Something Else by The Kinks
Something Else by The Kinks on brittiläisen The Kinks -yhtyeen syyskuussa 1967 julkaistu viides studioalbumi. Albumi merkitsi yhteistyön päättymistä amerikkalaistuottaja Shel Talmyn kanssa. Tästä lähtien tuottamisesta vastasi yhtyeen johtohahmo Ray Davies.
Teemallisesti "Something Else by The Kinks" käsittelee brittiläisiä aiheita. Psykedeelisen rockin aikakaudella albumi oli vallitsevien trendien vastainen, ja siitä muodostuikin siihen asti huonoiten myynyt Kinks-levy. Huolimatta siitä, että levy sisälsi suuret singlehitit ”Waterloo Sunset” ja ”Death of a Clown”, pääsi se Britanniassa vain sijalle 35 ja Yhdysvalloissa sijalle 153.
Vuosina 1964–66 The Kinks oli saavuttanut kotimaassaan Britanniassa kaikkiaan kymmenen singlehittiä, joista kolme listaykkösiä. Vuoden 1967 paikkeilla yhtyeen nokkamies Ray Davies alkoi kuitenkin yksittäisten singlejen sijaan kiinnostumaan yhä enemmän albumikokonaisuuksista. Jo edellisvuonna julkaistua albumia "Face to Face" pidetään väljänä konseptialbumina, jolla oli havaittavissa Daviesin kehittymistä säveltäjänä ja sanoittajana. Monet levyn kappaleista käsittelivät brittiläistä yhteiskuntaa. Daviesin näkemykset tulivat aiheuttamaan erimielisyyksiä yhtyeen ja levy-yhtiö Pye Recordsin välillä, jota kiinnostivat vain singlehitit.
Uusi albumi "Something Else by The Kinks" nauhoitettiin hajanaisissa sessioissa Lontoon Pye-studioiden kakkosstudiossa marraskuun 1966 ja kesäkuun 1967 välisenä aikana. Levytys alkoi, kun basisti Pete Quaife palasi Kinksiin oltuaan hoidettavana auto-onnettomuuden vuoksi. Levy oli yhtyeen ensimmäinen, joka tehtiin ilman tuottaja Shel Talmyn valvontaa, sillä Kinks oli juuri allekirjoittanut Pye Recordsin kanssa uusia levytyssopimuksia, joiden mukaan yhtye tuottaisi albuminsa itse, ja nokkamies Ray Daviesilla olisi päätäntävalta sen suhteen, mitä yhtyeeltä julkaistaisiin.
Vaikka Ray Davies oli nousemassa laulunkirjoittajana todelliseksi ammattilaiseksi, studiossa hän toimi pitkälti vaiston varassa. Albumin jokaisessa kappaleessa oli omat ongelmansa, joihin yhtye löysi erilaiset ratkaisut. Kinks työskenteli pienellä budjetilla, eikä Pye-studioiden neliraitaisella äänityslaitteella voitu hioa kappaleita kovinkaan pitkään.
Koska levy-yhtiö ei antanut Kinksille mahdollisuutta musiikillisesti monimuotoisiin sovituksiin, joutui yhtye usein improvisoimaan. Ray Daviesin tullessa tuottajana jatkuvasti itsevarmemmaksi löydettiin tarvittavia soundeja yhä omaperäisemmistä paikoista. Esimerkiksi puhallinsektiota imitoitiin lyömällä pahvilaatikon reunaa. ”Death of a Clownin” intro syntyi puolestaan Daviesin soittaessa pianon jousia harpun tapaan. Yhtye alkoi myös käyttämään mellotronia imitoidakseen muiden soittimien ääniä.
Rumpali Mick Avoryn mukaan yhtyeellä oli erilaisia tapoja äänittää levyn kappaleet. Joissain kappaleissa luotiin ensin pohja rummuilla ja bassolla, kun taas joissain yhtye soitti samanaikaisesti. Useassa albumin kappaleessa yhtyettä avustaa sessiomuusikon ominaisuudessa kosketinsoittaja Nicky Hopkins, minkä lisäksi joissain kappaleissa taustalaulajana toimii Ray Daviesin vaimo Rasa.
Kuten aikakaudelle oli tavallista, myös "Something Else by The Kinksistä" tehtiin sekä stereo- että monomiksaus. Monoääni oli vielä tuolloin rocklevyjen kohdalla hallitsevampi formaatti, stereo sen sijaan nähtiin yleisesti ”aikuisemman” musiikin äänentoistomuotona. "Something Else by The Kinksin" stereo- ja monopainoksissa on pieniä eroavaisuuksia, joista yleisimpinä erot lopun häivytyksissä () sekä soitinten keskinäisessä balanssissa. Lisäksi joissain tapauksissa jommankumman formaatin miksauksesta puuttuu soitinten päällekkäisäänityksiä. Joiden maiden painoksilla ilmestyi hieman erilaisia versioita kappaleista, kuten ”Afternoon Tea”, joka ilmestyi hieman Britannian-versiosta eroavana stereoversiona albumin Länsi-Saksan-painoksella sekä monoversiona kanadalaisella singlellä.
Musiikillisesti "Something Else by The Kinks" on hyvin monimuotoinen albumi. Sillä on muun muassa bossanovaa (”No Return”), country-folkia (”Death of a Clown”), swingiä (”End of the Season”) ja barokkivaikutteita (”Two Sisters”). Levyn kappaleet käsittelevät brittiläistä elämää, joista selkeimpänä esimerkkinä käy ”Waterloo Sunset”. Kappaleiden aiheita ovat muun muassa iltapäivätee (”Afternoon Tea”), savukkeet (”Harry Rag”) ja rakastetun perään haikaileminen (”End of the Season”). Monessa laulussa käsitellään sellaisia aiheita lapsuudesta, jotka ovat ajan myötä kadonneet. Tästä syystä albumi on sävyltään huomattavan melankolinen, mikä luo suuren kontrastin niin sanotun rakkauden kesän 1967 ilmapiiriin. Aikakauden musiikillista kenttää hallitsi psykedeelinen rock, mutta Ray Davies keskittyi kirjoittamaan kaksi–kolmeminuuttisia pop-lauluja.
Suurimman osan albumin kappaleista kirjoitti Ray Davies. Hän kuitenkin myös rohkaisi veljeään Dave Daviesia astumaan enemmän parrasvaloihin, ja niinpä tämä kirjoitti laulut ”Love Me Till the Sun Shines” ja ”Funny Face”. Kappaleen ”Death of a Clown” veljekset kirjoittivat yhdessä.
Avausraita ”David Wattsin” tarina perustuu todellisen David Watts -nimisen henkilön ympärille. Ray Davies on kertonut haastattelussa, että Watts oli hänen hyvä ystävänsä sekä ”huono promoottori”. Hänen mukaansa Watts oli myös homoseksuaalina hetken aikaa kiinnostunut Dave Daviesista. Hänen suuntautumiseensa perustuvat rivit "And all the girls in the neighbourhood/Try to go out with David Watts/They try their best but can’t succeed..."
Dave Davies kirjoitti ”Death of a Clownin” pianolla hänen äitinsä kodissa. Ray Davies toi kappaleeseen omia ideoitaan ja auttoi muovaamaan sitä lopulliseen muotoonsa. ”Two Sistersin” pääosassa ovat Sybilla- ja Priscilla -nimiset siskokset, mutta todellisuudessa laulu kertoo Ray Daviesin suhteesta hänen veljeensä, Kinksin toiseen kitaristiin Dave Daviesiin. Dave piti usein hauskaa kaupungilla, kun ”avioliiton vanki” Ray istui kotona perheensä kanssa. Dave Davies itse uskoo, että kappaleen sanoitukseen vaikutti veljesten erilaisen luonteen lisäksi myös se, että heillä oli perheessään myös kaikkiaan kuusi vanhempaa siskoa. Sessiomuusikko Nicky Hopkins soittaa kappaleessa cembaloa.
”Tin Soldier Man” tunnettiin työvaiheessa nimellä ”Sand on My Shoes”. Ray Davies kirjoitti sen isälleen, sillä hänellä oli tapana tehdä lauluja viihdyttääkseen perhettään. Alun perin kappale kertoi kahdesta Oxford Streetillä esiintyneestä viiksekkäästä henkilöstä, jotka esittivät egyptiläistä tanssia. Kyseiset pitkiin yöpaitoihin pukeutuneet henkilöt olivat Daviesin isän suuressa suosiossa. ”Tin Soldier Manin” monoversio eroaa stereoversiosta siten, että siitä puuttuu taustalaulu sekä kansi ensimmäistä nuottia.
Kappaleen ”Lazy Old Sun” Ray Davies teki muistuttamaan standardeja, joita hänen vanhempansa aikoinaan soittivat kotona. Rumpukuvionsa ja Dave Daviesin kitaran vuoksi kappaletta on kuvattu psykedeeliseksi. ”Lazy Old Sun” on eräs Dave Daviesin suosikeista levyltä. Albumin päättää sen kuuluisin kappale, Lontoosta kertova ”Waterloo Sunset”, joka on eräs The Kinksin suurimmista hiteistä Britanniassa. Sitä on pidetty The Beatlesin ”Yesterdayn” kaltaisena ajattomana klassikkona, ja molempia kappaleita yhdistää se, että niiden säveltäjät saivat säveleen inspiraation unissaan. Alun perin kappaleen nimeksi piti tulla ”Liverpool Sunset” kuvaamaan muun muassa Merseybeat-musiikin kuolemaa, mutta lopulta Ray Davies siirsi aiheen kotikaupunkiinsa Lontooseen.
Pye Records julkaisi "Something Else by The Kinksin" Britanniassa niin stereo- kuin monoformaatissa 15. syyskuuta 1967. Vaikka levyn kappaleet ”Waterloo Sunset” ja ”Death of a Clown” olivat singlenä ilmestyessään olleet suuria hittejä, ei itse albumi noussut Record Retailer -listalla sijaa 35 korkeammalle, ja listaviikkojakin sille kertyi top 50:ssä vain kaksi. Melody Makerin ja New Musical Expressin listoille levy ei noussut lainkaan, sillä ne listasivat vain kymmenen parasta albumia. "Something Else by The Kinks" jäi myös yhtyeen viimeiseksi Britannian listoille nousseeksi studioalbumiksi.
Yhdysvalloissa albumi ilmestyi Reprise Recordsin julkaisemana tammikuussa 1968. Myös siellä levy ilmestyi sekä monona että stereona. The Kinks oli Yhdysvalloissa muusikoiden liiton määräyksestä pannassa, eikä levy noussut Billboard 200 -listalla sijaa 153 korkeammalle. Cashboxin listalla menestys oli hieman parempaa, sillä levy ylsi sijalle 89. Sen sijaan Record Worldin listalla se ei sijoittunut lainkaan.
Norjassa levy ylsi sijalle 12 ja Länsi-Saksassa sijalle 31.
"Something Else by The Kinks" oli yhtyeen siihen saakka huonoimmin myynyt albumi. Ray Davies itse on uskonut, että albumi ei vastannut ostavan yleisön käsitystä Kinksin musiikista. Yhtye oli jo siirtynyt pois alkuperäisestä garage rock -soundistaan, vaikka monet edelleen yhdistivät yhtyeen tähän tyyliin. Lisäksi levy-yhtiö Pye ei koskaan pitänyt albumeja tärkeinä, vaan halusi yhtyeeltä nimenomaan hittisinglejä. Niinpä Kinksin albumeja ei koskaan markkinoitu yhtä vahvasti kuin esimerkiksi The Beatlesin ja The Rolling Stonesin kohdalla. Myöskään levyn kappaleet eivät olleet muodikkaita ajalla, jolloin Jimi Hendrix Experiencen ja Creamin kaltainen psykedeeliset voimatriot olivat suuressa suosiossa. Lisäksi The Beatles oli juuri julkaissut voimannäyttönään konseptialbuminsa "Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band". Näiden rinnalla "Something Else by The Kinks" vaikutti teemoiltaan vanhanaikaiselta ja mitättömältä. Tosin nykyisin albumia arvostetaan juuri sen musiikillisen liioittelemattomuuden vuoksi.
Albumin ensimmäinen CD-versio ilmestyi vuonna 1988. Vuonna 1998 julkaistiin uusi, remasteroitu CD-painos, joka sisälsi myös bonuskappaleita. Tammikuussa 2011 ilmestyi kahden CD-levyn "Deluxe Edition", joka sisälsi alkuperäisen albumin mono- ja stereomiksaukset.
Yhdysvaltalaisen Rolling Stone -musiikkilehden toimittaja James Pomeroy käsitteli albumia 9. maaliskuuta 1968 ilmestyneessä numerossa. Hän piti sitä Kinksin siihen asti parhaimpana levynä. Hänen mielestään "Something Else by The Kinks" osoittaa selkeää kehitystä edellisen "Face to Face" -albumin jälkeen. Hän epäili sen kuitenkin jäävän yhtyeen viimeiseksi Yhdysvalloissa julkaistavaksi albumiksi. Hän kehuu kappaleita ”David Watts”, ”Harry Rag”, ”End of the Season” ja ”Tin Soldier Man”, mutta ”Lazy Old Sun” ja ”No Return” kuulostavat hänen mukaansa väsyneiltä ja latteilta. Loppuun Pomeroy toteaa, että Kinksiä kuunnellessaan kuulija on huvittunut, hämmentynyt, lumoutunut, viihtynyt – ja aina kyseenalaistava.
Allmusicin Stephen Thomas Erlewine on sitä mieltä, että "Something Else by The Kinks" levittää "Face to Facen" saavutuksia ja sisältää kolmetoista brittiläisen popin klassikkoa. Hän toteaa Ray Daviesin kehittyneen lauluntekijänä ja muuttuneen samalla entistä nostalgisemmaksi ja tunteellisemmaksi. Esimerkiksi kappaleita ”End of the Season”, ”Lazy Old Sun” ja ”Situation Vacant” hän kehuu upeiksi. Ray Daviesin mestariteosten lisäksi hän luo tunnustusta myös Dave Daviesin kappaleille, jotka auttavat tekemään albumista juuri niin ”loputtoman kiehtovan” kuin se on. Erlewine antaa albumin arvosanaksi viisi tähteä viidestä mahdollisesta.
Vuonna 2003 Rolling Stone sijoitti albumin 289:nneksi, kun se valitsi mielestään kaikkien aikojen viisisataa parasta albumia. Levy kuuluu myös Robert Dimeryn toimittamaan kirjaan "1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään".
A-puoli
B-puoli
 CD 1: Mono
CD 2: Stereo
Näiden Britanniassa ja Yhdysvalloissa julkaistujen singlejen lisäksi julkaistiin ainakin yksin Ranskassa single ”Tin Soldier Man” B-puolenaan ”Love Me Till the Sun Shines”. Kanadassa puolestaan ilmestyi ”David Watts” B-puolenaan ”Afternoon Tea”.
Muusikot
Muut