ashmolean Museumin johtajana Oxfordissa vuosina 1884–1908.
Evansin vieraillessa Suomessa vuonna 1873 hän löysi Inarijärven Ukonsaaresta hopeisen ohimorenkaan, joka ajoittuu rautakauden lopulle.
Lucario
Lucario on yksi ns. neljännen sukupolven Pokémoneista. Se on sekä taistelu-, että teräs-tyyppiä. Lucariosta on tehty elokuva, "Lucario and the Mystery of Mew". Se muistuttaa jossain määrin kahdella jalalla kävelevää kojoottia, koiraa tai sutta. Sen rinnassa ja ranteissa on isot piikit. Lucario ei ole legendaarinen Pokémon, kuten ennen luultiin, vaan se on samantyyppinen "yksi-laatuaan" Pokémon kuten Snorlax ja Sudowoodo. Lucariolla on kyky "nähdä" ihmisten ja kaikkien muidenkin elävien olentojen aurat. Lisäksi se on niitä harvinaisia Pokémoneja, jotka osaavat puhua ihmisten kieltä. Se kehittyy päiväsaikaan kesytyksellä Riolusta.
Lucario esiintyy Super Smash Bros.-pelisarjan pelissä Super Smash Bros. Brawl. Siinä pelissä tämä esiintyy lukittuna hahmona.
Robert McNamara
Robert Strange McNamara (9. kesäkuuta 1916 – 6. heinäkuuta 2009) oli Yhdysvaltain puolustusministeri John F. Kennedyn ja Lyndon B. Johnsonin kausilla 1961–1968. Erottuaan virastaan hän siirtyi Maailmanpankin johtajaksi ja toimi siinä tehtävässä vuoteen 1981. Ennen asemaa Kennedyn hallinnossa hän oli toiminut vuodesta 1946 Ford-yhtiön johtajistossa, vuodesta 1955 apulaispääjohtajana ja vuodesta 1960 pääjohtajana. Ministerinä McNamara järkiperäisti Pentagonin varainkäyttöä.
Kennedyn kabinetin jäsenenä ja puolustusministerinä McNamara oli avainasemassa Yhdysvaltain sitoutumisessa Vietnamin sotaan. Häntä pidetään sodan amerikkalaisen vaiheen pääarkkitehtinä ja hänestä tuli yleisessä mielipiteessä sodanvastaisen liikkeen maalitaulu ja sodan symboli. Myöhemmin McNamara alkoi katua Yhdysvaltain liittymistä taistelutoimintaan ja omaa osallisuuttaan konfliktin eskaloitumisessa täysimittaiseksi sodaksi. McNamaran eron taustalla olivat erimielisyydet presidentti Johnsonin kanssa suhtautumisessa Vietnamin sotaan, mutta on epäselvää, oliko ero täysin vapaaehtoinen. Dokumenttielokuva "Sodan oppitunnit" käsittelee McNamaran uraa Yhdysvaltain hallinnossa.
Ola Kyllönen
Olavi "Ola" Kyllönen soitti koskettimia ja kitaraa Hurriganesissa syyskuusta 1981 syyskuuhun 1982 ja 1984, albumeilla "Hurrygames" ja "Fortissimo". Hän soitti rumpuja Scapa Flow -yhtyeessä syksystä 1976 loppuvuoteen 1979 ja vierailee yhtyeen vuonna 1980 julkaistulla albumilla Uuteen aikaan säveltäjänä ja lyömäsoittajana. Hän on soittanut myös bassoa ja kitaraa Ari Vaahteran sekä kitaraa Positive touch -yhtyeen levyillä.
Ruby (laulaja)
Ruby () syntyään Rania Hussein, ) (s. 8. lokakuuta 1981) on egyptiläinen poplaulaja ja näyttelijä.
Hän on julkaissut tähän mennessä musiikkialbumin nimeltä "Eba'a Abelny" vuodelta 2004). Hänen toisen albuminsa nimeltä Mesheit Wara E7sasy oli määrä ilmestyä heinäkuussa 2006.
Ennen työuraansa Ruby opiskeli lakia Bani Suwayfin yliopistossa. Ennen laulajaksi ryhtymistään Ruby aloitti uransa ensin mallina sen jälkeen, kun puolalainen laulaja Murielle Romanoff löysi hänet Kairon amerikkalaisesta yliopistosta. Romanoff pyysi Rubya musiikkivideolleen lauluun "Don't Make Me Cry". Video sai aikaan paljon kohua Lähi-idässä ja eripuolilla arabimaailmaa, koska video sisälsi seksuaalisia kohtauksia. Myöhemmin Ruby teki useita televisiomainoksia mainostaen sellaisia tuotteita kuten Pringles, Sparkle ja Alo.
Mallin työnsä kautta Ruby löysi tiensä elokuviin. Hän esiintyi pienessä koulutytön roolissa komediaelokuvassa "Thakafy". Lisäksi hän näytteli egyptiläisen elokuvaohjaajan Youssef Chahine elokuvassa "Sekoot Hansawwar" (2001). Siinä hän esitti rikasta ja romanttista tyttöä, joka rakastuu autonkuljettajaansa. Elokuvan myötä Ruby otti käyttöön taiteilijanimensä.
Ensimmäisen musiikkivideonsa Ruby julkaisi vuonna 2003 singlestään "Enta Aref Leih", josta tuli Lähi-idän musiikkikanavien suuri hitti. Video aiheutti valtavaa kohua joukkotiedotusvälineissä, sillä siinä Ruby esiintyi paljastavassa asussa vatsatanssijana vaeltaen Prahan katuja. Hän on saanut osakseen huomiota ja kritiikkiä myös myöhemmistä videoistaan samasta provokatiiviseksi mielletystä syystä.
Nuorta arabialaista populaarimusiikkisukupolvea edustavan Rubyn musiikki lähentelee tyyliltään vahvasti discomusiikkia, johon yhdistyvät arabialaiset elementit.
Ōitan prefektuuri
Ōitan prefektuuri ( sijaitsee Kyūshūssa, Japanissa. Sen pääkaupunki on Ōita.
Kyūshūn koillisrannikolla sijaitsevaa Ōitaa ympäröivät Miyazakin prefektuuri etelässä ja Fukuokan sekä Kumamoton prefektuurit lännessä. Kapeaa rannikkoaluetta lukuun ottamatta prefektuuri on vuoristojen peittämää. Rannikolta pohjoiseen Seton sisämerellä sijaitsevat Suon ja idässä Iyon kanaalit.
Meiji-restauraatiossa vanhat Buzenin ja Bungon provinssit yhdistettiin Ōitan prefektuuriksi. Alueen hallinta jakautui useiden daimioden kesken, eikä alueelle siksi kehittynyt vahvaa linnakaupunkia, kuten muille Japanin alueille.
Ōita on kuuluisa kuumista lähteistään. Prefektuurissa sijaitsevassa Beppun kaupungissa niitä on tuhansia, enemmän kuin missään muualla Japanissa.
Teknologföreningen
Teknologföreningen on Aalto-yliopiston ainoa julkisoikeudellinen osakunta.
Se perustettiin vuonna 1872 Helsingin teknillisen reaalikoulun opiskelijoiden järjestöksi. Nykyisen Teknologföreningenin ja entisen Teknillisen Korkeakoulun Ylioppilaskunnan asema ruotsin- ja suomenkielisten opiskelijoiden henkisinä koteina syntyivät monien, tuskallistenkin vaiheiden kautta. Osakunta toimii vuonna 1966 valmistuneessa Urdsgjallar-nimisessä rakennuksessa Espoon Otaniemessä.
Conrad Lant
Conrad Lant, taiteilijanimeltään Cronos, (s. 15. tammikuuta 1963 Lontoo) tunnetaan brittiläisen thrash metal/black metal -yhtye Venomin laulaja-basistina. Hän liittyi yhtyeeseen vuonna 1979 kitaristina tavattuaan kitaristi Jeffrey Dunnin (alias Mantas). Lantista tuli yhtyeen basisti ja lopulta laulaja Clive Archerin lähdettyä. Lant ryhtyi soolouralle vuonna 1987, mutta palasi takaisin vuonna 1995, levytettyään useiden metalliartistien kanssa.
Hajuherne
Hajuherne ("Lathyrus odoratus") eli tuoksunätkelmä on hernekasvien heimoon kuuluva lähinnä Välimeren seudulta kotoisin oleva yksivuotinen palkokasvi, jota viljellään lähinnä koristeeksi. Lajista käytetään yleisesti myös nimeä tuoksuherne.
Hajuherne voi kasvaa noin kaksi metriä pitkäksi. Sen kukat ovat suuremmat kuin ruoaksi käytettävien hernelajien, väriltään ruusunpunaiset, valkoiset tai violetinsävyiset, ja tuoksuvat melko voimakkaasti. Niistä kehittyy karvaisia palkoja, jotka sisältävät noin 6–12 hernettä. Siemeniä ei voi syödä ja koko kasvi on myrkyllinen. Palko ja siemenet sisältävät 3-aminopropionitriilia (BAPN).
Trelleborg
Trelleborg on entinen Ruotsin kaupunki ja nykyinen Trelleborgin kunnan keskustaajama. Trelleborg sijaitsee Skånen läänissä ja Skånen historiallisessa maakunnassa. Ennen vuoden 1997 lääniuudistusta se kuului Malmöhusin lääniin. Kaupunki sijaitsee Itämeren rannalla aivan Ruotsin eteläisimmällä rannikolla. Vuoden 2010 lopussa Trelleborgin kaupunkitaajamassa oli 28 290 asukasta.
Trelleborgin alueella on ollut asutusta todennäköisesti jo tuhannen vuoden ajan. Ensimmäinen kirjallinen maininta kaupungista on vuodelta 1257. Trelleborgin satama on Ruotsin toiseksi suurin satama, sieltä on lauttayhteydet Saksan Rostockiin, Sassnitziin ja Travemündeen.
Jo 900-luvulla tai jopa sitä aiemmin, kaupungin kohdalla oli tanskalaisten viikinkien rakentama kehälinna eli "trelleborg". Tämän linnan jäänteet löytyivät 1990-luvulla, jolloin se rakennettiin uudestaan ja on edelleen yleisön tutustuttavissa. Nykyään siinä järjestetään myös monia kesätapahtumia. Kaupunki mainitaan Tanskan kuningashuoneen häälahjana Ruotsin prinssi Valdemar ensimmäiselle. Hyvin pian se valloitettiin takaisin Tanskalle, jonka hallinnassa se oli vuoteen 1658, jolloin koko Skåne menetettiin Ruotsille sodassa. Keskiajalla sillin kalastuksesta tuli kaupungille merkittävää. Kaupunkioikeudet Trelleborg sai vuonna 1867. Tästä oli kiittäminen niitä tahoja, jotka jatkuvasti olivat pitäneet asiaa esille Ruotsin valtiopäivillä vuodesta 1658.
Trelleborg on kaupunki, jossa työväenliikkeellä on ollut perinteisesti vahva kannatus ja sosialidemokraatit ovat olleet kunnallispolitiikan pääpuolue. Kaupungin teollistumisen aloitti jo 1800-luvulla perustettu Trelleborg AB. Muita merkittäviä yrityksiä ovat etiketti- ja sanomalehtivärejä valmistava Flint Group (XSYS Print solutions) ja sänkyvalmistaja DUX.
Gerard Butler
Gerard James ”Gerry” Butler (s. 13. marraskuuta 1969 Glasgow, Skotlanti) on skotlantilainen näyttelijä, joka on esiintynyt elokuvissa, tv-sarjoissa ja teatterissa.
Gerard Butler syntyi Glasgow'ssa vuonna 1969 roomalaiskatoliseen perheeseen. Hänen isänsä Edward oli vedonvälittäjä. Gerardin ollessa kuuden kuukauden ikäinen perhe muutti Kanadaan, mutta hänen vanhempansa erosivat puolitoista vuotta myöhemmin, ja äiti Margaret palasi Gerardin ja tämän kahden vanhemman sisaruksen, Brianin ja Lynnin kanssa takaisin Skotlantiin. He asettuivat asumaan Paisleyn kaupunkiin lähelle Glasgow'ta. Gerard tapasi isänsä uudestaan vasta 16-vuotiaana. Hän piti tiiviisti yhteyttä isäänsä, kunnes tämä kuoli syöpään Gerardin ollessa 22-vuotias.
Gerard haaveili lapsena näyttelijän urasta, mutta päätyi erinomaisen koulumenestyksen siivittämänä opiskelemaan lakia Glasgow'n yliopistoon. Saatuaan tutkinnon valmiiksi hän aloitti työn lakimiesharjoittelijana edinburghilaisessa lakifirmassa. Hän ei kuitenkaan viihtynyt työssään. Hän käytti runsaasti alkoholia vapaa-ajallaan, laiminlöi töitään ja sai lopulta potkut harjoittelupaikastaan vain viikkoa ennen lakimiehen ammatillisen pätevyyden saavuttamista.
Butler muutti Lontooseen 90-luvun puolivälissä, sen jälkeen kun hänet oli erotettu lakifirmasta. Aluksi hän elätti itsensä erilaisilla tilapäistöillä, kuten puhelinmarkkinoinnilla, mutta sai sitten avustajan pestin tuntemaltaan roolittajalta, joka työskenteli Steven Berkoffin Coriolanus-teatterinäytelmän parissa. Butler tapasi Berkoffiin eräänä päivänä kahvilassa ja pyysi päästä koe-esiintymiseen. Berkoff suostui ja Gerard sai roolin Coriolanus-näytelmästä.
Tämän jälkeen Gerard esiintyi jonkin aikaa eri näytelmissä, kuten "Trainspottingin" teatteriversiossa, jossa hän esitti Mark Rentonia. Hänen valkokangasdebyyttinsä tapahtui vuonna 1997 ensi-iltansa saaneessa elokuvassa "Hänen majesteettinsa, rouva Brown". Samana vuonna hän sai julkisuutta myös pelastamalla 14-vuotiaan pojan, joka oli hukkumaisillaan jokeen.
Gerard Butlerin ura Hollywoodissa alkoi, kun hän esiintyi vuonna 2000 pääroolissa yhdysvaltalaisessa tv-minisarjassa "Hunni Attila". Tämän jälkeen hän alkoi saada rooleja suuren budjetin elokuvista, kuten "Tulen valtakunta", "" ja "Aikamatka". Vuonna 2004 hän esiintyi kummituksena Joel Schumacherin ohjaamassa musikaalielokuvassa "Oopperan kummitus". Schumacherin tekemää roolivalintaa pidettiin yllätyksenä, koska Gerard Butler ei ollut vielä kovin tunnettu näyttelijä eikä hänellä ollut koulutusta laulamiseen. Hänen suorituksensa elokuvassa sai lopulta ristiriitaisen vastaanoton.
Butlerin varsinaisena läpimurtona voidaan pitää vuonna 2007 ensi-iltansa saanutta elokuvaa "300", joka kertoo 300 spartalaisen sotilaan urhoollisuudesta Thermopylain taistelussa antiikin Kreikassa. Butler esitti siinä Spartan kuningas Leonidasta.
Minimani
Minimani on yksityinen suomalainen hypermarketketju, joka myy kuluttajille päivittäis- ja käyttötavaroita. Ketjun liikkeet sijaitsevat Jyväskylässä, Kokkolassa, Lempäälässä, Seinäjoella ja Vaasassa. Liikevaihto oli noin 110 miljoonaa vuonna 2016 ja henkilökuntaa noin 350.
Minimanin perusti vuonna 1986 Juhani Metsäranta toimittuaan ensin 26 vuotta K-kauppiaana Seinäjoella. Aluksi Minimani toimi halpakauppana ostaen isoja eriä ja myyden ne edullisesti. 1990-luvulla ketju laajeni, kun kaupat perustettiin Vaasaan, Kokkolaan ja Jyväskylään. 2000-luvulla Minimani on uudistanut myymälöitä hypermarket-kaupoiksi, ja Lempäälän Ideaparkkiin on tehty käyttötavaraan keskittyvä kauppa. Espoon Olarissa toimi Minimani vuosina 2005-2011. Minimanin toimitusjohtajana on syksystä 2013 lähtien toiminut Heikki Tynjälä.
Sam Harris
Sam Harris (s. 9. huhtikuuta 1967) on yhdysvaltalainen kirjailija, filosofi ja neurotieteilijä. Hän on toimitusjohtaja ja toinen perustajista Project Reason -säätiössä, jonka tarkoitus on edistää sekularismia ja tieteellistä ajattelua yhteiskunnassa. Hänen kirjansa "Uskon loppu" sai vuonna 2005 PEN/Martha Albrand -palkinnon (First Nonfiction), ja hänen kirjoituksiaan on julkaistu lehdissä "Los Angeles Times", "The Times", "Free Inquiry" ja "Playboy". Hän esiintyy myös dokumenttielokuvissa "The God Who Wasn't There" (2005) ja "The Unbelievers" (2013).
Harris on suorittanut BA-tutkinnon filosofiasta Stanfordin yliopistossa ja filosofian tohtorin tutkinnon neurotieteestä UCLA:ssa. Hän on tutkinut itämaisia ja länsimaisia uskontoja sekä uskonnollisen uskon syntyä aivoissa. Harris on kirjoittanut muiden muassa "The Huffington Postiin" ja "Truthdigin"-sivustolle.
Harris vietti lapsuutensa Los Angelesissa. Hänen isällään oli kveekaritausta ja hänen äitinsä on juutalainen sitcom-tuottaja Susan Harris, joka loi tv-sarjan "Tyttökullat". Harrisin mukaan hänen kasvatuksensa oli sekularistinen.
House of Wax
House of Wax on yhdysvaltalainen kauhuelokuva, jonka on ohjannut Jaume Collet-Serra. Elokuvan ensi-ilta oli 6. toukokuuta 2005. Siitä julkaistiin myös DVD 25. lokakuuta 2005. Elokuvassa näyttelevät muiden muassa Paris Hilton, Elisha Cuthbert ja Chad Michael Murray.
House of Wax on uusintaversio vuoden 1953 samannimisestä elokuvasta, jossa näytteli Vincent Price, ja elokuvasta "Vahakabinetin arvoitus" vuodelta 1933.
Kuusi teiniystävystä ovat matkalla jalkapallo-otteluun. Illan tullen he päättävät leiriytyä metsänreunalle. Illalla nuorten pitäessä hauskaa paikalle pysäköi auto, jonka kuljettaja ei suostu näyttäytymään.
Aamulla Carlyn (Elisha Cuthbert) poikaystävän Waden (Jared Padalecki) autosta on hajonnut jäähdytin, eikä Wade pysty jatkamaan matkaa sillä. Carly liukastuu metsässä ja putoaa rinnettä alas eläinraatojen sekaan. Pojat tulevat auttamaan häntä. Paikalle saapunut tuntematon mies kuulee Waden autosta ja tarjoutuu viemään hänet ja Carlyn lähimpään kaupunkiin. Muut teineistä jatkavat matkaa jalkapallo-otteluun.
Sillä aikaa Carly ja Wade tutustuvat kaupungissa paikalliseen Bo'hon, joka vie heidät talolleen. Ollessaan talossa Carly huomaa rikkonaisen etulampun Bon autossa ja yrittää saada Waden ulos talosta, mutta ei onnistu. Muut palaavat leiriin, sillä he eivät ehtineet jalkapallopeliin. Paige (Paris Hilton) ja hänen poikaystävänsä jäävät leiriin kahdestaan ja Carlyn veli Nick (Chad Michael Murray) ja Dalton lähtevät hakemaan Carlya ja Wadea. Nickin ja Daltonin saapuessa kaupunkiin he ihmettelevät sen tyhjyyttä, eivätkä löydä Carlya ja tämän poikaystävää. Dalton etsii vahakabinetista ja löytää Waden pianon äärestä. Dalton ei kuitenkaan tiedä talossa olevasta Vincentistä, joka saa hänet tapettua. Nickin etsiessä Carlya ja Wadea hän tapaa Bon, joka pitää Carlya vankina kellarissa. Carly saa huudettua apua, jonka jälkeen Nick tappelee hetken Bon kanssa ja telkeää hänet ulos siksi aikaa, kun menee hakemaan siskoansa.
Samaan aikaan leirissä Vincent tappaa Blaken ja jahtaa Paigea sokeritehtaalle, missä hän lopulta tappaa Paigen. Nick ja Carly taas pakenevat Bo'ta elokuvateatteriin, jossa Nick luulee onnistuneensa tappamaan Bon. He lähtevät etsimään Wadea ja Daltonia Bon asunnolta. Pian Bo ilmestyy paikalle, muttei huomaa Nickiä eikä Carlya. Myös Vincent saapuu paikalle tuoden kuolleet Paigen ja Blaken mukanaan.
Elokuva keräsi yhteensä 11 ehdokkuutta erilaisiin palkintoihin, joista se voitti neljä. Tärkein ehdokkuuksista oli Paris Hiltonin saama "MTV Movie Award" -ehdokkuus kategoriassa "Paras scared-as-sh**t-kohtaus". Lisäksi elokuva on saanut kolme "Teen Choice -palkintoa".
"Rotten Tomatoes" antoi elokuvan arvosanaksi 4,3/10.
Sally Field
Sally Margaret Field (s. 6. marraskuuta 1946 Pasadena, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja kaksinkertainen Oscar-, Emmy- ja Golden Globe -voittaja.
Field aloitti näyttelijänuransa televisiossa näyttelemällä 1960-luvun puolivälin sarjassa "Gidget". Seuraavaksi hän esiinty mm. sarjassa "Lentävä nunna" ja useita kertoja vierailevana näyttelijänä lännenkomediasarjassa "Smith ja Jones".
Fieldin ensimmäiset roolit olivat pääasiassa komediasarjoista. Vuonna 1976 hän osoitti lahjakkuutensa myös draamanäyttelemisessä, kun hän voitti Emmy-palkinnon teleivioselokuvasta "Tie uuteen elämään".
Ensimmäisen Oscarinsa Field voitti parhaasta naispääosasta vuoden 1979 elokuvasta "Norma Rae". Toistamiseen hän pokkasi saman palkinnon viisi vuotta myöhemmin roolisuorituksestaan elokuvassa "Tilaa sydämessä". Field on esiintynyt myös elokuvissa "Mrs. Doubtfire – Isä sisäkkönä" ja "Forrest Gump".
Televisiossa Fieldillä on ollut toistuva rooli draamasarjassa "Teho-osasto", jossa hän on esittänyt tohtori Abby Lockhartin äitiä. Field voitti suorituksestaan sarjassa Emmy-palkinnon vuonna 2001.
Field näyttelee ABC:n televisiosarjassa "Perhesiteet", joka alkoi vuonna 2006. Hän esittää sarjassa perheen matriarkkaa, Noraa. Field liittyi sarjaan vasta pilottiosan jälkeen. Pilotissa Noraa näytteli vielä Betty Buckley. Field on voittanut roolistaan Emmyn ja on ollut myös Golden Globe -ehdokkaana.
Field seurusteli pitkään näyttelijä Burt Reynoldsin kanssa, mutta ensimmäisen kerran hän meni naimisiin Steven Craigin kanssa. Liitto kesti vuodesta 1968 vuoteen 1975. Fieldin toinen avioliitto Alen Greismanin kanssa alkoi vuonna 1984 ja päättyi eroon vuonna 1993. Hänellä on kolme lasta, joista kaksi ensimmäisestä ja yksi jälkimmäisestä liitosta.
Vuonna 2005 Fieldillä diagnosoitiin osteoporoosi. Hän on sairastumisen jälkeen johtanut julkista kampanjaa kouluttaa ja inspiroida naisia, joilla on diagnosoitu sama sairaus.
Masayuki Uemura
Masayuki Uemura (s. 1943 ) on Nintendolla työskentelevä henkilö, joka on tullut tunnetuksi suunnittelemistaan Nintendo Entertainment System ja Super Nintendo Entertainment System -konsoleista . Uemura tuli töihin Nintendolle 1970-luvun alussa, kun Gunpei Yokoi palkkasi hänet Sharp Electronicsista kehittämään "Nintendo Beam Guns" -ammuntapeliä, jossa käytettiin Uemuran entisen työnantajan kehittämiä aurinkokennoja. 1970-luvun lopulla Uemura ehdotti Nintendon silloiselle toimitusjohtajalle Hiroshi Yamauchille oman pelikonsolin kehittämistä; syntyi sarja kasetittomia Color TV Game -konsoleita. Vuonna 1984 Uemura sai johdettavakseen Nintendo Research & Development 2 -työryhmän , josta Uemura vetäytyi eläkkeelle vuonna 2004; siitä lähtien hän on toiminut neuvonantajana .
Masayuki Uemura on osallistunut seuraavien pelien tekoon:
Kanadan Grand Prix 2006
Kanadan Grand Prix 2006 (virallisesti XLIII Grand Prix du Canada) oli Formula 1 -kauden 2006 9. osakilpailu, joka ajettiin Circuit Gilles Villeneuven radalla Kanadassa 23.–25. kesäkuuta 2006. Kilpailun voitti Renault'n Fernando Alonso. Toiseksi sijoittui Michael Schumacher ja kolmanneksi Kimi Räikkönen. Neljänneksi sijoittui Giancarlo Fisichella joka sai heti kilpailun alussa varikonläpiajorangaistuksen otettuaan varaslähdön.
Rengasvalmistaja Michelin saavutti kilpailusta 100. voiton.
Tico Torres
Hector Samuel Juan ”Tico” Torres (s. 7. lokakuuta 1953 New York, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen muusikko, lauluntekijä ja taidemaalari. Hän on rockyhtye Bon Jovin rumpali, ja on soittanut yhtyeessä vuodesta 1983 alkaen. Bon Jovin aloittaessa uransa Torres yhtyeen alkuperäisen kokoonpanon muusikoista ansioitunein, ja oli soittanut sessiomuusikkona muun muassa Alice Cooperin ja Chuck Berryn yhtyeissä ennen liittymistään Bon Jovin rumpaliksi. Bon Jovin jäsenenä Torres on myynyt yli 130 miljoonaa levyä ja voittanut muun muassa Grammy-palkinnon vuonna 2007. Vuonna 2018 Torres nimitettiin muun yhtyeen ohella Rock and Roll Hall of Fameen.
New Yorkissa syntynyt Torres vietti lapsuutensa New Jerseyn seudulla. Äiti Emma ja isä Hector olivat kuubalaisia siirtolaisia, jotka olivat saapuneet Yhdysvaltoihin viisi vuotta ennen Ticon syntymää. Ennen liittymistään Bon Joviin vuonna 1983 hän oli esiintynyt paljon New Jerseyn seudun klubeilla eri artistien kanssa ja levyttänyt muun muassa Pat Benatarin, Chuck Berryn ja Alice Cooperin kanssa.
Muusikonuransa ohella Torres on myös taidemaalari. Hän on on opiskellut taidetta ja pitänyt taidenäyttelyitä vuodesta 1994 lähtien. Hän omistaa myös lastenvaatteita valmistavan yrityksen Rock Star Baby.
4′33″
4′33″ on avantgarde-säveltäjä John Cagen teos. Usein sitä kuvataan hieman virheellisesti "neljäksi ja puoleksi minuutiksi täydellistä hiljaisuutta". Teoksessa on kolme osaa. Kunkin nuottien kohdalle on merkitty vain "tacet" (tyhjä). Täten teoksen pituuttakaan ei ole määritelty tarkkaan, mutta kesto perustuu osien kestojen merkintöihin. Kappaleen nimessä mainittu pituus valittiin satunnaisesti (sattumaa on myös se, että 4′33″ = 273 sekuntia, ja absoluuttinen nollapiste on –273,15 °C). Alun perin kappale sävellettiin pianolle, mutta soittimen valinta on käytännössä vapaa.
Cage sai ajatuksen vuonna 1951 käydessään kaiuttomassa huoneessa Harvardin yliopistossa. Hän kuvitteli astuvansa täysin äänettömään huoneeseen, mutta kuuli kuitenkin kaksi ääntä, korkean ja matalan. Tästä hän päätteli, että kaikkialla on aina ääntä, ja tämä innoitti häntä luomaan teoksen "4′33″". Hän oli itse asiassa jo vuonna 1948 suunnitellut tekevänsä hiljaisen kappaleen Muzak-yhtiölle.
Ensimmäisen kerran teos esitettiin 29. elokuuta 1952 Woodstockissa New Yorkissa osana konserttia, jossa kuultiin modernia pianomusiikkia. Esittäjänä oli pianisti David Tudor, joka tunnettiin kokeellisen musiikin esittäjänä. Tudor istui pianon ääreen ja avasi koskettimiston kannen. Jonkin ajan jälkeen hän sulki sen, soittamatta ensimmäistäkään nuottia. Jonkin ajan jälkeen hän taas avasi kannen, ja hieman sen jälkeen sulki sen ja nousi. Esityksen idea oli nimenomaan kuunnella ympäristön ääniä: sali oli hyvin eristetty, joten ulkoa ei tullut hälyääniä, joten ainoana äänilähteinä olivat yleisö ja soittaja. Siitä huolimatta, että soittaja ei soittanut instrumenttia, tarkkaavainen kuuntelija voi kuulla ympäristön äänet.
Suomessa teos esitettiin ns. Lastenkamarikonsertissa 2. joulukuuta 1962.
Hell of a Tester
Hell of a Tester (tai "Hellofatester") on suomalaisen Rasmus-yhtyeen (nyk. "The Rasmus") vuonna 1998 ilmestynyt, kolmas pitkäsoitto. Suomessa albumi myi kultaa ja sen single "Liquid" äänestettiin vuoden singleksi.
Tilaa sydämessä
Tilaa sydämessä ("Places in the Heart") on vuonna 1984 ensi-iltansa saanut amerikkalainen draamaelokuva. Se kertoo Yhdysvaltain etelävaltiosta tulevasta leskestä, joka yrittää pitää maatilansa kunnossa afroamerikkalaisen sokean miehen avustuksella. Dallasin alueella kuvatun elokuvan on käsikirjoittanut ja ohjannut Robert Benton. Sen pääosia esittävät Sally Field, Lindsay Crouse, Ed Harris, Amy Madigan, John Malkovich ja Danny Glover.
"Tilaa sydämessä" oli ehdolla seitsemään Oscar-palkintoon, mm. parhaana elokuvana. Se voitti lopulta kaksi Oscaria, kun Sally Field palkittiin pääosasta ja Robert Benton käsikirjoituksesta. Lisäksi Field voitti roolistaan Golden Globen ja Benton ohjauksesta Hopeisen Karhun Berliinin elokuvajuhlilla .
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Ehdokkaana:
Ehdokkaana:
Henry Palmerston
Henry John Temple, myöhemmin varakreivi Palmerston, (20. lokakuuta 1784 – 18. lokakuuta 1865) oli englantilainen valtiomies. Palmerston syntyi varakreivilliseen () Palmerston-sukuun ja hänestä tuli varakreivi Palmerston vuonna 1802 isänsä kuoltua.
Palmerston kuului 58 vuoden ajan parlamentin alahuoneeseen. Ministerin tehtäviä Palmerston hoiti 38 vuoden ajan. Palmerston toimi ulkoministerin tehtävissä vuosina 1830–1841. Hän tuki paljon pienten maiden pyrkimyksiä itsenäistyä ja vaikutti ratkaisevasti Belgian itsenäistymiseen 1831. Palmerston alkoi kuitenkin vuodesta 1846 eteenpäin harjoittaa imperialistista politiikkaa. Hän joutui eroamaan ulkoministerin paikalta 1851, kun ei tuominnut Napoleon III:n vallankaappausta.
Palmerstonista tuli pääministeri vuonna 1855, vasta 71-vuotiaana, kun hänen edeltäjänsä Lordi Aberdeen oli joutunut eroamaan Krimin sotaan viittyvien virheidensä takia. Kuningatar Viktoria oli ensin pyytänyt pääministerin tehtävään Derbyn jaarlia, Lansdownen markiisia ja John Russellia, joista viimeisen neuvosta hän kääntyi Palmerstonin puoleen, joka suostui. Palmerston hoiti sodan loppuun tuloksekkaasti ja jatkoi pääministerinä vielä kahdeksan vuoden ajan korkeasta iästään huolimatta. Ensimmäisellä kaudellaan 1858 hän teki paljon ulkopolitiikkaa, ja hoiti siististi Intian siirtymisen kauppakomppanialta Britannian valtion alaisuuteen. Hän oli poissa pääministerin virasta puolitoista vuotta ja palasi toiselle kaudelle vuonna 1859. Hän kuoli kesken virkakautensa vuonna 1865.
Colosseum II
Colosseum II oli fuusiojazzia soittanut brittiyhtye, jonka perusti vuonna 1975 entinen Colosseum-rumpali ja yhtyeen johtaja Jon Hiseman Tempest-yhtyeensä jälkeen. Kun alkuperäinen Colosseum soitti jazzrockia, oli Colosseum II oli tyyliltään raskaampaa fuusiojazzia.
Hiseman julkaisi suunnitelmansa yhtyeen perustamisesta jo marraskuussa 1974, mutta vain Gary Moore nimettiin. Seuraavat muusikot melkein perustivat yhtyeen: Graham Bell (laulu), Duncan Mackay (koskettimet, myöhemmin mm. 10cc, Alan Parsons Project ja Kate Bush) sekä Mark Clarke (basso, ex-Colosseum, myöhemmin mm. Natural Gas, Mountain ja Rainbow). Harjoitusten oli määrä alkaa 1. tammikuuta 1975, mutta kokoonpano vakiintui vasta toukokuussa ja kokoonpanoon tulivat lopulta Gary Mooren lisäksi Don Airey koskettimiin, Neil Murray bassoon ja Mike Starrs lauluun. Gary Moore oli entinen Thin Lizzy -kitaristi ja kosketinsoittaja Don Airey oli mukana myöhemmin muun muassa yhtyeissä Rainbow, Black Sabbath, Ozzy Osbourne, Jethro Tull, Judas Priest, Gary Moore, Whitesnake ja Living Loud sekä nykyään Deep Purplessa. Murray ja Starrs jättivät yhtyeen vuonna 1976 ja basistiksi kiinnitettiin John Mole.
Olennainen vaikutus musiikkiin oli Mooren kitaroinnilla. Kolmen oman albumin jälkeen yhtye esiintyi Andrew Lloyd Webberin "Variations"-albumilla, jossa soittivat myös Julian Lloyd Webber (sello), Rod Argent (koskettimet, ex-The Zombies, ex-Argent) ja Barbara Thompson (huilu ja saksofoni), Jon Hisemanin vaimo. Tämä albumi saavutti sijan 2 Iso-Britannian levylistoilla.
Elokuussa 1978 Moore palasi jälleen Thin Lizzyyn ja hänet korvasi kitarassa Don Aireyn veli, Keith Airey. Suunnitelmat neljännestä albumista kariutuivat, kun Don Airey päätti liittyä Rainbow-yhtyeeseen joulukuussa 1978.
Colosseum II esiintyi Suomessa Turun konserttitalossa 30.9.1975 ja Tavastia-klubilla Helsingissä 2.10.1975.
Alkuperäisjäsenet:
Myöhäisemmät jäsenet:
Thomas Gravesen
Thomas Gravesen (s. 11. maaliskuuta 1976 Vejle, Tanska) on tanskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Gravesen edusti urallaan kotikaupunkinsa seuraa Vejleä, saksalaista Hamburgia, englantilaista Evertonia, espanjalaista Real Madridia ja skotlantilaista Celticiä.
Gravesen pelasi Tanskan maajoukkueessa 66 ottelua ja teki niissä viisi maalia vuosina 1998–2006. Hän edusti Tanskaa vuoden 2000 EM-kilpailuissa, vuoden 2002 MM-kilpailuissa ja vuoden 2004 EM-kilpailuissa.
Gilberto Gil
Gilberto Passos Gil Moreira (s. 26. kesäkuuta 1942) on brasilialainen laulaja, kitaristi ja sanoittaja sekä maan entinen kulttuuriministeri. Hänet tunnetaan parhaiten 1960-luvun lopun tropicalismo-levytyksistä kuten ”Roda”, ”Lunik 9”, ja ”Domingo No Parque”.
Hän aloitti uransa bossa nova -muusikkona siirtyen kuitenkin pian nueva canción -liikkeen vaikutuksesta sanoittamaan poliittisia ja yhteiskunnallisia lauluja. 1970-luvulla hän lisäsi uusia elementtejä afrikkalaisesta ja pohjois-amerikkalaisesta musiikista ja jatkoi albumien julkaisemista.
Vuonna 1969 sotilashallinto pidätetti hänet hallituksen vastaisista toimista. Vapauduttuaan hän muutti Lontooseen. Hän myös soitti progressiivisen rockin yhtyeissä kuten Yes, Pink Floyd ja The Incredible String Band jatkaen samalla soolouraansa. 1970-luvulla hän teki keikkoja Yhdysvalloissa ja levytti englanninkielisen albumin. Hän myös työskenteli Jimmy Cliffin kanssa ja julkaisi vuonna 1980 ”No Woman, No Cry” (Bob Marley & the Wailers), josta syntyi suuri hitti ja toi reggaen Brasiliaan.
Vuonna 2003 Lula da Silvan aloittaessa presidenttinä hän valitsi Gilin kulttuurimisteriksi. Gil erosi ministerin tehtävistä marraskuussa 2007 hoitaakseen äänihuulistaan löytynyttä polyyppia. Hänen tyttärensä Preta Gil on myös muusikko.
Gil esiintyi heinäkuun 2007 Pori Jazzissa. Ensimmäisen kerran hän soitti Porissa vuonna 1998.