hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Joona Puhakka
Joona Tapio Puhakka (s. 23. kesäkuuta 1982 Kerava) on entinen suomalainen uimahyppääjä. Hän on Suomen ensimmäinen uimahyppyjen arvokilpailuvoittaja voittaessaan EM-kultaa metrin ponnahduslaudalta 2004 ja Suomen ensimmäinen MM-mitalisti sijoittuessaan kolmanneksi metrin ponnahduslaudalla Barcelonan MM-kisoissa 2003. Puhakalla on lisäksi kultaa metrin ja pronssia kolmen metrin ponnahduslaudalta vuoden 2006 EM-kisoista ja Eindhovenin EM-kisoista 2008 hopeaa metrin ja pronssia kolmen metrin ponnahduslaudalta.
Suurimman osan vuodesta Puhakka leireilee Arizonan Tempessä, jossa häntä valmentaa Mark Bradshaw. Suomessa valmentajana toimii Pentti Koskinen. Seuratasolla Puhakka edustaa Vantaan Uimareita.
Puhakka kirjoitti ylioppilaaksi Mäkelänrinteen urheilulukiosta vuonna 2002. Tämän jälkeen hän opiskeli kauppatieteitä Yhdysvalloissa, Phoenixissa, Arizonan osavaltion yliopistossa (ASU), josta hän valmistui kauppatieteiden kandidaatiksi keväällä 2007. Puhakan tärkeä harrastus on golf ja hän on mukana myös hyväntekeväisyydessä.
Puhakka oli ehdolla 2009 eurovaaleissa Kokoomuksen listalta, mutta häntä ei valittu.
Syksyllä 2010 Puhakka tanssi Tanssii tähtien kanssa -TV-ohjelmassa sen viidennellä tuotantokaudella tanssinopettaja Sanni Siuruan kanssa. Hän sijoittui neljänneksi.
Puhakka on ollut vuodesta 2009 naimisissa Miljonääri-Jussi-ohjelmassa esiintyneen Phuong "Funi" Buin kanssa. Parilla on kaksi lasta. Heidän esikoispoikansa syntyi maaliskuussa 2010. Puhakka on toiminut Uimaliiton hallituksen jäsenenä sekä Unicefin ja Kummit ry:n kummina. Hän toimii myös Unicefin Puhtaan veden puolesta -lähettiläänä.
Inside Out (punkyhtye)
Inside Out oli yhdysvaltalainen hardcore punk -yhtye. Yhtye tunnetaan nykyään parhaiten Rage Against the Machinen laulajan Zack De La Rochan ensimmäisenä yhtyeenä. Yhtye julkaisi vain yhden levyn: 7" EP:n "No Spiritual Surrender", Revelation Recordsin kautta. Yhtye oli kirjoittanut aineistoa toiselle julkaisulleen, jonka nimeksi piti tulla "Rage Against the Machine". Yhtye kuitenkin hajosi ennen levyn julkaisua.
Opinto-ohjaus
Opinto-ohjaus (peruskouluissa oppilaanohjaus) on peruskouluissa, lukioissa ja ammattikouluissa toteutettava toiminta ja oppiaine, joka pyrkii ohjaamaan oppilaita ja opiskelijoita opiskelussa ja jatko-opintoja koskevissa kysymyksissä sekä ohjaamaan opiskelijat työelämään.
Opinto-ohjaukseen kuuluu oppilaiden ja opiskelijoiden auttaminen aine- ja kurssivalinnoissa, auttaminen oppimisongelmissa sekä henkilökohtainen ohjaus. Opinto- ja oppilaanohjaus on paljolti oppilaiden ja opiskelijoiden, opettajien ja huoltajien yhteistoimintaa. Oppilaanohjaus tutustuttaa oppilaita myös työntekoon järjestämällä tutustumiskäyntejä yrityksiin ja toteuttamalla käytännön tutustumista työelämään, työelämään tutustumisjaksoja eli työelämätietoutta. Opinto-ohjaus ohjaa opiskelijoita myös oman opinto-ohjelman suunnittelussa.
Opinto-ohjaajilta (lyhenne opo) ja oppilaanohjaajilta vaadittavat koulutus, työkokemus ja muut ehdot esitetään oppilaitoslainsäädännössä. Yleensä viran pätevyyteen vaaditaan oikean oppilaitosmuodon opettajapätevyys ja ohjausopinnot; kasvatustieteen alempi korkeakoulututkinto ja kasvatustieteen maisterin tutkinnot. Siinä missä peruskouluissa voi yksi henkilö olla keskittynyt ainoastaan oppilaanohjaajan työhön, opinto-ohjaajat hoitavat usein myös jotakin muuta opettajan virkaa. Opinto- ja oppilaanohjaajien työllisyystilanne on ollut pitkään vakaa, mutta 2000-luvulla pätevistä ohjaajista on ollut puutetta.
Opinto- ja oppilaanohjaajan lisäksi opinto- ja oppilaanohjausta antaa usein ryhmänohjaaja, muut opettajat, rehtori sekä tuutorit ja tukioppilaat.
M60 Patton
M60 Patton on yhdysvaltalainen taistelupanssarivaunu, joka oli alatyyppeineen Yhdysvaltain pääasiallinen taistelupanssarivaunu 1960-luvulta 1990-luvulle. M60-vaunuja on valmistettu yhteensä noin 15 000 kappaletta eri versioina. Vaunu on nimetty toisen maailmansodan kenraalin George S. Pattonin mukaan.
M60 Pattonin kehittely alkoi vuonna 1957 kun ilmeni, että neuvostoliittolaiset olivat kehittäneet 100 mm:n panssarivaunukanuunalla aseistetun raskaasti panssaroidun T-54:n, joka oli ominaisuuksiltaan ylivoimainen verrattuna yhdysvaltalaisten silloiseen M48 Patton -taistelupanssarivaunuun.
M48:n runkoon asennettiin uusi 750 hevosvoimainen, ilmajäähdytetty Continental V-12-dieselmoottori ja aseistukseksi brittiläinen 105 mm:n L7-sarjan panssarivaunukanuuna. Vaunu nimettiin aluksi M68:ksi, ja sen sarjavalmistus aloitettiin 1959. M68 uudelleennimettiin M60:ksi ja se tuli palveluskäyttöön 1960.
Uudelleensuunnittelu lisäsi vaunun toimintamatkaa ja liikkuvuutta, ja vähensi tankkaus- ja huoltotarvetta. Vaunun runko on yksiosainen teräsvalu, joka on jaettu miehistö- ja moottoritilaan.
Vuonna 1963 M60 uudistettiin M60A1:ksi. Siinä oli suurempi ja paremmin muotoiltu torni, parempi panssarointi ja paremmat vakaimet. Sitä valmistettiin vuoteen 1980 saakka. M60A2:ssa oli edellistä matalaprofiilisempi torni vaununjohtajan konekiväärikupolilla varustettuna sekä 152 mm:n panssarivaunukanuuna, jolla voi ampua myös Shillelagh-panssarintorjuntaohjuksia. Kanuunaan liittyneiden ongelmien vuoksi M60A2 hylättiin tyyppinä ja monet niistä uudistettiin M60A3:ksi, mikä torni perustui M60A1:een. M60A3:n suunnittelu aloitettiin 1978. Sen tekniikka sisälsi uuden etäisyysmittarin ja ballistisen tietokoneen, sekä tornin vakautusjärjestelmän ja kaikki vaunut päivitettiin lopulta tähän malliin.
Israel käytti M60:ia ja M60A1:iä Jom Kippur -sodassa 1973 Siinailla Egyptiä vastaan ja Golanin kukkuloilla Syyriaa vastaan. Yhdysvallat lähetti M60:ia lisätueksi ennen vihollisuuksien puhkeamista ja niiden kestäessä. Sodan seurauksena Israel sai myös lisää M48:a, M60:iä ja M60A1:iä.
Uudistetut M60:t palvelivat Israelia myös Rauha Galileaan -operaatiossa Libanonissa 1982. Israel uudisti M60:iä uusilla teloilla ja aktiivipanssarilla. Näin uudistettu M60 oli nimitykseltään Magach 6B. Magachia on kehitetty edelleen Magach 7A:ksi, 7B:ksi ja 7C:ksi lisäämällä panssarointia, ammunta-automatiikkaa, lämpösuojauksen ja savunheittimet.
Yhdysvaltain merijalkaväki ja saudit käyttivät M60A1:tä vielä ensimmäisessä Irakin sodassa. M60 oli verrattavissa Irakin T-72:n vientimalleihin, vaikkakin heikommin aseistettu, mutta toisaalta varustettu nykyaikaisella ammunnanhallinnalla.
M60-taistelupanssarivaunuja oli 2005 Argentiinalla, Bahrainilla, Itävallalla, Egyptillä, Kreikalla, Israelilla, Espanjalla, Turkilla, Thaimaalla ja Iranilla. Yhdysvalloissa niitä ei ole enää taistelukäytössä.
Miehistö
Aseistus
Mitat
Taistelumassa
"Nopeus"
Toimintamatka
Panssarointi
M10 Wolverine
M10 Gun Motor Carriage oli Yhdysvaltojen pääasiallinen panssarintorjuntavaunu toisessa maailmansodassa.
Yhdysvaltain taktiikkaan kuuluivat panssarintorjuntavaunut, joita käytettäisiin vihollisen panssarivaunujen tuhoamiseen, kun taas taistelupanssarivaunuja käytettäisiin pääasiassa jalkaväen tukena ja läpimurtoihin. M10 oli rakennettu Shermanin rungolle, johon oli asennettu avokattoinen pyörivä torni ja kolmituumainen (76,2 mm) M7-tykki. Tykissä muun muassa käytetty M79-panssariammus pystyi läpäisemään 100 mm panssariterästä 914 metrin etäisyydeltä. Lähi- ja ilmapuolustukseen oli 12,7 mm M2HB-konekivääri ja miehistöllä 7,62 mm M1-puoliautomaattikarbiinit.
Perusmallissa M10 oli 375 hv:n General Motors 6046-kaksoisdiesel, jossa oli yhdistettynä kaksi suoraa kuusisylinteristä moottoria. Tätä mallia valmistettiin 5 000 kappaletta. M10A1-version voimanlähde oli 450 hv:n Ford GAA V-8 bensiinimoottori. M10A1:n valmistusmäärä oli noin 1 700. Britit aseistivat omia M10-vaunujaan 76,2 mm O.Q.F 17-pdr Mk. V -tykillä eli niin sanotulla 17-naulaisella. Näin syntynyttä muunnosta kutsuttiin dieselkäyttöisillä malleilla nimellä Achilles IC ja bensiinikäyttöisillä malleilla nimellä Achilles IIC.
Nimen Wolverine alkuperä on tuntematon. Sodan ajalta ei löydy todisteita että siihen oltaisiin viitattu tällä nimellä joten nimi on todennäköisesti keksitty sodan jälkeen. Sekä yhdysvaltalaiset että britit viittasivat siihen yksinkertaisesti nimellä M10, tosin yhdysvaltalaiset käyttivät myös termiä TD (Tank Destroyer). Vuonna 1945 britit antoivat vaunulle nimeksi Achilles joka viittaa sekä vaunun alkuperäiseen versioon että 17-paunan tykillä varustettuun versioon. Nimen Achilles uskotaan usein virheellisesti viittaavan vain jälkimmäiseen.
M18 Hellcat
76 mm Gun Motor Carriage M18 oli toisessa maailmansodassa käytetty yhdysvaltalainen panssarintorjuntavaunu. Se sai lempinimen Hellcat ja tunnetaan nopeimpana sodassa käytettynä tela-ajoneuvona (88 km/h). M18:aa valmistettiin heinäkuusta 1943 lokakuuhun 1944. Kokonaisvalmistusmäärä oli 2 507 vaunua. M18 oli koko sodan nopein telaketjullinen ajoneuvo.
Joulukuussa 1941 USA:n maavoimien taisteluvälinelaitos (US Army Ordnance Corps) jätti tilauksen nopeasta panssaritorjuntavaunusta, joka olisi varustettu Christie-jousituksella, Wright Continental R-975 -moottorilla ja 37 mm:n kanuunalla. Moottori oli yhdeksänsylinterinen 400 hv:n bensiinikäyttöinen tähtimoottori.
Pohjois-Afrikassa käytyjen taistelujen perusteella huomattiin, että 37 mm tykki oli riittämätön ja vaatimukseksi päivitettiin 57 mm:n tykki. Prototyyppien ja kokeiden perusteella vaunuun otettiin vieläkin tehokkaampi 75 mm:n tykki ja viimein 76,2-millinen M1A1, jonka putken pituus oli 52 kaliiperia. Kyseisestä tykistä käytettiin myös M1A1C- ja M1A2-malleja. Myös telapyörien Christie-tyypisestä kierrejousituksesta luovuttiin ja tilalle otettiin sauvajousitus. Suunnitelma lyötiin lukkoon helmikuussa 1943 ja valmistus alkoi saman vuoden heinäkuussa.
M18 pääsi tositoimiin Luoteis-Euroopassa ja Italiassa kesällä 1944. Vaunu osoittautui toimivaksi väijytyksissä ja yllätyshyökkäyksissä ja pystyi tuhoamaan kaikki paitsi raskaimmat saksalaispanssarit. Hellcatin panssarointi tosin oli paksuimmillaankin vain 25 mm, joten se ei kyennyt pysäyttämään kevyidenkään PST-tykkien ammuksia. 630. panssarintorjuntapataljoona ilmoitti heinäkuussa 1944 53:n Tigerin ja Pantherin tuhoamisesta vain 17 vaunun tappioin.
Päinvastoin kun M4 Shermanin rungolle rakennettu M10 Wolverine, M18 Hellcat oli suunniteltu alun perin panssarintorjuntavaunuksi ja se oli tästä syystä painoltaan vain puolet M10:sta, huomattavasti nopeampi ja aseistettu tehokkaammalla tykillä. Varastotilaa oli huomattavasti enemmän, joten M18 pystyi kantamaan viiden miehen miehistön lisäksi 45 kpl 76 mm tykin laukauksia ja yhden 12,7 mm:n M2-konekiväärin, jota varten oli 800 patruunaa. Vaunun keveys (18 tonnia) oli muun muassa päältä avoimen tornin, ohuen panssaroinnin ja pienen koon ansiota. Avoin torni kuitenkin jätti miehistön tarkka-ampujille, kranaatinsirpaleille ja käsikranaateille alttiiksi.
M18:sta valmistettiin myös M39 Armored Utility Vehicle -muunnosta. Se oli torniton kuljetusvaunu, jota käytettiin tykinvetäjänä tai miehistön tai lastin kuljetukseen.
On myös mahdollista, että sodan jälkeen vaunuun olisi yritetty sovittaa 90 mm tykkiä, mutta asiasta ei tarkkaa tietoa.
M36 Jackson
M36 Gun Motor Carriage oli toisen maailmansodan aikainen yhdysvaltalainen panssarintorjuntavaunu (). Siitä käytettiin yleensä lempinimiä Jackson tai Slugger etelävaltioiden kenraali Thomas Jacksonin mukaan.
Raskaiden saksalaisten vaunujen, kuten Pantherin ja Tigerin ilmestyessä Yhdysvaltain armeijan M10 Wolverine -panssarintorjuntavaunu jäi nopeasti vanhentuneeksi. Sen 76 mm tykki ei kyennyt läpäisemään uudempien vaunujen paksumpaa panssarointia. Tätä oli jo ennakoitu, ja jo syyskuussa 1942 Yhdysvalloissa oli ryhdytty suunnittelemaan uutta 90 mm M3 -tykkiä käyttävää vaunua. Kuten saksalainen 88 mm KwK 36 -panssarivaunutykkikin, amerikkalainen M3-tykki oli kehitetty alun perin raskaasta ilmatorjuntatykistä. Sillä oli erinomainen kranaatin lähtönopeus, ja se kykeni lävistämään minkä tahansa tuolloin käytössä olleen panssarivaunun panssarin. 90 mm M3 -kanuuna valittiin myös M26 Pershing -vaunun pääaseeksi.
M36 rakennettiin M10A1:n rungolle. Tehokkaamman tykin lisäksi siinä oli parempi moottori ja etupanssarointi oli kaksi kertaa paksumpi kuin M10:ssä. Kuten aikaisemmissakin yhdysvaltalaisissa panssarintorjuntavaunuissa, torni ei ollut kokonaan panssaroitu painon säästämiseksi ja sen katto oli avoin. Tämän vuoksi vaunuun kehitettiin sirpalesuojaksi erillinen taittuva kattopanssari.
Uusi vaunu ilmestyi Eurooppaan vasta vuoden 1944 puolivälissä ja vain 1 400 vaunua rakennettiin sodan aikana. Miehistöt pitivät uudesta vaunusta, joka oli yksi harvoista yhdysvaltalaisvaunuista joka pystyi torjumaan saksalaispanssarit pidemmän matkan päästä, kuten Ardennien taistelun aikana havaittiin. Korean sodassa moniin vaunuihin asennettiin runkokonekivääri jalkaväen torjuntaan.
Eri mallit:
Toisen maailmansodan jälkeen USA:n armeija käytti Jacksonia Korean sodassa, ja sen 90 mm tykki kykeni tuhoamaan kaikki venäläisvalmisteiset vaunut yli 2 km:n etäisyydeltä. Jackson pysyi USA:n armeijan kalustossa pitkälle 1950-luvun lopulle asti.
Jacksonia vietiin sotien jälkeen moniin ulkomaihin, muun muassa Etelä-Koreaan ja Jugoslaviaan. Jugoslaviassa moottoriksi vaihdettiin 1970-luvulla venäläisen T-55 -vaunun dieselmoottori, jolla liikkuvuutta saatiin parannettua. M36 Jacksonit osallistuivat vielä Jugoslavian hajoamissotiin 1991–1995. Ne palvelivat Kroatian armeijassa aktiivisesti vuoteen 2002 saakka, jonka jälkeen viimeiset 20 vaunua poistettiin palveluksesta.
Eduskuntaryhmä
Eduskuntaryhmä on kansanedustajien käytännön työskentelylle keskeinen ryhmä. Kansanedustajien ei ole pakko kuulua eduskuntaryhmiin, mutta yleensä edustajat kuuluvat oman puolueensa ryhmään. Eduskuntaryhmät kokoontuvat säännöllisesti ja niillä on puheenjohtajat. Eduskuntaryhmien asemaa on vahvistettu viime vuosina ja vuoden 2000 perustuslaissa niiden asema tunnustettiin.
Nykyiset eduskuntaryhmät:
Eduskuntavaalien jälkeen Perussuomalaisten eduskuntaryhmästä on eronneet ovat perustaneet Sininen eduskuntaryhmän. Liike Nyt -eduskuntaryhmä on erkaantunut Kansallisen kokoomuksen eduskuntaryhmästä, Tähtiliikkeen eduskuntaryhmä Keskustan eduskuntaryhmästä.
Joskus eduskuntaryhmästä tai puolueesta on eronnut tai erotettu kansanedustajia, jotka ovat ryhmittyneet oman eduskuntaryhmänsä taakse. Tällaisia eduskuntaryhmiä ovat olleet muun muassa:
Sinfonia Lahti
Sinfonia Lahti () on Lahden kaupunginorkesteri. Sen ylikapellimestarina toimii Dima Slobodeniouk syksystä 2016 lähtien. Vuosina 1988–2008 johtajana toiminut nykyinen kunniakapellimestari Osmo Vänskä nosti Sinfonia Lahden kansainvälisesti merkittäviä Sibelius-levytyksiä tekeväksi laatuorkesteriksi. Vänskä aloitti myös vuosittaisen Sibelius-festivaalin järjestämisen Sinfonia Lahden konserttisalissa Sibeliustalossa.
Lahden kaupunginorkesteri perustettiin 1950 jatkamaan vuonna 1910 toimintansa aloittaneen Lahden Musiikinystävien orkesterin perinteitä. Vakinaisina kapellimestareina ovat toimineet Martti Similä 1951–1957, Urpo Pesonen 1959–1978, Jouko Saari 1978–1984, Ulf Söderblom 1985–1988, Osmo Vänskä 1988–2008, Jukka-Pekka Saraste (taiteellinen neuvonantaja) 2008–2011 Okko Kamu 2011–2016 ja Dima Slobodeniouk (2016-).
Orkesteri on tehnyt yli 80 levytystä. Se on erityisesti profiloitunut ja saanut mainetta noin 25 Sibelius-levyllään, joihin sisältyy koko sinfoniatuotanto sekä useiden teosten ensilevytykset ja alkuperäisversioiden levytykset. Orkesterin levytuotantoon kuuluu myös useita Kalevi Ahon ja Joonas Kokkosen teosten levytyksiä. Sinfonia Lahti on myös tehnyt yhteistyötä kevyemmän musiikin artistien kuten Rajaton-yhtyeen kanssa. Osmo Vänskän Sibelius-levytykset ovat saaneet kahdesti Gramophone-palkinnon ja monia muita palkintoja, ja orkesterilla on lukuisia suomalaisia kultalevyjä.
PT-76
PT-76 (, "plavajuštši tank" )
on neuvostoliittolainen 1950-luvulla käyttöön otettu amfibiopanssarivaunu, josta tuli Varsovan liiton armeijoiden pääasiallinen tiedusteluvaunu. Sitä on viety runsaasti ystävällismielisiin valtioihin. Kaikkiaan vaunua on käytetty 25 maassa.
PT-76 kehitettiin vuosina 1949–1951 Ž.Ja.Kotinin johdolla ja otettiin virallisesti käyttöön 1952. Tuotanto alkoi 1953 Volgogradin traktoritehtaalla. Vuonna 1958 siirryttiin parannettuun malliin PT-76B, joka pystyi tuotannossa vuoteen 1963. Kaikkiaan vaunuja valmistettiin noin 7000, joista 2000 meni vientiin. Käyttäjiin kuuluivat Afganistan, Angola, Kongon demokraattinen tasavalta, Kuuba, Egypti, Suomi, Guinea, Indonesia, Intia, Irak, Laos, Madagaskar, Mosambik, Pohjois-Korea, Pakistan, Puola, Vietnam ja Jugoslavia. Kiinan kansantasavalta valmistaa edelleen PT-76:een perustuvaa Type 63:tta. Sitä on viety Pakistaniin, Sudaniin, Tansaniaan ja Vietnamiin.
PT-76:ssa on kolmen hengen miehistö ja vaunun johtaja käyttää myös radiota ja aseistusta. Aseistuksena on 76 mm tykki ja yksi konekivääri. Puolalaisissa vaunuissa on lisäksi 12,7 mm konekivääri. Voimanlähteenä on 240 hv V-6-diesel. Panssarointi on kevyt, 14 mm eturungossa, 17 mm tornissa, joten vaunun paino jää 14 tonniin. Vaunussa ei ole pimeänäkölaitteistoa tai ABC-suojausta. Nimensä mukaisesti se kykenee ylittämään myös vesistöjä. Neuvostoliitossa vaunu korvattiin myöhemmin tiedustelukäytössä BMP-1:n tiedusteluversio BRM-1:llä.
PT-76:tta on käytetty Intian-Pakistanin sodissa 1965 ja 1971, Vietnamin sodassa, Kuuden päivän sodassa, Jom kippurin sodassa ja Angolassa. Venäjän armeijan on raportoitu käyttäneen vaunuja Tšetšeniassa ja Indonesian armeijan vuonna 2000 alkaneiden levottomuuksien yhteydessä Ambonissa. Vaunuja käytettiin myös Tšekkoslovakian miehityksessä vuonna 1968.PT-76:n rungolle perustuvia ajoneuvoja ovat:
M113
M113 on yhdysvaltalainen panssaroitu miehistönkuljetusajoneuvo, joka on toiminut alustana monille eri tarkoituksiin käytetyille ajoneuvoille. M113:a ja sen yli 40 muunnosta on valmistettu kaikkiaan yli 80 000 kappaletta, mikä tekee siitä maailman käytetyimmän panssariajoneuvon. Vaunua on käytetty yli 50 maassa.
M113 esiteltiin ensimmäisen kerran vuonna 1960. Se on kehitetty Fordin ja Kaiser Aluminium and Chemical Co:n M59- ja M75-mallien pohjalta. M113:n alkuperäinen valmistaja oli sanjoselainen Food Machinery Corporation. Tilausmäärien supistuessa 1990-luvulle tultaessa FMC ryhtyi yhteistyöhön Harsco Corporationin kanssa synnyttäen United Defense Industries -yhtiön. Se valmisti myös M2 Bradley -rynnäkköpanssarivaunua. M113:n nykyinen valmistaja on BAE Systems Land and Armaments johon United Defense sulautettiin keväällä 2005.
M113 suunniteltiin mekanisoituun sodankäyntiin miehistönkuljetusajoneuvoksi. Miehistöä on kaksi ja lisäksi vaunuun mahtuu 11 sotilasta varusteineen. Perusaseistuksena on yksi 12,7 mm M2-konekivääri. M113 on rakennettu lentokonealumiinista, joka antaa saman suojan kuin teräs, etunaan pienempi paino. Panssarointi on nykyisin 12–38 mm paksu. Alkuperäinen moottori oli 209 hv bensiinimoottori, joka jo vuoden 1964 M113A1 mallissa korvattiin 212 hv dieselmoottorilla. Nykyinen M113A3 käyttää 275 hv dieselmoottoria ja painaa 12,25 tonnia. Vaunu on uiva, ilmakuljetteinen ja laskuvarjolla pudotettava.
Otanmäki
Otanmäki on taajama Kajaanin kaupungissa. Se kuului entiseen Vuolijoen kuntaan vuoteen 2007 asti, jolloin Vuolijoki liittyi Kajaaniin. Otanmäki syntyi 1950-luvulla rautamalmikaivoksen ympärille. Kaivos oli toiminnassa 1953–1985. Sen omisti alkuaan valtionyhtiö Otanmäki Oy, jolta se siirtyi toiselle valtionyhtiölle Rautaruukki Oyj:lle 1968. Kaivoksen yhteydessä toimivat rikastamo ja vanadiinitehdas.
Otanmäessä toimii kiskoliikennekalustoa valmistavan Transtech Oy:n vaunutehdas. Alun perin junanvaunutehtaan perusti Rautaruukki 1980-luvun puolivälissä. Tehdas rakennettiin korvaamaan kaivoksen lopettamisen johdosta menetettyjä työpaikkoja. Otanmäkeen johtaa tavaraliikenteen käytössä oleva vähäliikenteinen Otanmäen rata, joka erkanee Iisalmen–Kontiomäen radalta Murtomäen asemalla.
Otanmäessä on tarvittavat peruspalvelut, muun muassa kauppa, apteekki, posti, kirjasto, hammashoitola, maauimala, baari ja huoltoasema. Otanmäen etäisyys Kajaanin kaupungin keskustasta on 37 kilometriä ja Vuolijoen taajamasta 12 kilometriä. Kylässä sijaitsee ala- ja yläaste. Otanmäessä oli lukio vuoteen 2008 asti.
Kaksoislaskutus
Kaksoislaskutus tarkoittaa sitä, että valekaupalla alennetaan tullattavan tavaran tullausarvoa. Tavara ostetaan vapaasti varastossa myyjämaassa ja myydään kuormaamisen jälkeen matkalla rajalle veroparatiisissa olevalle yhtiölle tappiolla.
Näin saadaan alempi tullausarvo, millä säästetään valmisteveroa, tullia sekä myös tämän perusteella määräytyvää arvonlisäveroa tuontimaassa. Tappiolla peiteyritykselle halvemmalla myyneen yrityksen jatkuvat tappiot katetaan myynti- ja ostomaan ohittavilla rahansiirroilla.
Kaksoislaskutuksessa tullimaksuja kierretään muuttamalla tavaran arvo laskussa ennen Venäjän rajaa. Venäjän lain mukaan se on rikollista. EU ei ole menettävä puoli. Kaksoislaskutuksessa Suomeen perustettu venäläisyhtiö ostaa EU-maasta tavaraa. Lasku maksetaan veroparatiisissa. Tavarat jaetaan eri varastoihin uusilla laskuilla, jotka näytetään Venäjän tullille. Mukaan liitetään halvempaa tavaraa.
Venäjälle maahantuodun tavaran arvo on tilastollisesti alhaisempi kuin sinne viedyn tavaran arvo kaksoislaskutuksesta johtuen. Suomen Pankin Venäjän-tutkija Simon-Erik Ollus arvioi Talouselämän artikkelissa tammikuussa 2007, että Suomen ja EU-maiden itäviennistä kolmasosa kaksoislaskutetaan. ""Virallisissa tullitilastoissa Venäjän ja Suomen tilastojen ero viennin arvosta revähti vuonna 2005 lähes 60 prosenttiin. Vilunkipelin osuus siitä on kuitenkin vain kolmannes. Esimerkiksi kun tuote tuodaan vaikka Saksan kautta Suomeen ja viedään täältä edelleen Venäjälle, kirjaa Suomen tulli sen tuonniksi Suomeen ja vienniksi Venäjälle. Venäjän tullille tämä on kuitenkin pelkästään tuontia Saksasta.""
Asiaan pyritään puuttumaan tarkkailemalla tilannetta puolivuosittain tullihallintojen kesken ja kehittämällä tarkastusta. Edelleen kaksoislaskutusta voidaan yrittää vähentää sähköisellä tullauksella. Käytännössä sähköinen tullaus tarkoittaa sitä, että ilmoitus tavarasta kulkee suojatussa it-järjestelmässä. Sähköiseen tullausjärjestelmään on rikollisten ja erilaisten muiden toimijoiden paljon vaikeampi soluttautua kuin perinteiseen tullaukseen. Näin tavaran arvo ei matkalla pääse muuttumaan.
Venäjä ei ole ollut valmis siirtymään sähköiseen tullaukseen, joka lopettaisi välistä vedot. Suomalaisyritysten mukaan rehellisesti toimivat eivät pärjää hintakilpailussa kaksoislaskuttajan kanssa.
Munda
Munda on Salomonsaarille kuuluvan New Georgian saaren suurin asutuskeskus. Siellä oli noin 2 800 asukasta vuoden 2009 väestönlaskennassa. Munda sijaitsee saaren länsiosissa. Länsiosan lounaisin kohta on nimetty asutuskeskuksen mukaan Munda Pointiksi.
Munda (täsmennyssivu)
Munda on:
Richard Harris
Sir Richard St. John Harris (1. lokakuuta 1930 Limerick, Munster, Irlanti – 25. lokakuuta 2002 Lontoo, Englanti, Iso-Britannia) oli irlantilainen, kahdella Oscar-ehdokkuudella huomioitu näyttelijä ja muusikko. Hän näytteli muun muassa elokuvissa "Mies hevosena", "Gladiator", "Navaronen tykit", "Armoton" ja ennen kuolemaansa myös kahdessa ensimmäisessä Harry Potter -elokuvassa Albus Dumbledorena.
Harris oli lisäksi laulaja. Hänen tunnetuin esittämänsä kappale on Jimmy Webbin säveltämä ja sanoittama "MacArthur Park". Muita tunnetuimpia lauluja ovat "My Boy", "A Tramp Shining", "The Yard Went On Forever" ja "How I Spent My Summer".
Harris kuoli Hodgkinin tautiin vuonna 2002. Vuodesta 2004 Michael Gambon jatkoi Albus Dumbledoren roolissa.
Harrisin mukaan on nimetty vuonna 2002 perustettu British Independent Film Awards -gaalan palkinto, joka jaetaan vuosittain näyttelijälle jolla on ollut merkittävä vaikutus brittiläiselle elokuvalle.
Nailbomb
Nailbomb oli Max Cavaleran ja Alex Newportin perustama heavy metal -yhtye. Yhtye perustettiin vuonna 1993. Se sai levytyssopimuksen Roadrunner Recordsin kanssa ja julkaisi albumin "Point Blank", joka oli sekoitus thrash metallia, industrial metallia ja hardcore punkkia. Yhtyeen toinen ja viimeinen albumi oli "Proud to Commit Commercial Suicide". Se oli livelevy, joka oli äänitetty konsertissa Alankomaissa vuonna 1995. Yhtye hajosi tämän jälkeen.
Nailbomb oli sekä Cavaleralle että Newportille sivuprojekti. Cavalera tunnetaan yhtyeistä Sepultura, Soulfly sekä Cavalera Conspiracy ja Newport yhtyeestä Fudge Tunnel.
Danny DeVito
Daniel Michael "Danny" DeVito, Jr., (s. 17. marraskuuta 1944 Neptune, New Jersey) on yhdysvaltalainen näyttelijä, ohjaaja ja tuottaja. Hän meni naimisiin näyttelijä Rhea Perlmanin kanssa 26. tammikuuta 1982, ja heillä on kolme lasta, Lucy Chet DeVito (s. 1983), Grace Fan DeVito (s. 1985) ja Jake Daniel DeVito (s. 1987). Pariskunta erosi loppuvuodesta 2016.
Darkwell
Darkwell on itävaltalainen goottimetalliyhtye. Basisti Roland Wurzer ja kitaristi Roman Wiencke perustivat sen Innsbruckissa vuonna 1999.
Luontoilta
Luontoilta on Yleisradion lähettämä radio- ja televisio-ohjelma, jossa asiantuntijat vastaavat luontoaiheisiin kysymyksiin. Ohjelma lähetetään Radio Suomessa noin kerran kuussa. Televisioituja lähetyksiä on lähetetty TV1:ssä.
Luontoiltaa juontaa nykyisin Pirkka-Pekka Petelius, ja asiantuntijoina toimivat luontotoimittaja Juha Laaksonen (erityisalana linnut), eläintieteilijä Heidi Kinnunen (nisäkkäät), tutkija Ari Saura (kalat), museomestari Jaakko Kullberg (hyönteiset) ja yli-intendentti Henry Väre (kasvit).
__notoc__
Ensimmäinen Luontoilta lähetettiin Yleisradiossa vuonna 1975. Siinä asiantuntijoina olivat Matti Helminen, Kauri Mikkola ja Seppo Vuolanto. Ensimmäinen televisioitu lähetys oli TV1:n yhteislähetys radion kanssa Taipalsaaren Kyläniemestä 30. kesäkuuta 1982. Suurin osa televisiolähetyksistä on tehty studiossa.
Ohjelman kehitti Veikko Neuvonen, joka toimi myös sen ensimmäisenä juontajana. Hänen kanssaan asiantuntijoina toimivat Seppo Vuokko (erityisalana kasvit), Kauri Mikkola (hyönteiset), Seppo Vuolanto (linnut), Ilkka Koivisto (nisäkkäät), Matti Helminen (nisäkkäät) ja Harri Dahlström (kalat). Satunnaisia vaihteluja lukuun ottamatta nämä asiantuntijat olivat mukana ohjelman teossa, kunnes vuoden 2008 alussa vetovastuu siirtyi Peteliuksen ryhmälle. Vuokko ja Vuolanto ovat vielä mukana ryhmässä, joka vastaa Suomen luonto -lehden kysymyspalstalle lähetettyihin kysymyksiin.
Luontoilta täytti Neuvosen elämästä reilut kaksikymmentä vuotta. Hän ideoi ohjelman siirtyessään kesätoimittajan tehtävistä tiedetoimittajan toimeen. Neuvosen ajatuksena oli saada aikaan ohjelma, joka toimisi jonkin aikaa, mutta ohjelman suosio kasvoi ja ohjelma jatkui alkuperäisen konseptin periaatteella. Neuvonen on sittemmin myös toimittanut Viikon luontoääntä, joka on ollut leimaa antava yleisradion ilmeelle.
Pirkka-Pekka Petelius oli haaveillut luonto-ohjelman teosta, mutta kun häntä pyydettiin ohjelman tekoon mukaan, hän oli ensin kauhuissaan. Peteliuksen luontotuntemus on kuitenkin ollut mittava. Neuvosen vetäydyttyä eläkkeelle, Peteliuksesta tuli Luontoillan isäntä.
Luontoilta vastasi kuulijoiden tarpeeseen aikana jolloin suorat kontaktit kuulijoihin lisääntyivät. Ohjelma, jossa vastattiin puhelimitse erilaisiin luontoa koskeviin kysymyksiin oli ensin vailla nimeä. Ohjelma aloitti työnimellä Luontoilta ja se vakiintui ohjelman tunnetuksi nimeksi.
Ensimmäisten lähetysten jälkeen ohjelman erilaiset asiantuntijat ovat lisääntyneet ja vahvistuneet vuosien mittaan. Kantava ajatus on ollut, että ohjelma pystyy vastaamaan hyvinkin monipuolisiin ja erilaisiin kuulijoihin kysymyksiin. Vuosien varrella kaikki puheluiden välityksellä tulleet kysymykset asiantuntijoille ovat olleet aina ainutkertaisia ja yllätyksellisiä. Ohjelmaa on leimannut vahvasti puheohjelman luonne.
22. heinäkuuta 2015 tasavallan presidentti Sauli Niinistö soitti luontoiltaan.
Ill Niño
Ill Niño on yhdysvaltalainen heavy metal -yhtye, joka perustettiin New Jerseyssä vuonna 1999. Sen alkuperäinen nimi oli El Niño, mutta se muutettiin Ill Niñoksi, koska El Niño oli jo käytössä toisella yhtyeellä. Yhtye perustettiin New Jerseyssä ja se julkaisi ensimmäisen EP:nsä vuonna 2000. Sitä seurasi vuonna 2001 esikoisalbumi "Revolution Revolución". Vuonna 2003 yhtye julkaisi "Confession" albumin, josta kappale "How Can I Live" pääsi Freddy vs. Jason -kauhufilmin soundtrackille. Seuraavan albumin nimi oli "One Nation Underground", joka julkaistiin 2005. Yhtyeen neljäs albumi "Enigma" julkaistiin Yhdysvalloissa 2008 tammikuussa. Viiden albumi "Dead New World" julkaistiin syyskuussa 2010.
Samantha Bond
Samantha Bond (s. 27. marraskuuta 1961) on englantilainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten Pierce Brosnanin tähdittämistä James Bond -elokuvista, joissa hän näyttelee Moneypennyä. Lisäksi Bond on esiintynyt useissa televisiosarjoissa kuten "Downton Abbey" ja teatterissa. Hän on Royal Shakespeare Companyn jäsen.
Roger Spottiswoode
Roger Spottiswoode (s. 5. tammikuuta 1945 Ottawa, Kanada) on kanadalainen elokuvaohjaaja, jonka ohjaustöihin lukeutuu muun muassa James Bond -elokuva "Huominen ei koskaan kuole" (1997).
Kingdom Come
Kingdom Come on Saksalainen hard rock -yhtye. Sen perusti hampurilaissyntyinen laulaja Lenny Wolf vuonna 1987. Yhtyeen ensimmäinen single oli "Get It On". Ensimmäinen albumi, "Kingdom Come" (1988) myi kultaa. Seuraavat albumit eivät myyneet yhtä hyvin. Kaikki muut Kingdom Comen jäsenet paitsi Wolf jättivät yhtyeen. Wolf on saanut yhtyeeseen sittemmin uusia jäseniä. Yhtye levyttää yhä.
Colin Clive
Colin Clive (syntyjään Colin Glenn Clive-Greig, 20. tammikuuta 1900 – 25. kesäkuuta 1937) oli brittiläinen näyttelijä, jonka kaikkein tunnetuin rooli oli "Henry Frankenstein" James Whalen elokuvissa Frankenstein ja Frankensteinin morsian.
Clive syntyi Ranskassa everstin pojaksi, ja ennen näyttelijäksi ryhtymistä hän oli armeijan palveluksessa. Ensimmäisen kerran hän työskenteli James Whalen kanssa Savoy Theatressa "Journey's End" -nimisen tuotannon parissa.
Clive kärsi alkoholismista ja kuoli keuhkokuumeeseen vuonna 1937.
Lake of Tears
Lake of Tears on ruotsalainen yhtye, joka soittaa pääasiassa doom metallia ja gootti metallia, mutta musiikkityyli on laajentunut ja nykyään yhtye soittaa myös psykedeelistä rockia ja progressiivista metallia.
Se julkaisi ensimmäisen albuminsa 1994. Yhtye hajosi vuonna 2002, mutta teki comebackin runsaan vuoden kuluttua.
Lake of Tearsin perustivat 1990-luvun alussa Daniel Brennare, Jonas Erikkson, Mikael Larsson ja Johan Oudhuis. Heidän ensimmäinen albuminsa, "Greater Art", julkaistiin Black Mark levy-yhtiön kautta vuonna 1994, joka oli sisällöltään doom metallia.
Lake of Tearsin toinen albumi, Headstones, julkaistiin 1995. Musiikkityylin oli tullut uusia muutoksia, kuten raskaammat kitarariffit, jotka mahdollistivat sen, että albumi kuulosti melodisemmalta ja melankolisemmalta.
Jos "Headstones" oli uudistettu versio ensimmäisestä albumista, "A Crimson Cosmos" oli uudelleensyntyminen. "A Crimson Cosmos" oli erittäin melodinen albumi. Albumin päätösraita "A Crimson Cosmos", heijasti selvästi vaikutteita Pink Floydista, kun taas muut kappaleet, kuten "Lady Rosenred" ja "Raistlin and the Rose" heijastivat fantasiakirjallisuutta.
Kitaristi Jonas Eriksson lähti yhtyeestä ennen julkaisua ja hänet korvattiin Ulrik Lindblomilla. Hän soitti yhtyeessä vuoteen 1999 jolloin hän myös jätti yhtyeen ja hänet korvasi Magnus Sahlgren, joka soitti soolokitaristina, mutta vain vierailijana.
International Youth Service
International Youth Service eli IYS oli vuonna 1952 aloittanut suomalainen koululaiskirjeystäväpalvelu, josta saattoi tilata eri maista ulkomaalaisten kirjeystävien osoitteita. IYS toimi Turusta käsin. Eniten asiakkaita IYS:llä oli Suomesta, Isosta-Britanniasta, Ranskasta ja Italiasta. IYS lopetettiin 31.07.2008 asiakkaiden puutteen vuoksi.
Joulutorttu
Joulutortut eli tähtitortut ovat yleensä voitaikinasta valmistettuja leivonnaisia, jotka on perinteisesti muotoiltu tähden, ristin tai puolikuun muotoon ja täytetty luumumarmeladilla. Torttujen päälle voidaan sirotella jouluisen vaikutelman luomiseksi tomusokeria. Tortuista voi tehdä muunkin muotoisia, ja täytteenä voi käyttää esimerkiksi omena-kanelimarmeladia.
Joulutorttuja valmistetaan lähinnä Suomessa. Ruotsissa torttuja on syytetty "hakaristin" muotoisiksi.
Robert Patrick
Robert Patrick (s. 5. marraskuuta 1958 Marietta, Georgia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi elokuvasta "Terminator 2 – Tuomion päivä" T-1000:n roolista. Hän esiintyi pienessä taustaroolissa kyseisenä hahmona vielä Schwarzeneggerin toimintasatiirissa "Last Action Hero".
Vuonna 2000 hänestä tuli toinen pääosan esittäjistä televisiosarjasta "Salaiset kansiot", jossa hän esitti agentti John Jay Doggettia sarjan päättymiseen asti vuoteen 2002.
Patrick on naimisissa Barbara Patrickin kanssa ja heillä on kaksi lasta: tytär Austin ja poika Samuel.
Kay Panabaker
Stephanie Kay Panabaker (s. 2. toukokuuta 1990 Orange, Texas, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen entinen näyttelijä, joka tunnetaan ehkä parhaiten Nikkin roolista "Summerland"-televisiosarjassa. Hän esiintyi myös Disney Channelin sarjassa "Poika tulevaisuudesta" sekä vieraili sarjoissa "Greyn anatomia", "Aavekuiskaaja", "Weeds", "Zackin ja Codyn viiden tähden elämää" ja "Miehen puolikkaat".
Panabaker näytteli nuorena useissa teattereissa aina Chicagosta Philadelphiaan ja Atlantaan. Hänen isosiskonsa Danielle Panabaker on myös näyttelijä. Panabaker opiskeli Kalifornian yliopistossa historiaa ja valmistui ennen kuin täytti 18 vuotta.
Panabaker näytteli "C.S.I."-sarjassa Catherine Willowsin tytärtä. Sitä ennen hän teki vierailevia lapsirooleja sarjoissa kuten "Teho-osasto" ja "Seitsemäs taivas". Hänellä oli myös merkittävät roolit elokuvissa "Fame" (2009) ja "Cyberbully" (2011).
Panabaker lopetti näyttelemisen vuonna 2012 ja työskentelee nykyään eläintarhassa.
Pekka Lagerblom
Pekka Sakari Lagerblom (s. 19. lokakuuta 1982 Lahti) on suomalainen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa on keskikenttäpelaaja.
Lagerblom on Lahden Reippaan kasvatti. Hän teki Veikkausliiga-debyyttinsä 17. kesäkuuta 2001 ottelussa Vaasan Palloseuraa vastaan 18-vuotiaana. Tammikuussa 2004 Lagerblom siirtyi Bundesliigassa pelanneeseen SV Werder Bremeniin, jossa heti ensimmäisenä kautenaan siellä voitti seuransa kanssa tuplamestaruuden. Lagerblom ei kuitenkaan päässyt paljoa pelaamaan Werder Bremenin ykkösjoukkueessa ja kevään 2005 hän viettikin lainalla 1. FC Nürnbergissä. Lagerblom siirtyi kaudeksi 2006–07 2. Bundesliigan FC Kölniin, jossa pelasi suurimmassa osassa kauden otteluista. Kölnistä Lagerblom siirtyi Alemannia Aachenin riveihin kahden vuoden sopimuksella. Hän jätti lopulta seuran sopimuksensa päätyttyä ja allekirjoitti kesällä 2009 vuoden sopimuksen FSV Frankfurtin kanssa. Ura Frankfurtissa kesti vain vuoden ja oli loukkaantumisten johdosta rikkonainen. Kaudeksi 2010-2011 Lagerblom palasi Aachenin aikaisen valmentajansa alaisuuteen Stuttgartin kakkosjoukkueeseen. Kaudeksi 2011-2012 Lagerblom siirtyi Saksan neljänneksi korkeimmalle sarjatasolle pelanneeseen RB Leipzigiin, mutta ei saavuttanut paikkaa joukkueen avauskokoonpanossa. Hän palasi kaudeksi 2013 Suomeen IFK Mariehamnin riveihin.
Lagerblom meni naimisiin tunnetun saksalaislaulajatar Sarah Connorin sisaren Anna Marian kanssa vuonna 2005. He erosivat vuonna 2009.
Hänen veljensä Lasse Lagerblom on entinen jalkapalloilija.
Ilomantsin rata
Ilomantsin radalla tarkoitetaan Suomen rataverkon osuutta Joensuusta Ilomantsiin. Rataosan pituus on 70,9 kilometriä. Rataa ei ole kauko-ohjattu, eikä sillä ole automaattista kulunvalvontaa. Rataa suunniteltiin pitkään, mutta se valmistui kokonaisuudessaan vasta 1967. Henkilöliikenne rataosalla alkoi 26. toukokuuta 1968 ja päättyi vuoden 1969 lopussa. Nykyisin rataosalla on ainoastaan tavaraliikennettä.
Rataosuudella oli alun perin neljä miehitettyä asemaa: Joensuu, Heinävaara, Tuupovaara ja Ilomantsi. Nykyään liikenteenohjaus hoidetaan Joensuusta.
Rataosaa peruskorjattiin vuonna 2010, muutoin se olisi pitänyt sulkea liikenteeltä. Rataosuus Joensuusta Heinävaaraan on jo kunnostettu. Jäljellä olevan osuuden peruskorjaukseen oli varattu 15 miljoonaa euroa.
M4
Termillä M4 on useita tarkoituksia:
Shirley Manson
Shirley Ann Manson (s. 26. elokuuta 1966, Edinburgh) on skotlantilainen muusikko, joka tunnetaan parhaiten Garbage-yhtyeen laulajana.
Manson oli toinen perheensä kolmesta tyttärestä. Hänen isänsä oli perinnöllisyystutkija ja äitinsä entinen laulaja. Shirley aloitti pianonsoiton 7-vuotiaana ja kävi myöhemmin Edinburghin musiikkikoulua, jossa hän myös osallistui teatteriryhmään. Häntä kiusattiin jatkuvasti koulussa ulkonäkönsä, kuten punaisten hiuksien, takia. Joskus hän palasi kotiin mustelmilla ja verillä kiusaamisen takia. Loputon kiusaaminen johti syvään masennukseen, ja hän alkoi vahingoittaa itseään.
Ennen muusikon uraansa Manson toimi lyhyen aikaa kaupassa myyjänä. Hänen ensimmäiset yhtyeensä olivat Autumn 1904 ja Wild Indians. Vuonna 1983 ollessaan 16-vuotias hän liittyi yhtyeeseen Goodbye Mr. Mackenzie, jossa hän lauloi taustoja ja soitti kosketinsoitinta. Hän oli mukana yhtyeessä vuoteen 1992 saakka. Bändin hajottua 1992 hän perusti kahden jäsenen kanssa Angelfishin, jossa toimi laulajana. Angelfish ehti julkaista yhden albumin, "Angelfish", sekä singlen, "Suffocate me".
Nähtyään "Suffocate me"n MTV:llä Butch Vig innostui ja halusi Mansonin yhtyeensä Garbagen keulahahmoksi. Kahden koe-esiintymisen jälkeen Mansonista tuli yhtyeen laulaja vuonna 1994. Hän alkoi heti kirjoittaa uusiksi bändin valmiita lauluja. Yhteistyön tuloksena syntyi esikoisalbumi "Garbage", jota myytiin viisi miljoonaa kappaletta koko maailmassa, ja se sai tuplaplatinaa Iso-Britanniassa, Yhdysvalloissa ja Australiassa. Albumista irrotettiin menestyneitä singlejä ja läpimurtoja kuten "Stupid Girl", "Only Happy When it Rains" ja "Vow".
Yhtyeen toinen albumi "Version 2.0" äänitettiin omalla studiolla. Siihen aikaan Manson oli jo pääsanoittaja, mutta häntä pidettiin yhä vain Garbagen kasvoina. Vakituisena musiikkiavustajana ja kitaristina hän oli hyvin pettynyt, koska yleinen käsitys hänen osuudestaan yhtyeessä oli kovin pieni.
Kun Shirley oli ollut lyhyen aikaa Calvin Kleinin mallina ja David Arnoldin oli osoittanut hänelle luottamusta James Bond-elokuvan "Kun maailma ei riitä" soundtrackiä tehtäessä Shirley rohkaistui kirjoittamaan itsestään kertovia tekstejä, jotka päätyivät yhtyeen kolmannelle albumille "Beautifulgarbage".
Garbage hajosi lyhyeksi aikaa vuonna 2003 erimielisyyksien vuoksi. Saatuaan ongelmansa selvitettyä he palasivat yhteen äänittämään neljättä albumiaan, "Bleed Like Me" huhtikuussa 2005. Albumi menestyi maailmalla hyvin ja pääsi albumilistalla top5:een Yhdysvalloissa.
Vuosina 1996–2001 Shirley Manson oli naimisissa kuvanveistäjä Eddie Farrellin (s. 1963) kanssa.
Manson sai vuonna 2008 roolin tv-sarjasta , jossa hän näyttelee Catherine Weaveria. Manson myös esittää sarjassa kuultavan coverin kappaleesta Samson and Delilah.
Goodbye Mr. Mackenzie
Angelfish (laulu ja kitara)
Garbage (sanoittaja, laulu ja kitara)
Göran Djupsund
Göran Erik Djupsund (s. 30. lokakuuta 1952 Tampere) on suomalainen sosiologi. Koulutukseltaan hän on valtiotieteiden tohtori. Hän toimii valtiotieteen professorina Åbo Akademissa Vaasassa. Hän on osallistunut useisiin pohjoismaisiin tutkimushankkeisiin sekä politiikan että julkishallinnon alalla. Hänen ohjauksessaan on valmistunut yli 400 maisterintutkielmaa ja lähes 20 väitöskirjaa.
Djupsundin erikoisaloja ovat vaali- ja äänestyskäyttäytyminen, poliittiset puolueet, poliittinen viestintä ja aiemmin myös julkishallinto. Yliopistotyönsä ohella Djupsund kommentoi säännöllisesti vaaleja, politiikkaa ja yhteiskunnallisia asioita etenkin suomalaisissa mutta myös muissa pohjoismaisissa tiedotusvälineissä. Hän kirjoittaa artikkeleita ja kolumneja useisiin suomen- ja ruotsinkielisiin sanomalehtiin.
Djupsund on asunut Vaasassa, mutta jäätyään eläkkeelle helmikuussa 2018 hän aikoo muuttaa Ahvenanmaalle Föglöhön.
Auktoriteetti
Auktoriteetilla (, vaikutusvalta) tarkoitetaan tietojensa, asemansa tai persoonansa takia kunnioitettua, arvostettua ja käskyvaltaista henkilöä tai tällaisen henkilön asemaa. Auktoriteetti voi olla siis esimerkiksi tiedemies, opettaja, pappi, poliisi, lapselle isä tai äiti jne.
Martti Haavio määritteli opettajan auktoriteetin vuonna 1948 seuraavasti:
Auktoriteetti-käsitteen taustalla on latinan sana "auctor". Sillä on tarkoitettu henkilöä, joka on ensimmäisenä järjestelmällisesti kuvannut jonkin kasvi- tai eläinlajin. Sanalla viitataan myös muun muassa kirjan tekijään (vrt. engl. "author"), yleisemmin esimerkiksi (tiedon) lisääjään, aikaansaajaan tai alullepanijaan.
Lääkäri voi kirjoittaa lääkettä osoittamatta sitä tietylle potilaalle. Tällöin määräys koskee ”lääkärin tai hammaslääkärin ammattinsa harjoittamisen yhteydessä tarvitsemaa lääkettä”, joka on määrätty auktoriteetin nojalla. Tämä ilmaistaan fraasilla "pro auctore", ”reseptin tekijää varten”, mikä on kuitenkin eri asia kuin oma käyttö.
Auktoriteetille antaa lisäpainoa hänen käyttämänsä kieli. Historiallisesti auktorin käsite oli jopa varattu nimenomaan latinaksi tai kreikaksi kirjoittaville. Muiden kielten käyttäjät tai itse kirjoittamisen teknisesti suorittavat eivät olleet auktoreita. Jälkimmäisestä käytetään nimitystä "copista", alkutekstin kopioija.
"Auktoriteettiusko" tarkoittaa sitä, että lähteen tietoihin uskotaan helposti ilman kritiikkiä sen omaaman arvostuksen vuoksi.
Wolfgang Petersen
Wolfgang Petersen (s. 14. maaliskuuta 1941 Emden, Ala-Saksi) on saksalainen elokuvaohjaaja, joka tunnetaan parhaiten toiseen maailmansotaan sijoittuvasta elokuvasta "Sukellusvene U-96". Elokuva avasi Petersenille ovet Hollywoodiin, jossa hän on ohjannut perinteisiä toimintaelokuvia ilman sosiaalista tai poliittista näkemystä. Hänen elokuviaan ovat muun muassa "Air Force One" (1997) ja "Tulilinjalla" (1993).
Victor Alphonse Duvernoy
Victor Alphonse Duvernoy (30. elokuuta 1842 – 7. maaliskuuta 1907) oli ranskalainen säveltäjä ja pianisti. Hän opiskeli Pariisin konservatoriossa pianonsoittoa, missä häntä opettivat Marmontel ja Bazin. Myöhemmin hänestä tuli saman oppilaitoksen opettaja. Alphonse sävelsi pianomusiikin lisäksi kaksi oopperaa, kamarimusiikkia sekä baletteja. Duvernoy kuului aikanaan sopraano Aino Acktén suurimpiin ihailijoihin ja sävelsi tälle muun muassa kappaleen "L´AURORE".
Pieksämäki–Joensuu-rata
Pieksämäki–Joensuu-radalla tarkoitetaan Suomen rataverkon Savon radalta Pieksämäellä haarautuvaa osuutta Varkauden ja Liperin kunnan Viinijärven kautta Joensuuhun. Rataosan pituus on 181,7 kilometriä, ja se on sähköistämätön. Liikenteenohjaus hoidetaan nykyisin keskitetysti kaukokäytöllä Pieksämäeltä käsin. Rataosalla on sekä henkilö- että tavaraliikennettä. Rataosuudella on liikennöity pääosin sinisillä taajamajunilla vuodenvaihteesta 2013 alkaen. Päivittäisiä vuoroja oli neljä, paitsi lauantaisin kolme. Maaliskuusta 2016 alkaen liikenne supistui, yhtä päivittäistä koko rataosuuden kattavaa vuoroa lukuun ottamatta, Pieksämäen ja Varkauden väliseksi, ja henkilöjunakalustoksi vaihtui Dm12-kiskobussi.
Rata rakennettiin useassa osassa vuosina 1914–1940 seuraavasti:
Pieksämäen ja Huutokosken välinen osa radasta oli alkujaan osa Savonlinnan kautta Elisenvaaraan kulkenutta rataa (katso Huutokoski–Parikkala-rata), josta samassa yhteydessä rakennettiin myös haararata Varkauteen. Joensuun ja Viinijärven välinen rataosa taas oli alkujaan osa Outokumpuun johtanutta rataa. Nämä rataosat yhdistää toisiinsa myöhemmin rakennettu Varkauden ja Viinijärven välinen rataosa.
Aulis Sileäkangas
Aulis Vilhelm Sileäkangas (17. kesäkuuta 1923 Pomarkku – 22. joulukuuta 2013 Pori) oli suomalainen poliitikko ja maanviljelijä. Hän toimi Keskustapuolueen kansanedustajana vuosina 1966–1969 ja 1972–1975. Eduskuntauransa lisäksi hän oli pitkäaikainen kunnallisvaltuutettu Pomarkun kunnanvaltuustossa. Sileäkangas osallistui myöhemminkin Pomarkun kuntapolitiikkaan, vaikkei kuulunutkaan kunnanvaltuustoon. Sileäkankaalle myönnettiin kunnallisneuvoksen arvonimi vuonna 1976.
Jouni Lehtimäki
Jouni Vesa Johannes Lehtimäki (s. 6. marraskuuta 1964 Pori) on suomalainen juristi ja poliitikko. Hän toimi Kokoomuksen kansanedustajana vuosina 1999–2003. Porin kaupunginvaltuuston jäsen hän on ollut vuosina 1989–2000 ja 2005–2007 sekä kaupunginhallituksen jäsen 1993–1994 ja 1999. Koulutukseltaan Lehtimäki on oikeustieteen kandidaatti ja hankkinut varatuomarin arvon. Oikeustieteen lisensiaatin tutkinnon Lehtimäki suoritti joulukuussa 2009. Lehtimäen OTL-tutkimuksen aihe oli ”Rauhanturvaajan voimankäyttösääntöjen mukainen oikeus voimakeinojen käyttöön sotilaallisessa kriisinhallintaoperaatiossa”.
Sotilasarvoltaan Lehtimäki on majuri.
Lehtimäki tuli tunnetuksi myös Suomen Robinson -sarjan kilpailijana ensimmäisen tuotantokauden ajan vuosina 2003–2004.
Lehtimäki luopui kaikista poliittisista luottamustehtävistään loppuvuodesta 2007 ja keskittyi uraan puolustusvoimissa. Hän on muun muassa palvellut sotilaslakimiehenä Libanonissa (UNIFIL II) sekä Bosnia-Hertsegovinassa (EUFOR Althea), poliittisena neuvonantajana Kosovossa (KFOR) ja EU:n nopean toiminnan joukkoihin kuuluneiden Pohjoismaisten Taisteluosastojen (NBG08 ja NBG11) Suomen kontingentin lakimiehenä.
Kesäkuusta 2013 lähtien Lehtimäki on toiminut Kosovon oikeusministerin kansainvälisenä juridisena neuvonantajana.
Välisuojastuspaikka
Välisuojastuspaikka tai välisuojastuspiste on rautatieliikenteen terminologiassa sellainen kauko-ohjatun yksiraiteisen rataosan liikennepaikka, jonka ainoana tarkoituksena on jakaa pitkä kohtauspaikkojen välinen rataosuus kahteen lyhyempään osuuteen, ja näin nopeuttaa junien peräkkäin kulkua. Välisuojastuspaikkoja on pääasiassa vähäliikenteisillä rataosilla, kuten Kolarin radalla.
Välisuojastuspaikka käsittää yksinkertaisimmillaan vain kaksi pääopastinta esiopastimineen, jotka ohjaavat liikennettä molempiin kulkusuuntiin. Välisuojastuspaikalla saattaa olla myös tavaran kuormausta varten pieni ratapiha tai raiteistoja, joille johtavia vaihteita ei kuitenkaan voida käyttää kaukokäytöllä liikenteenohjauskeskuksesta käsin. Täten myöskään junien kohtaaminen ei ole mahdollista, ellei välisuojastuspaikalle aseteta liikenteenhoitohenkilökuntaa.
Francesco Spinacino
Francesco Spinacino oli italialainen renessanssisäveltäjä. Hänen ainoat säilyneet sävellyksensä ovat kaksi kirjaa kappaleita luutulle. Kaikki kappaleet ovat sävelletty 1500-luvun alussa.
Spinacinon syntymävuotta ei tiedetä. Hän kuoli vuonna 1507 tai myöhemmin.
Steve Oedekerk
Steve Oedekerk (s. 27. marraskuuta 1961 Los Angeles, Kalifornia) on elokuvaohjaaja, tuottaja, käsikirjoittaja ja näyttelijä.
Veikkola
Veikkola on taajama pohjoisella Kirkkonummella. Se sijaitsee noin 30 kilometrin päässä Helsingistä Turunväylän varrella, aivan lähellä Espoon ja Vihdin rajoja. Veikkolassa on monia järviä, kuten Kalljärvi, Lammin­järvi ja Perälänjärvi. Veikkolan järviä ovat myös Lemetti, Palojärvi ja Kurkisto.
Veikkola kuuluu erityisesti 2000-luvun ensimmäisen vuosikymmenen aikana voimakkaasti kasvaneiden pääkaupunkiseudun satelliittitaajamien joukkoon. Taajamassa oli vuonna 2004 4 240 asukasta, vuoden 2009 päättyessä 5 010. Veikkolassa ilmestyy Kylänraitti-niminen paikallislehti.
Taajama rakentuu sekä uuden että vanhan valtatie 1:n vierustalle. Veikkolan koulu ja sen suurimmat päivittäistavarakaupat sijaitsevat vanhan valtatie 1:n eli Turuntien, Lapinkyläntien sekä Eerikinkartanontien risteyksissä sijaitsevien liikenneympyröiden lähellä. Suurin osa Veikkolan asutuksesta ja palveluista on Turuntien läheisyydessä. Myös hieman kauempana, esimerkiksi Perälänjärven lähellä, on uudempaa asutusta.
Veikkolan koulu on perustettu vuonna 1899, ja nykyinen koulurakennus on rakennettu vuonna 2004. Lukuvuonna 2008–2009 Veikkolan koulussa opiskeli lähes 900 oppilasta, joista reilut sata kävi koulua Evitskogin toimipisteessä. Nyttemmin Evitskogin toimipisteen oppilaat on siirretty uuteen Vuorenmäen kouluun.
Koulun lisäksi Veikkolassa on terveysasema, kirjasto, useita päiväkoteja ja vanhainkoti sekä urheilupuisto, jossa on jalkapallokenttä, juoksurata sekä frisbeegolfrata. Veikkolan urheilupuisto sijaitsee Vuorenmäen koulun läheisyydessä. Veikkolalla on oma vapaaehtoinen palokunta.
Veikkolassa on kolme päivittäistavarakauppaa, kaksi huoltoasemaa (joista toinen on ns. kylmäasema), kaksi kioskia, muutama ravintola ja joitakin erikoisliikkeitä.
Veikkolaan liikennöi Helsingin linja-autoasemalta U-linja 280. Bussit jatkavat Veikkolan jälkeen kulkuaan mm. Nummelaan, Vihtiin, Lohjalle ja Karkkilaan.