hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
La Junta
La Junta on kaupunki Oteron piirikunnassa Coloradon osavaltiossa Yhdysvalloissa. Vuoden väestönlaskennassa sen asukasluku oli 7 568. Kaupunki sijaitsee osavaltion kaakkoisosassa Arkansasjoen varrella Pueblon kaupungin eteläpuolella. Kaupungin nimi tarkoittaa suomeksi risteysasemaa.
Kaupungissa sijaitsee kaksi tunnettua museota: tärkeä kauppapaikka Bent's Fort sekä Koshare Indian Museum, jonka alkuperäisasukkaiden esineistökokoelmien katsotaan olevan eräs maailman kattavimmista. Intiaanimuseo myös järjestää ainutlaatuisia partiolaiskursseja intiaanitansseista sekä -asusteista.
La Juntassa sijaitsee myös Picketwire Center for Performing Arts, jonka kulttuuritarjonta on laaja-alaista.
Kaupungissa sijaitsi myös merkittävä Atchison, Topeka and Santa Fe -rautatien ratapiha, jossa suoritettiin kolmesta suunnasta saapuvien ja lähtevien junien vaihtotyöt. Ratapihalla myös lisättiin länteen meneviin juniin vetureita Raton Passin nousuja varten. Kaupungissa risteävät itään Newtoniin, länteen Puebloon sekä lounaaseen Las Vegasiin johtavat rataosat.
Kaupungin ulkopuolella sijaitsee myös toisen maailmansodan aikana perustettu armeijan ilmavoimien koulutuskeskus.
La Juntan lentoasema sijaitsee kahdeksan kilometriä pohjoiseen kaupungin keskustasta. Lentoasemalla on kaksi kiitotietä.
Suomen kauppa- ja teollisuusministeri
Kauppa- ja teollisuusministeri oli jäsen Suomen valtioneuvostossa ajalla 27.11.1918–1.1.2008. Kauppa- ja teollisuusministeri johti kauppa- ja teollisuusministeriötä, joka yhdistettiin työ- ja elinkeinoministeriöön vuonna 2008. Viimeisenä kauppa- ja teollisuusministerinä toimi Mauri Pekkarinen. Hän toimi tässä tehtävässä kolmessa eri hallituksessa vuosina 2003–2007.
Nykyisin kauppa- ja teollisuusministeriä vastaa työ- ja elinkeinoministeri.
Kauppa- ja teollisuustoimituskunta perustettiin 9.8.1888 annetulla armollisella asetuksella, jolla perustettiin kaksi uutta toimituskuntaa senaatin talousosastoon. Kauppa- ja teollisuustoimituskunnan tehtävänä oli vastata Suomen suuriruhtinaskunnan kaupasta, merenkulusta, luotsi- ja majakkalaitoksista sekä satamien perustamisista ja kulkuväylien perkauksista, ruukkien ja sahalaitoksien, myllyjen, tehtaiden ja voimalaitoksien toiminnasta. Kauppa- ja teollisuustoimituskunta vastasi myös paloviinan valmistamiseen, elinkeinojen verottamiseen, patentti- ja rekisterihallituksen toimintaan sekä vakuutusyhtiöihin liittyvistä asioista. 27.11.1918 annetulla asetuksella muutettiin toimituskuntien nimet ministeriöiksi. Kauppa- ja teollisuustoimituskunnasta tuli näin kauppa- ja teollisuusministeriö.
Työ- ja elinkeinoministeriö aloitti toimintansa 1.1.2008. Vanhasen II hallituksen hallitusohjelmassa päätettiin, että uuteen työ- ja elinkeinoministeriöön kuuluvat kauppa- ja teollisuusministeriön tehtävät, työministeriön tehtävät lukuun ottamatta maahanmuutto- ja kotoutusasioita sekä sisäasiainministeriön alueiden ja hallinnon kehittämisosasto.
Eurokommunismi
Eurokommunismi (joskus myös eurososialismi) oli 1960-luvulla Länsi-Euroopassa syntynyt ja etenkin 1970-luvulla vaikuttanut poliittinen liike, joka pyrki kehittämään kommunismista muodon, joka sopisi länsimaiseen demokratiaan, ja hakemaan etäisyyttä Neuvostoliiton doktriineihin.
Liike sai alkunsa Italian, Espanjan ja Ranskan kommunistisista puolueista, jotka halusivat laajentaa kannattajakuntaansa perinteisen tehdastyöväen ulkopuolelle. Ne hakivat hyväksyntää julkishallinnossa työskentelevästä keskiluokasta, ja lähestyivät uusia sosiaalipoliittisia liikkeitä kuten feministejä ja seksuaalivähemmistöjen oikeuksien puolustajia. Suomessa eurokommunismiin yhdistetään usein SKDL ja erityisesti SKP:n enemmistö.
Eurokommunistit uskalsivat kyseenalaistaa esimerkiksi Neuvostoliiton toimintatapoja avoimemmin kuin neuvostomallin mukaiset marxilais-leninistiset puolueet. Esimerkiksi Suomessa SKDL ja SKP olivat ainoat puolueet, jotka tuomitsivat Prahan kevään tapahtumat vuonna 1968. Neuvostoliiton sijaan monet eurokommunistit saivat toiveita herättäviä esikuvia esimerkiksi Salvador Allenden Chilestä.
Huomattavia eurokommunismin edustajia olivat Ranskan, Espanjan ja Italian kommunistipuolueita 1970-luvulla johtaneet Georges Marchais, Santiago Carrillo ja Enrico Berlinguer. Itse termi tuli tunnetuksi Carrillon teoksesta "Eurokommunismi ja valtio" (1977)
Bailatino
Bailatino on Suomen tanssiurheiluliiton kehittämä ryhmätanssiliikunta, jossa harjoitellaan latinalaistansseja, kuten salsa, samba, cha-cha, merengue, mambo, cumbia, bachata, rumba, paso doble, son, reggaeton, tango, pilon ja jive. Bailatinossa ei tarvita paria eikä kilpailla, vaan tärkeintä on liikkumisen ilo ja ilmapiiri, jossa tanssija voi nauttia musiikista, oman kehon käytöstä ja tanssisarjojen oppimisesta. Laji sopii kaikenikäisille, kuntoon tai sukupuoleen katsomatta. Bailatino-ohjaajat pitävät tunteja ympäri Suomea. Ryhmiä on sekä alkeis- että jatkotasoilla. Senioriryhmissä lajeina ovat myös quickstep ja hidas valssi. Ryhmiä on erikseen jopa raskaana oleville, äideille ja lapsille yhteisesti sekä alle kouluikäisille. Bailatino tutustuttaa myös latinalais-amerikkalaiseen musiikkiin ja kulttuuriin. Tunneilla ei tarvita erityisiä varusteita, kunhan vaatteissa on mukava liikkua.
Bailatinon ovat kehittäneet Päivi Laukkanen ja Satu Markkanen. Se on Suomen tanssiurheiluliiton rekisteröimä tuotemerkki.
Korpimetso
Korpimetso on metson ja teeren risteymä. Se on yleisin ja tunnetuin eurooppalaisten metsäkanalintujen välisistä risteymistä. Omaksi harvinaiseksi lajikseen luultu lintu on tunnettu jo vuosisatojen ajan, ja monissa kielissä sille on annettu oma nimi. Naaraspuolisesta korpimetsosta käytetään suomen kielessä nimitystä korpikoppelo.
Kun naarasmetso eli koppelo ei jostakin syystä löydä parittelukumppanikseen metsokoirasta, se voi toisinaan kulkeutua teerien soitimelle ja paritella teerikukon kanssa. Seurauksena syntyy poikueellinen korpimetsoja. Perinteisesti kaikkien korpimetsojen on katsottu olevan koppelon ja koirasteeren jälkeläisiä, mutta uusien DNA-määritysten perusteella osalla yksilöistä olisikin ollut emona naarasteeri.
Korpimetsojen esiintyminen vaihtelee lintukantojen mukaan. Jos jommankumman lajin kanta on heikko, todennäköisyys korpimetsojen syntymiseen nousee.
Koiraspuoliset korpimetsot tulevat soidintamaan pääsääntöisesti teerien soidinpaikoille, ja yrittävät aktiivisesti osallistua soidinmenoihin. Vaikka ne ovat kookkaampia kuin teeret, ne eivät kuitenkaan pääse soidinalueen parhaille paikoille suon tai pellon keskelle, vaan joutuvat kiertelemään sen reunamilla. Koska naarasteeret valitsevat kumppaninsa huolella ja suosivat vain soitimen keskellä oleilevia koiraita, huonoilla paikoilla oleilevat ja poikkeavasti käyttäytyvät korpimetsot eivät pääse parittelemaan. Tämä lienee yleisin syy siihen, että korpimetsoja on pidetty lisääntymiskyvyttöminä. Viimeaikaisissa tutkimuksissa on kuitenkin saatu tuloksia, joiden mukaan korpimetsot eivät välttämättä ole steriilejä. Tarhaoloissa on saatu syntymään korpimetson astumia jälkeläisiä.
Korpimetso on ravinnonkäytöltään metson ja teeren välimuoto, joskin hieman lähempänä metsoa. Toisinaan se hakoo männyissä metson tapaan. Erään tutkitun yksilön kuvussa oli männynneulasia ja koivun urpuja sekä katajan ja variksenmarjan marjoja.
Korpimetsojen ulkonäkö vaihtelee hieman yksilöittäin. Tyypillisellä koiraalla on lievästi lovipäinen pyrstö, ja sen siiven tyvellä on valkoinen täplä. Korpimetsokoiraat ovat hieman suurempia kuin teerikukot: painavin Suomessa metsästetty yksilö painoi 2,70 kilogrammaa.
Naaraspuolista korpimetsoa on vaikea erottaa metso- ja teerinaaraasta pelkän ulkonäön perusteella, ja varma määritys voidaan toisinaan tehdä vain DNA-testien avulla. Tunnistamisen haasteellisuus ja metsästyksen yleinen painottuminen koiraslintuihin aiheuttavat sen, että korpimetsokoiraita tunnetaan paljon enemmän kuin naaraita.
Korpimetsokoiraiden soidinääni on möreää ja soinnitonta korinaa tai murinaa, joka ei muistuta metson eikä teeren ääniä.
Raja-Jooseppi (ylikulkupaikka)
Raja-Jooseppi eli Raja-Jooseppi–Lotta on Inarin kunnassa, aivan Urho Kekkosen kansallispuiston rajan pohjoispuolella Suomen Venäjän vastaisella rajalla sijaitseva kansainvälinen rajanylityspaikka. Se on avoinna päivittäin kello 07-21. Ylityspaikalla on Suomen tullin toimipiste, Lapin rajavartioston ylläpitämä raja-asema ja rajavartioasema. Vuonna 2012 rajanylityspaikalla tehtiin 128 054 matkustajan henkilötarkastusta. Rajanylitysten määrä oli yli kaksinkertaistunut vuodesta 2009.
Venäjän puoleinen rajanylityspaikka on nimeltään "Lotta" (usein tieliikenteen rajanylityspaikkaa kuvaavan lyhenteen kanssa muodossa ). Ylityspaikalta on 231 kilometrin matka Murmanskiin.
Paikka on saanut nimensä "Jooseppi Sallilasta", joka tunnettiin Raja-Jooseppina. Ylityspaikka kuuluu UK-puisto-Sompio-Kemihaara-Natura 2000 -luonnonsuojelualueeseen. Suomen tulli kirjoittaa nimen muodossa Raja-Jooseppi, mutta Venäjän ja Suomen rajanylityspaikkoja koskeva asetus vuodelta 1994 käyttää muotoa Rajajooseppi.
Raja-asema avattiin Suomessa 25. tammikuuta 1967 ja kansainvälinen rajanylityspaikka siitä tuli 4. syyskuuta 1989. Ennen raja-aseman perustamista ylittivät suomalaiset rakentajat rajan rajavaltuutettujen myöntämillä rajanylitysluvilla 1960–1965, jolloin rakennettiin Neuvostoliiton puolelle tieyhteys Ylä-Tuulomaan ja Ylä-Tuuloman voimalaitos.
Nykyään Raja-Joosepista aloitetaan usein vaellukset, jotka suuntautuvat Urho Kekkosen kansallispuistoon, ja etenkin Saariselän erämaaosan maastoon.
Lost &amp; Found
Lost & Found eli ”Lostari” oli Helsingin Punavuoressa sijainnut yökerho. Se mainosti itseään Suomen ainoana heteroystävällisenä homobaarina.
Ravintola lopetti toimintansa 9.10.2011 kannattamattomana.
Eren Keskin
Eren Keskin (s. 24. toukokuuta 1959 Bursa) on Turkin kurdi asianajaja, joka on ajanut ihmisoikeusloukkausten uhrien asioita ja joutunut samalla itsekin vaikeuksiin. Hän on toiminut Turkin ihmisoikeusjärjestön IHD:n (Insan Haklari Dernegi) aktiivisena jäsenenä vuodesta 1986, osan aikaa puheenjohtajana. Keskin on puolustanut muun muassa tunnettua kurdikansanedustajaa Leyla Zanaa. Zana tuomittiin vankeuteen vuonna 1994, koska oli puhunut äidinkieltään kurdia Turkin parlamentissa.
Keskin itse on saanut yli sata syytettä työstään ihmisoikeuksien puolesta, muun muassa siksi, että on puhunut julkisesti kurdikysymyksestä ja kidutuksesta sekä hankkinut julkisuutta aiheille. Suurin osa syytteistä on rauennut. Vuonna 1995 Keskin joutui vankilaan ihmisoikeustyönsä takia. Amnesty International julisti hänet mielipidevangiksi ja järjestön jäsenet ympäri maailmaa vetosivat hänen vapauttamisekseen. Vankilassa kuulemiensa kokemusten perusteella Keskin aloitti vuonna 1997 hankkeen, joka tarjoaa oikeusapua poliisin huostassa seksuaalisen väkivallan kohteeksi joutuneille naisille.
Keskin edusti vuonna 1999 oikeudessa kurdien aseellisen oppositioryhmän PKK:n johtajaa Abdullah Öcalania.
J. R. D. Tata
Jehangir Ratanji Dadabhoy Tata (29. heinäkuuta 1904 Pariisi, Ranska – 29. marraskuuta 1993 Geneve, Sveitsi) oli intialainen liikemies ja yksi ilmailun uranuurtajista Intian liike-elämässä.
J. R. D. Tatan isä oli intialainen parsi-zarathustralainen Ratanji Dadabhoy Tata ja äiti ranskalainen Suzanne Briere. J. R. D. Tatan isä oli intialaisen suurliikemiehen, Jamsetji Tatan, serkku. Tata vietti lapsuutensa Ranskassa ja hänen äidinkielensä oli ranska. Ranskan kansalaisena J. R. D. Tata palveli myös Ranskan muukalaislegioonassa.
J.R.D. Tata sai kiinnostuksensa ilmailuun kuuluisalta ranskalaiselta lentäjältä, Louis Blériotilta, joka opetti Tataa lentämään. Tata toi lentotaitonsa Intiaan ja perusti vuonna 1932 Tata Airlinesin, josta tuli vuonna 1946 Air India. Kun yhtiö kansallistettiin vuonna 1953 Tata jatkoi sen johdossa.
Tata opiskeli insinööriksi Cambridgen yliopistossa, mutta keskeytti opintonsa ja palasi Intiaan sukuyhtiön tehtäviin. Vuonna 1954 Tata sai Ranskan hallitukselta Kunnialegioonan kunniamitalin.
Tata oli yksi Intian teollistumisen alkuunpanijoista. Tatan suku on yksi Intian rikkaimmista ja omistaa yrityksiä niin teräs-, tele-, kemikaali- kuin energia-alallakin. J. R. D. Tata nousi suvun yhtiöryppään, Tata Groupin, johtoon vuonna 1938, vain 34 vuoden iässä. Hän johti konsernia vuoteen 1991 ja koki sen nopean kasvun vuodet.
J. R. D. Tata on haudattu Père Lachaisen hautausmaalle, Pariisiin.
Rabanus Maurus
Rabanus Maurus (noin 780-856) oli saksalainen teologi, benediktiinimunkki ja Mainzin arkkipiispa. Hän kirjoitti 22-osaisen ensyklopedian De rerum naturis eli "Asioiden luonteesta" (tunnetaan myös nimellä De universo) , kommentteja Raamattuun ja esseitä koulutuksesta ja kieliopista. Hän oli yksi karolingien ajan merkittävimmistä opettajista ja kirjoittajista. Hän ystävystyi Lothar I:n kanssa.
Rabanus Maurus syntyi aatelisperheeseen Mainzissa, ja opiskeli Toursissa Alkuinin ohjauksessa.
Tietojenkäsittelytekniikka
Tietojenkäsittelytekniikka () on teknillisissä yliopistoissa käytetty nimitys kokonaisuudesta, johon tietojenkäsittelytieteen piiriin kuuluvien alueiden ohella sisältyy tietojenkäsittelyjärjestelmien toteutustekniikkaan liittyviä aineita kuten tietokonetekniikka, digitaalitekniikka, signaalinkäsittely, tietoliikennetekniikka ja joskus myös eri tekniikan alojen aiheita kuten geoinformatiikka, robotiikka ja automaatiotekniikka.
Ilmarinen (1924–1947 toiminut yhtiö)
Tapaturmavakuutusosakeyhtiö Ilmarinen perustettiin vuonna 1924 Viipurissa vahinkovakuutusyhtiö Karjalan sisaryhtiöksi. Talvisodan jälkeen yhtiön pääkonttori siirtyi Helsinkiin, jatkosodan alussa takaisin Viipuriin ja jälleen Helsinkiin, kun Viipuri menetettiin toistamiseen vuonna 1944.
Vuonna 1947 Ilmarisen pääomistaja Vakuutusosakeyhtiö Pohjola fuusioi Ilmarisen, Karjalan ja palovakuutusyhtiö Imatran uudeksi yhtiöksi, joka nimettiin Imatra-Karjalaksi. Viimeisenä itsenäisenä toimintavuonna 1947 Ilmarisen vakuutusmaksutulot olivat 4 miljoonaa markkaa.
Yhtiön toimitusjohtajana oli vuodesta 1925 raumalaissyntyinen Lauri Haaksi (1893–1964). Hänen edeltäjänsä oli lyhyen aikaa Karjalan toimitusjohtaja K. O. Ifström.
Manne Siegbahn
Karl Manne Georg Siegbahn (3. joulukuuta 1886 – 26. syyskuuta 1978) oli ruotsalainen fyysikko, joka sai Nobelin fysiikanpalkinnon 1924 löydöistään röntgenspektroskopian alalta.
Siegbahn väitteli tohtoriksi Lundin yliopistosta vuonna 1911. Väitöskirjan otsikko oli "Magnetische Feldmessungen" (magneettikenttämittauksia). Opintojensa aikana hän toimi professori Johannes Rydbergin assistenttina. Vuodesta 1912 vuoteen 1937 Siegbahn kehitti uusia menetelmiä ja laitteita röntgenspektroskopiamittauksiin, mistä hänet myöhemmin Nobelin palkinnolla palkittiin. Vuonna 1920 Rydbergin kuoltua hän sai professorin viran ensin Lundin yliopistosta, sittemmin vuonna 1923 Uppsalan yliopistosta, ja vuonna 1937 Ruotsin kuninkaallisesta tiedeakatemiasta.
Siegbahn meni naimisiin Karin Högbomin kanssa 1914 ja he saivat kaksi poikaa. Toinen pojista, Kai Manne Börje Siegbahn, jakoi vuonna 1981 Nobelin fysiikanpalkinnon Nicolaas Bloembergenin ja Arthur Leonard Schawlowin kanssa.
Parannus
Parannus on kristillisessä terminologiassa yksilön ja Jumalan toimintaa, joka kuuluu osana yksilön muuttumiseen Jumalalle otolliseksi. Parannuksen ja uskon suhde kuuluu olennaisena osana vanhurskauttamisoppiin. Vaikka kristittyjen kesken vallitsee varsin suuri yksimielisyys siitä, että Jeesus Kristus vapahtaa syntisen ihmisen, eri kirkkokunnilla on hyvinkin erilaiset näkemykset yksilön pelastumisen mekanismista.
Luterilaisessa teologiassa parannus on uskon aikaan saama ilmiö, jossa yksilö luopuu Pyhän Hengen johdattamana synnillisestä elämästä ja tekee lähimmäisilleen rakkauden tekoja. Parannusta edeltää usein Jumalan lain tuntemuksen aiheuttama kauhu, josta usko Jeesuksen sovitustyöhön vapauttaa. Luterilaisessa teologiassa jo pelkkä usko on riittävä ehto pelastumiselle, mutta se aiheuttaa pelastuneessa mielenmuutoksen, joka näkyy hyvänä elämänä. Koska yksilö on kuitenkin altis pahaan läpi elämänsä, parannus jää väistämättä epätäydelliseksi. Tämä ei kuitenkaan haittaa, sillä Jeesuksen sovitustyö tekee yksilöstä Jumalan edessä täydellisen.
Parannuksen teko on kääntymystä sovittajamme Jeesuksen Kristuksen puoleen synnissä, jossa olemme itse voimattomia peseytymään puhtaaksi, muutoin kuin Herramme Jeesuksen Kristuksen Sovintoveren kautta. Siis myöntäminen siihen, että me emme voi itse pelastua Puhtauteen Kristuksen kaltaisuudessa omien toiveidemme kautta, vaan tarvitsemme syntiuhriksemme täysin puhtaan, eli Jumalan itsensä Pojan Sovituksen omaksi sovitukseksemme Luojamme kasvojen edessä. "Sillä mikään epäpyhä ei kestä Herramme Kirkkauden edessä".
Sucre (osavaltio)
Estado Sucre on yksi 23:sta osavaltiosta, joihin Venezuela on jaettu. Osavaltion pääkaupunki on Cumaná. Sucren pinta-ala on 11 800 km² ja asukkaita oli vuoden 2011 laskennassa noin 896 000.
Sucre muodostuu 15 kunnasta (), jotka ovat (kunnan hallinnollinen keskus suluissa):
Päivän Lööppi
Päivän Lööppi oli Mattiesko Hytösen juontama, päivittäinen ajankohtaisohjelma Nelosella vuosina 1997-1998. Ohjelmassa Hytönen haastatteli kulloisenkin päivän lööppiin liittyvää julkkista. Myöhemmin ohjelman nimi muutettiin ja nimeksi tuli tuolloin "Päivän Hytönen".
Peter Lindgren
Peter Sven Malcolm Lindgren (s. 6. marraskuuta 1973) on ruotsalainen muusikko, kitaristi. Parhaiten hänet tunnetaan ruotsalaisen progressiivisen metalliyhtye Opethin toisena kitaristina, jonka tehtävistä hän erosi toukokuussa 2007.
Lindgren käyttää soittaessaan PRS:n ja Gibsonin kitaroita, Laneyn vahvistimia sekä BOSSin efektipedaaleita.
Lindgren liittyi Opethiin vuonna 1991. Vaikka hänen pääinstrumenttinsa oli kitara, hän liittyi yhtyeeseen keikkabasistiksi. Samana vuonna Lindgren sai kuitenkin Opethissa pysyvän aseman, kun silloinen kitaristi Kim Pettersson jätti yhtyeen ja Lindgren saattoi siirtyä omaan kitaristin rooliinsa. Lindgren on ollut myös mukana yhtyeen kappaleiden tekemisessä, vaikka pääpaino säveltämisessä onkin laulaja-kitaristi Mikael Åkerfeldtillä. Lindgren on soittanut Opethin jokaisella studioalbumilla vuoteen 2005 asti.
Opethin kitaristina Lindgren soitti yhdessä laulaja-kitaristi Åkerfeldtin kanssa kitarasoolot. Lindgren ja Åkerfeldt soittivat sooloja kappaleissaan jokseenkin yhtä paljon ja sen mukaan, kummalle tietyn kappaleen soolo milloinkin sopi.
Opeth
Liana Kaarina Leskinen
Liana Kaarina Ohayon (o.s. Leskinen; s. 16. toukokuuta 1937 Helsinki) on suomalainen elokuvanäyttelijä. Hän aloitti lausujana ja tragediennena, mutta tuli tunnetuksi näyteltyään 1960-luvulla useissa Suomen Filmiteollisuuden (SF) elokuvissa. Hänen esittämänsä naishahmot olivat useimmiten kevytkenkäisiä, langenneita viettelijättäriä.
Liana Kaarinasta tuli elokuviensa myötä 1960-luvulla seksipommi, valkokankaan kohukaunotar, vamppi ja viettelijätär. Hänen tunnetuin vamppiroolinsa oli menestyselokuvassa "Kuu on vaarallinen", joka oli hänen läpimurtonsa filmitähtenä. Hänen lapsuudenidolinsa oli näyttelijä Tauno Palo. Hän teki myös laulukeikkoja.
Vuoden 2007 eduskuntavaaleissa Liana Kaarina oli Perussuomalaisten ehdokkaana Helsingin vaalipiirissä, mutta ei tullut valituksi.
Liana Kaarinalla on rooli musiikkielokuvassa "Kalevala: Tuohitorvi soi!". Elokuvaa on tarkoitus viedä eri maiden Suomi-kouluihin ja amerikkalaisille Kalevala-harrastusryhmille.
Liana Kaarina on ollut naimisissa kolme kertaa: jääkiekkoilija Hannu Kyllästisen kanssa vuosina 1961–1965, Teini Salokankaan kanssa vuosina 1965–1967 ja Elias Ohayonin kanssa vuosina 1969–1977, joista viimeksi mainitun kanssa hänellä on kaksi tytärtä. Hänellä on myös neljä lastenlasta. Liana Kaarinan serkku on pianotaiteilija Hilpi Leino-Kantola.
Liana Kaarina asui vuosina 1969–1994 ulkomailla: Marokossa, Pariisissa ja Jerusalemissa. Hän on julkaissut kaunokirjallisuutta (runokokoelman ja kaksi romaania) sekä omaelämäkerran.
Haastatteluissa ja omaelämäkertakirjassaan Liana on kertonut sairastaneensa bulimiaa ja alkoholismia. Hän pääsi eroon bulimiastaan raskauksiensa jälkeen ja alkoholismistaan jo ennen muuttoaan ulkomaille 1969. Hän puhui ulkomailla asuessaan avoimesti alkoholiongelmastaan ja auttoi myös muita samassa tilanteessa olevia.
Mikael Källman
Paul Mikael Källman (s. 12. helmikuuta 1964 Karjaa) on entinen suomalainen käsipalloilija. Hän on lajin kaikkien aikojen menestynein suomalaispelaaja.
Källman on valittu Suomen parhaaksi käsipallonpelaajaksi 14 kertaa: 1985–1996 (12 kertaa peräkkäin) sekä 2000 ja 2002.
Källman aloitti käsipallon pelaamisen 12-vuotiaana Karjaan BK-46:ssä vuonna 1976 ja pelasi seuran edustusjoukkueessa 1980–1987.
Seuraavana vuonna hän siirtyi ammattilaiseksi Saksan Bundesligan SG Wallau-Massenheimiin. Wallau-Massenheimissä hänet valittiin parhaaksi ulkomaalaiseksi pelaajaksi neljä kautta ja yleisö valitsi hänet Bundesligan parhaimmaksi pelaajaksi 1992. Hän voitti Saksan mestaruuden kaksi kertaa, Saksan cupin kaksi kertaa, Saksan supercupin kerran ja EHF-cupin kerran.
Yhdeksän vuoden jälkeen Källman palasi Suomeen ja pelasi Ekenäs IF:ssä yhden kauden. Tämän jälkeen Källman siirtyi taas Saksaan, TUSEM Esseniin missä hän pelasi kaksi vuotta. Uran päätteeksi Källman pelasi BK-46:ssa 1997–2003. Yhteensä Källman teki SM-sarjassa 2560 maalia.
Suomen maajoukkueessa Mikael Källman pelasi 117 A-maaottelua ja teki niissä yhteensä 768 maalia. Ensimmäisen A-maaottelunsa Källman pelasi 7. helmikuuta 1982 Belgiaa vastaan. Hän teki ottelussa viisi maalia. Sadannen A-maaottelunsa hän pelasi 6. marraskuuta 1994 Riihimäellä Ruotsia vastaan. Viimeisen A-maaottelunsa Källman pelasi 6. huhtikuuta 1997 Sveitsiä vastaan.
Mikael Källman valmensi Karjaan BK-46:tta kaudesta 2001–2002 kauteen 2007–2008. Ensimmäiset kaudet hän toimi pelaajana-valmentajana, mutta vuonna 2003 hän lopetti pelaajauransa ja ura jatkui ainoastaan valmentajana. Hän johti BK:n kolmeen Suomen mestaruuteen, joista kaksi ensimmäistä tuli pelaaja-valmentajana.
Källman siirtyi kaudelle 2008–2009 valmentamaan Kauniaisten HC Westiä, joka heti ensimmäisellä valmennuskaudella voitti käsipallon miesten Suomen cupin.
Kesäkuussa 2009 Källman valittiin kaksivuotisella sopimuksella Suomen miesten käsipallomaajoukkueen päävalmentajaksi.
Kaudella 2009-2010 loukkaantumisista läpi kauden kärsinyt West saavutti Källmanin johdolla toistamiseen hopeaa. Suoritus tiesi Källmanille kauden päätteeksi vuoden valmentajan titteliä.
HC West voitti seurahistoriansa ensimmäisen Suomen mestaruuden kaudella 2010-2011. Mestaruus on Källmanille kaikkiaan uran 11. ja valmentajana toinen ja tiesi toisena vuotena peräkkäin vuoden valmentajan titteliä.
Källman solmi keväällä 2015 kolmen vuoden valmennussopimuksen Atlas Vantaan kanssa, mutta se purettiin jo elokuussa 2016.
Mikael Källman asuu Tammisaaressa ja työskentelee poliisina. Hänellä on neljä lasta. Hänen poikansa Benjamin Källman on jalkapalloilija.
Helsingin seudun opiskelija-asuntosäätiö
Helsingin seudun opiskelija-asuntosäätiö (Hoas) on vuonna 1969 perustettu säätiö, joka vuokraa asuntoja Helsingin, Vantaan, Espoon ja Kauniaisten alueella toimivien peruskoulun jälkeisten oppilaitosten päätoimisille tutkinto-opiskelijoille.
Hoasilla on asuinhuoneistoja noin 9 800, joista suurin osa sijaitsee Helsingissä ja runsas neljännes Espoossa. Vuokrattavia asuntotyyppejä ovat soluasunnot, perheasunnot, kaveriasunnot, yksiöt ja pienkaksiot. Asukkaita Hoasilla on noin 18 500. Säätiöllä on toimitilat Helsingin Kampissa.
Säätiön hallituksen puheenjohtaja on Mikko Myllys ja säätiön toimitusjohtaja Matti Tarhio.
Perussuomalaisten Etelä-Pohjanmaan piiri
Perussuomalaisten Etelä-Pohjanmaan piiri on Perussuomalaisten Vaasan vaalipiirin eteläisessä osassa toimiva piirijärjestö. Piirin toimisto sijaitsee Seinäjoella. Vaalipiirin pohjoisosassa toimii Perussuomalaisten Keski-Pohjanmaan piiri. Piirin puheenjohtajana toimii vuoden 2011 loppuun saakka Jarkko Leiniö. Vuoden 2012 alusta lähtien puheenjohtajana on ex. kansanedustaja Raimo Vistbacka. Piirisihteerinä toimii Anneli Manninen ja Taloudenhoitajana Juha Poutanen.
Vaasan vaalipiiristä valittiin eduskuntaan 2007 alajärveläinen Raimo Vistbacka. Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa Vaasan vaalipiiristä valittiin eduskuntaan Vimpelistä Reijo Hongisto, Kurikasta Vesa-Matti Saarakkala, sekä Vaasasta Maria Tolppanen
Hayden Panettiere
Hayden Lesley Panettiere (s. 21. elokuuta 1989 Palisades, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, laulaja, malli ja aktivisti.
Panettiere syntyi New Yorkin osavaltiossa. Hänen vanhempansa ovat entinen saippuasarjanäyttelijä Lesley Vogel ja palopäällikkö Alan Lee ”Skip” Panettiere. Haydenilla on yksi nuorempi veli, Jansen Panettiere. Hänellä on italialaisia ja saksalaisia sukujuuria.
Panettiere kävi kotikoulua peruskoulun jälkeen, mutta osallistui perinteisen high schoolin tapahtumiin.
Hayden alkoi esiintyä mainoksissa jo alle vuoden ikäisenä ja vuonna 1994 hän sai Sarah Robertsin roolin ABC-kanavan saippuasarjasta "One Life to Live". Hän oli kolmas kyseistä roolia näytellyt henkilö ja esiintyi sarjassa vuoteen 1997 saakka. Vuonna 1996 hän alkoi esittää Lizzie Spauldingia CBS-kanavan saippuasarjassa "Guiding Light" ja jatkoi roolissa aina vuoteen 2000 saakka.
Vuonna 1998 Panettiere toimi Dot-muurahaisen äänenä Disneyn ja Pixarin animaatioelokuvassa "Ötökän elämää" ja uusi roolin elokuvaan pohjautuvassa videopelissä. Hän on myöhemmin ääninäytellyt myös elokuvassa "Dinosaurus" ja videopelissä "Kingdom Hearts" Kairin ääniroolissa.
Ensimmäinen teatterielokuva, jossa Panettiere esiintyi, oli draamakomedia "Hellyyteni kohde" vuodelta 1998. Hänen muita elokuviaan ovat muun muassa "Titaanien taistelu" vuodelta 2000, jossa hän näyttelee Will Pattonin esittämän Bill Yoastin tytärtä, "Kasvukipuja" vuodelta 2004, jossa hän esittää Audrey Davisiä, "Salamaseepra" vuodelta 2005, jossa hän on Channing Walsh, sekä "Anna palaa 3" vuodelta 2006, jossa hän on päähenkilö Britney Allen.
Panettiere on jatkanut esiintymistä myös televisiosarjoissa. Vuonna 2002 hän esitti Maddie Harringtonia, Allyn tytärtä, "Ally McBealin" viidennellä ja viimeisellä tuotantokaudella ja hän on vieraillut myös muun muassa sarjoissa "", "Rouva presidentti" ja "Veljemme on nero". Vuosina 2006–2010 hän esitti vakituista roolia Claire Bennetinä NBC-kanavan draamasarjassa "Heroes". Vuonna 2011 hän näytteli "Scream 4" -elokuvassa. Vuodesta 2012 Panettiere on näytellyt ABC:n draamasarjassa "Nashville", jossa hän myös laulaa.
Näyttelemisen lisäksi Panettiere on luonut uraa laulajana. Hänen esittämiään kappaleita on julkaistu elokuvien soundtrackeillä ja muilla eri esittäjien kokoelmilla. Ensimmäisenä julkaistiin kappale "Someone Like You", joka soi elokuvassa "The Dust Factory", jossa hän itsekin esiintyy. Vuonna 2008 julkaistiin hänen ensimmäinen singlekappaleensa, joka on nimeltään "Wake Up Call".
Mallintöissä Panettiere on ollut mukana Neutrogenan mainoskampanjassa sekä Got Milk? -kampanjassa. Hän on myös Kohl’sin Candie’s-malli.
Panettiere on seurustellut "Heroes"-sarjassa näyttelevän Milo Ventimiglian kanssa. Vuonna 2013 hän meni kihloihin ukrainalaisen ammattinyrkkeilijän Volodymyr Klytškon kanssa. He saivat tyttären joulukuussa 2014.
Panettiere on mukana Save the Whales -kampanjassa, jonka puolesta myy omia vaatteitaan netissä, joista tuotto menee Save the Whales -kampanjalle.
Filmstudio Babelsberg
Filmstudio Babelsberg on filmistudio, joka sijaitsee Babelsbergin kaupunginosassa Potsdamissa Saksassa. Studiolla on merkittävä historiallinen arvo maailman vanhimpana suuren luokan filmistudiona. Se perustettiin vuonna 1911. Legendaarisia elokuvia, kuten Fritz Langin "Metropolis" (1927) ja Marlene Dietrichin tähdittämä "Sininen enkeli" (1930) on kuvattu täällä.
Nykyisin Filmstudio Babelsberg on kansainvälisesti tunnustettu täydenpalvelun tuottaja ja saksalaisen 
ja kansainvälisen televisio- ja elokuvatuotannon keskus. Se on yksi Euroopan johtavista kuvauspaikoista, jossa on kuvattu myös Hollywood-elokuvia kuten "V niin kuin verikosto" (2005) ja "Vaarallinen tehtävä III" (2006). Studioon sisältyy myös teemapuisto Filmpark Babelsberg, jossa vierailijat pääsevät nauttimaan muun muassa elokuvien historiasta ja stunttishowsta.
Kansan ääni (2002)
Kansan ääni on Suomen työväenpuolueen, Kommunistien liiton, EU:n vastaisen kansanrintaman (EUVKr) ja Sodan ja fasisminvastaisen työn (SFT) julkaisema, kuudesti vuodessa ilmestyvä, sanomalehti. Lehden kannessa sen ilmoitetaan olevan ”mielipidelehti työn, toimeentulon, rauhan ja kansanvallan puolesta”.
Kansan ääni perustettiin vuonna 2002 Kommunistisen työväenpuolueen hajottua kysymykseen liittoutumisesta. KTP:n Helsingin piirijärjestö kannatti osallistumista uuteen Muutosvoimat Suomi -puolueeseen, mutta puolueen enemmistö vastusti tätä ja erotti linjan kannattajat sekä kyseisen piirijärjestön. Erotetut aloittivat pian yhteistoiminnan ja perustettiin uusi lehti, jonka ensimmäinen numero ilmestyi vappuna. Kansan äänen ensimmäiseksi päätoimittajaksi valittiin KTP:n Työkansan sanomia 1997–2002 päätoimittanut, ja erotetuksi tullut, Reijo Katajaranta.
Suomen työväenpuolue liittyi Kansan äänen julkaisijajärjestöihin numerosta 1/08 alkaen.
Parentaalinen investointi
Parentaalinen investointi (, lyhenne PI) on Robert Triversin vuonna 1972 esittelemä käsite, joka tarkoittaa sellaista vanhemman lapseensa tekemää sijoitusta, joka parantaa lapsen mahdollisuuksia jäädä eloon vanhemman toisiin jälkeläisiinsä sijoittamisen kustannuksella. Esimerkiksi jos äidillä on kaksi lasta, X ja Y, ja X:lle annetaan kilogramma hedelmiä, suurin osa tämän kilogramman hedelmiä edustamasta PI:stä mitataan Y:n todennäköisyytenä kuolla, koska se ei saanut syödäkseen kyseisiä hedelmiä. PI mittaa muiden, joko syntyneiden tai syntymättömien lasten odotettavissa olevaa elinaikaa. Geneettisesti ei ole kuitenkaan syytä pitää suosikkeja, koska sukulaisuus kaikkiin jälkeläisiin on sama. Optimaalisena strategiana voidaan pitää investointia tasapuolisesti suurimpaan lapsimäärään, joka voidaan kasvattaa siihen ikään saakka, kunnes ne saavat omia jälkeläisiä. Kuitenkin voidaan olettaa että eräs jälkeläinen on ns. rääpäle, jolla ei ole odotettavissa yhtä pitkää elinikää kuin muilla, joten sen osuus PI:stä kannattaakin joissain olosuhteissa kohdistaa muihin jälkeläisiin, jotta saavutetaan optimaalinen lopputulos.
Robert Triversin parentaalisen investoinnin teoria ennustaa, että sukupuolista se, joka investoi jälkeläisiinsä enemmän (maidontuotanto, kasvatus, suojelu), myös valitsee puolison ("Triversin sääntö").
Jeannot Szwarc
Jeannot Szwarc (s. 21. marraskuuta 1937 Pariisi, Ranska) on ranskalaissyntyinen yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Szwarc on urallaan ohjannut lukuisia televisiosarjoja vuodesta 1956 lähtien. Vuonna 1972 hän ohjasi ensimmäiset elokuvansa televisiolevitykseen, ja seuraavana vuonna sai ohjattavakseen ensimmäisen teatterilevitykseen päässeen filminsä "Extreme Close-Up". Elokuvan menestys jäi vähäiseksi. Ensimmäinen tunnetumpi ohjaustyö Szwarcin uralla oli scifikauhu "Nilviäiset" (1975). Elokuva keräsi vain 3,6 miljoonan dollarin lipputulot.
"Tappajahai"-jännityselokuvan kerättyä yli 450 miljoonan dollarin lipputulot vuonna 1975, ryhdyttiin paria vuotta myöhemmin suunnittelemaan menestykselle jatko-osaa. Esiosan ohjannut Steven Spielberg ja esiosan yksi tähdistä Richard Dreyfuss olivat ehdolla ohjaajaksi, mutta kieltäytyivät. Ohjaajaksi valittiin John D. Hancock, joka oli ohjannut aikaisemmin mm. "Taistelu elämästä" -menestysdraaman. Hänet kuitenkin erotettiin, ja Szwarc palkattiin ohjaajaksi. Pääosaan saatiin esiosan Roy Scheider. Elokuva oli odotettu hitti, joka keräsi 187 miljoonan dollarin lipputulot. Samalla se jäi vielä kaksi jatko-osaa saaneen "Tappajahain" parhaaksi jatko-osaksi.
"Tappajahai 2" -elokuvan myötä Szwarc pääsi ohjaamaan draaman "Kerran jossakin" (1980), joka maksoi itsensä takaisin, mutta oli silti vain pieni menestys teatterilevityksessä. Elokuva sai Oscar-ehdokkuuden puvustuksestaan. Seuraavaksi valmistunut "Enigma" (1982) oli kuitenkin vielä pienempi menestys, jonka lipputulot jäivät alle miljoonan dollarin.
Vuonna 1984 ensi-iltansa saanut "Supertyttö" oli jatko-osa/spinoff menestyksekkäästä "Superman"-elokuvasarjasta, joka Szwarcin ohjauksessa menestyi heikosti. Elokuva oli avausviikonloppunsa katsotuin, mutta lopulta elokuva jäi sarjan huonoiten tuottaneeksi elokuvaksi. Hieman paremmin menestyi joulumarkkinoille vuonna 1985 suunnattu "Joulupukki"-fantasiaelokuva, joka jäi tappiolle yli puolet tuotantokustannuksistaan, ja jäi samalla Szwarcin uran viimeiseksi suureksi elokuvaksi. Tämän jälkeen hän sai ohjattavakseen enää pienen budjetin b-luokan tuotantoja.
Joe Alves
Joseph M. Alves Jr. (s. 21. toukokuuta 1936 San Leandro, Kalifornia Yhdysvallat) on työskennellyt elokuva-alalla lavastajana, tuotantosuunnittelijana, second unit -ohjaajana, tuottajana, tehostemiehenä sekä ohjaajana. Hän oli ehdolla parhaasta lavastuksesta Steven Spielbergin elokuvasta "Kolmannen asteen yhteys" (1977).
Alves työskenteli second unit -ohjaajana kahdessa ensimmäisessä "Tappajahai"-elokuvassa ja "Tappajahai 2" -elokuvan yhteistyötuottajana. Vuonna 1982 hänet palkattiin ohjaamaan elokuvasarjan kolmatta eli viimeistä edellistä osaa, "Tappajahai 3" (1983). Elokuva kuvattiin kolmiulotteisena, ja sen oli tarkoitus alun perin parodioida "Tappajahai"-elokuvia, kun Joe Dante oli vielä ehdolla ohjaajaksi. Lopulta Alves palkattiin tehtävään. 20,5 miljoonaa dollaria maksanut elokuva tuotti teattereissa yli 87 miljoonaa dollaria. "Tappajahai 3" on jäänyt Alvesin ainoaksi ohjaustyöksi.
Raila Leppäkoski
Raila Sinikka Leppäkoski (s. 3. maaliskuuta 1950 Jyväskylä) on suomalainen teatteriohjaaja. Hän toimi Teatterikorkeakoulun ohjaajantyön professorina 1989–1995 ja näyttelijätyön professorina 1997–2002. Leppäkoski on myös tehnyt käsikirjoituksia ja näytellyt. Lisäksi hän on suomentanut näytelmiä.
Raila Leppäkoski kirjoitti ylioppilaaksi 1969 ja valmistui Suomen teatterikoulun ohjaajalinjalta 1974. Hän toimi Ylioppilasteatterin taiteellisena vastaavana vuosina 1975–1981. Hän on ollut ohjaajana Ryhmäteatterissa, Q-teatterissa ja Helsingin kaupunginteatterissa.
Vuoden 2014 alusta Leppäkoski on nimitetty Helsingin kaupunginteatteriin kuuluvan Lilla Teaternin taiteelliseksi johtajaksi.
Leppäkosken isä oli toimittaja Johan Edvard Leppäkoski. Leppäkoski oli naimisissa ohjaaja Arto af Hällströmin kanssa useita vuosia.
Iivi
Iivi ("Vestiaria coccinea") on havaijinpeippoihin eli vanhalta nimeltään vaatelintuihin ("Drepanidinae") kuuluva lintulaji. Iivi on Vestiaria-suvun ainoa laji. Iivi on Havaijin tunnetuimpia eläimiä ja symboleita. Sitä tavataan kaikilla Havaijin pääsaarilla. 1800-luvulta alkaen sen elinalue on pienentynyt sairauksien, kuten malarialoisen ("Plasmodium relictum"), ja uusien lajien saapumisen takia. Nykyään se elää korkeammilla paikoilla, joissa ilma on liian kylmää malariaa levittäville hyttysille. Tämä 15 cm pitkä lintu rakentaa avoimen, löyhästi kasatun, kuppimaisen pesänsä maahan.
Iivi on väritykseltään punainen lukuun ottamatta mustia siipiä ja pyrstöä. Lennossa näkyy linnun valkoinen siipilaikku. Linnun pitkä ja käyrä nokka lienee kehittynyt erityisesti meden imemiseen torvimaisista kukista. Nykyään iivit imevät metensä lähinnä ohia-puiden ("Metrosideros polymorpha") pienistä kukista; iivin nokka onkin pienentynyt viimeisen sadan vuoden aikana.
Userkaf
Userkaf oli muinaisen Egyptin faarao vuosina 2465–2458 eaa. ja viidennen dynastian perustaja. Hän rakennutti pyramidiryhmän Sakkaraan.
Hän oli samaa perhettä kahden seuraavan faaraon, Sahuren ja Neferirkare Kakain kanssa. Toisten lähteiden mukaan Userkaf oli heidän isänsä, toisten mukaan veljensä.
Egyptiläinen Nobel-kirjailija Naguib Mahfouz on kirjoittanut Userkafista kertovan novellin, joka on julkaistu vuonna 1938.
Sinulle äiti (albumi)
Sinulle äiti on Sleepy Sleepersin debyyttialbumi vuodelta 1975."Linda, kerro hinta" ilmestyi alun perin Sleepy Sleepersin ensimmäisen singlen "Kuka mitä häh?" b-puolella.
Livet I Bordell
Livet I Bordell on Sleepy Sleepersin albumi.
Albumin äänitykset tehtiin Tukholman Marcus Music- Studiolla ja se julkaistiin 1976.
Levy-yhtiö oli EMI.
Remasteroituna cd:nä albumi ilmestyi vuonna 2001. Kyseisen cd-version kansilehtiin on saatesanat kirjoittanut Santtu Luoto.
Singlekappaleet "Traktori" ja "Mikä meno täällä on päällä" eivät olleet mukana alkuperäisellä LP:llä. Traktori on Hectorista tehty pilkkalaulu.
Holiday in New York ’59
Holiday In New York '59 on Sleepy Sleepersin albumi.
Winter Rose
Winter Rose on 80-luvun lopulla toiminut kanadalainen glam metal -yhtye, joka tunnetaan erityisesti laulaja James LaBrien alkuperäisenä yhteensä. Yhtyeen toisena kantavana voimana oli kitaristi Richard Chycki, ja hän teki kappaleet yhdessä Labrien kanssa. Yhtye julkaisi albumin "Winter Rose" vuonna 1987.
Spurilan kartano
Spurila on kartano Paimiossa. Se on tunnettu keskiajalta lähtien.
Spurila on nimenä syntynyt sen keskiaikaisen omistajan sukunimestä. Paimiossa asui laivanrakentajasukuja, jotka rakensivat kevyitä laivoja viikinkien tapaan. Laivanrakentamisessa pora, tai napakaira, oli keskeinen työkalu. Paimiossa esiintyy 1300- ja 1400-luvulla Pora/Poranpoika, Nikkarinpoika ja Kairanpoika (Odygd) nimisiä rälssimiehiä. Paimiolaisen Erik Poran (1381-1405) sinetissä on kaksi napakairaa. Hän ja hänen jälkeläisensä omistivat Paimiossa kartanon, jota alettiin myöhemmin kutsua Spurilaksi. Pora-nimi on muutamassa sukupolvessa ruotsalaistunut ja muuttunut Puraksi, Pureksi, Sporeksi, Spureksi. Kartano tunnetaan asiakirjoissa Spoorila, Sporilla, Spårilla nimisenä 1500-luvulla. Metsästystorvea vaakunassaan kantavan Paimiolainen rälssisuku sai kartanon haltuunsa avioliitolla 1526. Kartanon nimi esiintyy ensimmäisen kerran Spurila-muodossa vuonna 1530. Viimeksi mainittu aatelissuku otti käyttöön Jägerhorn af Spurila -nimen 1634.Spurila oli ainakin 1500-luvulla asuinkartano. Asiakirjatietojen mukaan Spurilan kartano paloi 1602. Nykyinen päärakennus on alkujaan 1700- ja 1800-luvulta, vaikkakin hirret ovat osaksi 1600-luvulta. Kartano on uusittu täydellisesti 1930-luvulla.
Punatiilinen uusgoottinen viljamakasiini on vuodelta 1870 ja kartanomiljöö on puistomainen.
Spurila on rautakautinen muinaisjäännösalue, jonka vanhimmat hautalöydöt ajoittuvat vanhempaan roomalaiseen rautakauteen (0-200 jaa.) ja nuorimmat ristiretkiaikaan (1050–1150 jaa.). Alueelta on myös kivi- ja pronssikautisia asuinpaikkalöytöjä. Kalmisto on polttokenttäkalmisto, josta maan päälle on näkyvissä vain muutamia yksittäisiä hautarakenteita, kuten kivistä ladottu suorakaide ja kaksi pitkänomaista haudan merkkikiveä. Spurilan haudoista on löydetty Suomen vanhin värjätty tekstiilifragmentti ja joitakin oloissamme ainutlaatuisia esineitä, kuten Itämeren alueelta peräisin olevia kaularenkaita.
Vrooom!!!
Vrooom!!! – ohjelma miehille on Nelosella alkuaikana 1997–1998 esitetty miesten makasiiniohjelma. Ohjelmaa tehtiin yhden tuotantokauden verran. Ohjelman tuotti, käsikirjoitti ja juonsi Lasse Lehtinen. Marraskuussa 1997 sillä oli 90 000 katsojaa, joista 44 % oli 25-34-vuotiaita ja miehiä katsojista oli hieman yli puolet.
Baião (musiikki)
Baião on koillisbrasilialainen rytmikuvio, jonka pohjalta on kehittynyt monimuotoista musiikkia. Sen pääinstrumentti on zabumba-niminen kaksipäinen bassorumpu, jota soitetaan nuija toisessa kädessä, kapula toisessa, kumpikin lyöden rummun eri päihin. Jokaiseen baiaon tahtiin kuuluu kolme nuijan iskua, joista keskimmäinen on voimakkain. Jos merkitään heikkoa ja voimakasta nuijan iskua tum ja TUM, ja kapulan iskuja tik, on baiao-rytmi "tumtik-TUMtik-tumtik, tumtik-TUMtik-tumtik".
Baião perustuu Koillis-Brasilian alkuperäiskansojen musiikkiin, mutta se on saanut vaikutteita maahanmuuttajilta. Afrikasta tuli vuorolaulun (kysymys-vastaus; esilaulaja-kuoro) perinne ja Euroopasta perinteisiä tansseja (polkka, masurkka).
Baiaon kanta-aluetta on Pernambucon osavaltio, mutta se on levinnyt laajemmalle Brasiliaan ja antanut vaikutteita jopa São Paulon ja Rio de Janeiron musiikkiin. Baiaolla on maalaismainen maine, ja kaupunkilaiset ovat halveksineet sitä vuosikymmenten ajan.
Yrjö Laakkonen
Yrjö Ilmari Laakkonen (s. 5. tammikuuta 1943) on pohjoiskarjalainen liikemies. Hän asuu Joensuussa. Hän on luonut uransa autokauppiaana, kirjapainoyhtiön omistajana ja kiinteistösijoittajana yhdessä veljensä Reino Laakkosen (1932–2005) kanssa. Myös kolmas veli Erkki Laakkonen on ollut mukana liiketoiminnoissa.
Laakkosen suvun yhtiöt, Joensuun Autokaluston seuraajat, Autotalo Laakkonen ja Veljekset Laakkonen, toimivat eri puolilla Suomea 17 paikkakunnalla.
Yrjö Laakkonen on toisissa naimisissa, hänellä on yhteensä viisi lasta, joista vanhimmat Jyrki Laakkonen (1966–2016) ja Reetta Laakkonen ovat omistajina Laakkosten yhtiöissä.
Vuoden 2005 verotilastojen mukaan Yrjö Laakkonen oli Pohjois-Karjalan rikkain henkilö. Verohallinnon säännöillä laskien hänen omaisuutensa oli 23,8 miljoonaa euroa. Suomen rikkaimpien tilastossa hän on sijoilla 50–100.
1980-luvun puolivälissä Laakkonen sai yhdeksän kuukauden ehdottoman vankeustuomion, koska veljekset eivät olleet ilmoittaneet verottajalle talletusten korkotuottotietoja vuosilta 1970–1977. Hän kärsi puolet rangaistuksesta.
Yöperhonen
Yöperhosilla tarkoitetaan yöllä lentäviä perhosia, erotukseksi päivällä lentävistä päiväperhosista. Yöperhoset eivät kuitenkaan ole todellinen monofyleettinen taksonominen yksikkö, vaan niihin luetaan perhosia useasta eri heimosta, joista moniin kuuluu myös päiväperhosia.
Yöperhoset ovat yleensä väriltään harmaita tai ruskeita ja etusiivissä on monimutkaista kuviointia. Tämä naamioi päiväsaikaan lepäävän perhosen alustaansa ja näin edesauttaa niitä pysymään saalistajilta huomaamattomina. Lisäksi tumma väri kerää tehokkaasti auringon lämpöä. Jotkut yöperhoslajit kuitenkin ovat räikeän värisiä, millä ne viestivät linnuille ja muille saalistajilleen olevansa pahanmakuisia tai jopa myrkyllisiä. Kun lintu on kerran maistanut sellaista perhosta, se ei yleensä maista sitä toista kertaa. Jotkin yöaktiiviset perhoset pyrkivät pelottamaan ahdistelijaansa myös paljastamalla kirkkaanväriset takasiipensä tai silmätäplillä.
Yöperhosten tukeva ruumiinrakenne ja usein tuuhea karvaisuus ovat sopeutuma liikkumiseen yön viileinä tunteina ja edesauttavat lämmön säilymistä perhosen ruumiissa. Hämärässä tai pimeässä parittelukumppanin etsiminen on hankalaa, joten monet yöperhoset houkuttelevat parittelukumppaneita erityisten tuoksuaineiden, feromonien avulla. Tuoksuainemolekyylien haistamiseksi joillekin yöperhosryhmille on kehittynyt näyttävät ja hyvin monimutkaiset tuntosarvet, joilla perhonen saattaa sopivissa tuulioloissa haistaa mahdollisen parittelukumppanin jopa kilometrien päästä.
Yöperhoset saattavat illalla hakeutua esim. ulkovalojen lähettyville.
Tärkeimpiä ja tunnetuimpia yöperhosryhmiä ovat muun muassa:
Moniin yöperhosryhmiin kuuluu myös päivällä aktiivisia lajeja.
Baião (Portugali)
Baião on kunta Portugalin pohjoisosassa. Vuonna 2011 siellä oli 20 522 asukasta. Se sijaitsee Porton piirissä Tâmegan alueella. Vuonna 1978 sieltä löytyi kivikautisia hautakammioita. Se sai kaupunkioikeudet 1513. Alueella tuotetaan viiniä.
Kiitäjät
Kiitäjät voi tarkoittaa seuraavia eläinlahkoja ja -heimoja:Kiitäjät on myös useiden urheiluseurojen nimi.
Jane Wyatt
Jane Waddington Wyatt (12. elokuuta 1910 Campgaw, New Jersey – 20. lokakuuta 2006 Bel Air, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Hänen tunnetuimpia roolitöitään oli Ronald Colmanin rakkaudenkohde Frank Capran elokuvassa "Sininen kuu (Lost Horizon)" (1937) sekä Margaret Andersonin rooli tv-sarjassa "Isä tietää kaiken" sekä "Star Trekissä" Mr. Spockin äidin, Amanda Graysonin rooli. Sen lisäksi hän näytteli monissa jo klassikoiksi tulleissa elokuvissa, kuten "Hiljainen sopimus" (Gentleman's Agreement).
Wyatt palkittiin kolmesti Emmyllä roolistaan televisiosarjassa "Isä tietää kaiken". Hän kuoli kotonaan 20. lokakuuta 2006 luonnollisen kuoleman 96-vuotiaana.
Permission to Land
Permission to Land on The Darknessin debyyttialbumi. Se julkaistiin Suomessa 16. elokuuta ja Isossa-Britanniassa 5. elokuuta vuonna 2003. Britanniassa se nousi lähes heti listaykköseksi ja myi viisinkertaista platinaa. Myyntimenestyksen lisäksi albumi on saanut erittäin hyviä arvosteluja musiikkimedialta.
Michael Romeo
Michael James Romeo (s. 6. maaliskuuta 1968 New York, Yhdysvallat) on progressiivista metallia soittavan Symphony X -yhtyeen kitaristi ja perustajajäsen.
Michael aloitti kitaransoiton 14-vuotiaana. Vaikutteita hän on saanut muun muassa Randy Rhoadsilta, Steve Vailta, Marty Friedmanilta, Al Di Meolalta, Johann Sebastian Bachilta, John Williamsilta, Frank Zappalta ja erityisesti Yngwie Malmsteenilta. Tästä huolimatta Michael on onnistunut säilyttämään soundin, joka erottaa hänet muista tämän musiikkigenren muusikoista. Hänelle tyypillisiä piirteitä ovat eksoottiset skaalat ja arpeggiot.
Michael tapasi soittaa kustomoidulla ESP-kitaralla, mutta nykyään hänellä on sopimus japanilaisen Caparison-kitaramerkin kanssa. Michael virittää kitaransa kokosävelaskeleen alavireeseen: (D, G, C, F, A, D). Hän käyttää Mesa/Boogie Dual Rectifier ja Line6 Vetta vahvistimia.
Itk (täsmennyssivu)
Itk voi tarkoittaa
Anthems to the Welkin at Dusk
Anthems to the Welkin At Dusk on norjalaisen black metal -yhtye Emperorin toinen albumi. Albumia pidetään yhtenä black metallin klassikoista.
Albumi ylsi ilmestyessään Suomen albumilistalla sijalle 28 ja sai runsaasti suosiota "parhaiten Suomessa myyneenä black metal -levynä" vuonna 1997. Yhtye pyydettiin myös haastatteluun suomalaiseen musiikkiohjelmaan Jyrkiin, jossa albumia kehuttiin ja luonnehdittiin musikaalisesti sensaatiomaiseksi omalaatuisen sävellyksen ja intensiivisen tunnelmansa vuoksi.
Emperor palaa keikkalavoille vuonna 2017 juhlistamaan albumin 20-vuotispäivää jolloin albumi soitetaan kokonaisuudessaan.Bonuskappaleet
IX Equilibrium
IX Equilibrium on norjalaisen black metal-yhtyeen Emperorin kolmas ja toiseksi viimeinen
albumi.
Prometheus: The Discipline of Fire &amp; Demise
Prometheus: The Discipline of Fire & Demise on norjalaisen black metal -yhtyeen Emperorin neljäs ja viimeisin albumi. Se eroaa aikaisemmasta Emperor-tuotannosta keskittymällä enemmän progressiiviseen tyyliin black metallin jäädessä taustalle.
Ihsahn on säveltänyt, sanoittanut, sovittanut, miksannut ja tuottanut albumin kokonaisuudessaan. Kitaristi Samoth ei osallistunut aikaisempien levyjen tapaan kappaleiden tekemiseen ollenkaan. Monet pitävätkin albumia enemmän Ihsahnin soolo-tuotantona kuin Emperor-albumina.
Inertiasuunnistus
Inertiasuunnistus (, IRS) on navigointimenetelmä, joka perustuu kiihtyvyyksien mittaukseen. Menetelmää käytetään lentokoneissa, sukellusveneissä, ohjuksissa, raketeissa, avaruusaluksissa ja kenttätykistön mittausjärjestelmissä. Inertiasuunnistuksessa mittalaitteelle annetaan tarkka lähtöpaikka, minkä jälkeen mitataan laitteen kokemaa kiihtyvyyttä. Paikka voidaan sen jälkeen laskea kinematiikan perusyhtälöiden avulla kiihtyvyyttä integroimalla.
Kun tunnetaan aluksen kokema kiihtyvyys ajan funktiona formula_1, alkunopeus formula_2 ja lähtöpaikka formula_3 hetkellä formula_4, kulloinenkin paikkavektori formula_5 saadaan kaavasta
Inertiasuunnistuksen tarkkuus heikkenee liikkeen kestäessä pitkään. Käytännössä tarkkuus on kymmenien–satojen metrien luokkaa, mikä on riittävä tarkkuus lentokoneille tai riittävän voimakasta hyötykuormaa kantaville ohjuksille. Tykistön tulenjohdolle tarkkuus on juuri ja juuri riittävä.
Nollanopeuspäivityksellä päivitetään kiihtyvyysintegrointia varten tieto pysähtymisestä. Käytännössä tämä onnistuu helpoimmin maan pinnalla liikkuvassa inertiapaikannuksessa, joka voidaan pysäyttää nollanopeuspäivitystä varten. Kun tehdään nollanopeuspäivitys hetkellä formula_7, saadaan tieto, että
Tätä voidaan puolestaan käyttää apuna integroitaessa paikkakoordinaattia. Ohjukselle tai lentokoneelle, joita ei voida pysäyttää nollanopeuskorjausta varten, nollanopeuskorjaus voidaan tehdä esimerkiksi mittaamalla niiden nopeus tutkalla ja ilmoittamalla tämä tieto radioitse ohjukselle.
Aikaisemmin kiihtyvyysanturit vakavoitiin koordinaattiakselien suuntaisiksi nopeasti pyörivien hyrrien eli gyroskooppien avulla, mutta uusissa järjestelmissä hyödynnetään lasergyroskooppeja. Lasergyroskoopissa ei ole liikkuvia osia, vaan mittaukset tehdään tutkimalla valon aallonpituuksien muutoksia aluksen liikkuessa.