Stavros Fasoulas
Stavros Fasoulas (s. 1968, Helsinki) on suomalainen videopelisuunnittelija, joka tuli tunnetuksi 1980-luvulla Commodore 64:n pelien "Sanxion", "Delta" ja "Quedex" suunnittelijana ja toteuttajana. Brittiläisen Thalamus-yhtiön julkaisemat pelit menestyivät kansainvälisesti, ja Fasoulas sai paljon myönteistä huomiota suomalaisissa kotimikrolehdissä. Suomen videopeliala henkilöityi 1980-luvulla häneen ja Jukka Tapanimäkeen.
Vuonna 1993 Fasoulas perusti yhdessä Ilari Kuittisen kanssa Terramarque-nimisen pelitalon, joka oli Bloodhousen ohella ensimmäinen suomalainen videopelejä kehittävä yritys. Vuoden 1994 jälkeen Fasoulas jätti pelialan, eikä hänen myöhemmistä vaiheistaan ole tietoa.
Stavros Fasoulasin tie tietokoneiden pariin alkoi vuonna 1982, kun hän opetteli BASIC-ohjelmointikielen alkeet koulussa. Konekielen hän opetteli ystävänsä Commodore VIC-20:llä, mutta varsinaiseksi työkalukseen hän hankki vuonna 1984 Commodore 64:n. Fasoulas julkaisi ensimmäisen pelinsä, Kreikan mytologiasta ammentavan "The Odysseyn" ilmaisjakeluun vuonna 1984. Aiemmin samana vuonna hän oli jo ehtinyt koodata "Pac-Man"-kloonin VIC-20:lle. Fasoulasin ensimmäinen kaupallinen peli oli vuoden 1985 tasohyppely "Joe the Whizz Kid". Suomesta ei kuitenkaan saanut kansainvälistä menestystä, ja Fasoulas lähti monen muun tapaan Britanniaan, joka oli noussut 1980-luvulla Euroopan videopeliteollisuuden kärkimaaksi
Fasoulas hankkiutui itse vuonna 1986 brittiläiselle Thalamukselle töihin peliohjelmoijaksi Lontoon PCW-messuilla. Jo saman vuoden marraskuussa häneltä julkaistiin "Sanxion", joka oli samalla ensimmäinen kansainvälisille markkinoille suunnattu suomalaispeli. Peli sai hyvän vastaanoton, sillä se nousi Britannian myyntitilastojen kärkeen. Maan laajalevikkisimmän pelilehden "Zzap!64:n" lukijat äänestivät sen yhdeksi vuoden parhaimmista toimintapeleistä. Suomalainen alan lehdistö innostui menestyksestä, ja muun muassa Niko Nirvi kutsui Fasoulasia ”tietokonepelien Paavo Nurmeksi”. Sanxionin suosioon saattoi vaikuttaa myös pelissä käytetty musiikki, jonka oli säveltänyt aikansa tunnetuin videopelimusiikko Rob Hubbard.
Fasoulas kehitti vielä kaksi muuta peliä Commodore 64:lle, "R-Typea" muistuttavan avaruusräiskintä "Deltan" ja sokkelopeli "Quedexin". "Delta" oli oman aikansa mittapuulla graafisesti komea räiskintäpeli. "Quedex" oli puolestaan idealtaan omaperäisempi peli, jossa pelaaja ohjasi palloa sokkeloissa. Pelit vakiinnuttivat Fasoulasin aseman kansainvälisesti tunnetuimpana suomalaiskehittäjänä. Laajemmin tarkasteltuna kirjoittelu Fasoulaksesta ei ollut ainutlaatuista, sillä ulkomailla julkaistiin samaan aikaan paljon lehtijuttuja menestyvistä nuorista pelikehittäjistä.
"Quedexin" jälkeen Fasoulas lopetti Commodore 64:lle kehittämisen, sillä seuraava tietokonesukupolvi oli tulossa, ja lähti suorittamaan asevelvollisuutta. Tehokkaampien koneiden myötä yksinäisten koodarien aikakausi oli ohi, ja tiimityön tulemisen myötä Fasoulas poistui vähitellen taka-alalle. 1990-luvulla Fasoulas teki Amigalle hieman "Bubble Bobblea" muistuttavan pelin nimeltä "Galactic", jolle ei kuitenkaan löytynyt julkaisijaa. Lopulta brittiläinen "The One" -pelilehti julkaisi sen joulunumeron 1993 kansilevykkeellä.
Vuonna 1993 Fasoulas perusti yhdessä Ilari Kuittisen kanssa Terramarque-nimisen pelitalon Fasoulasin aloitteesta. Terramarque julkaisi ainoaksi jääneen pelinsä, "Elfmanian", vuonna 1994. Peli ei myynyt odotusten mukaisesti, ja sille suunniteltu lisälevyke peruutettiin. "Pelit"-lehti ei edes arvostellut sitä, koska pelitalo ei lähettänyt arvostelukappaletta. Terramarque alkoi seuraavaksi työstää Fasoulasin ideoimaa peliä "P.I.D." ("Private Investigator Dollarally"), joka olisi muistuttanut "Grand Theft Autoa". Amigan kehittäjän Commodoren mentyä konkurssiin vuonna 1994 projekti keskeytyi, ja Fasoulas päätti lopettaa pelien ohjelmoinnin. Myöhemmin vuonna 1995 Terramarque ja Bloodhouse yhdistyivät, ja muodostivat Housemarque-nimisen pelitalon.
Fasoulasin myöhemmistä vaiheista ei ole tarkkaa tietoa.
"Sanxion" oli tärkeä avaus suomalaiselle pelialalle, sillä Jukka Tapanimäen ohella se innosti muitakin harrastelijakoodaajia pelien kehittämiseen. 1980-luvulla kansainväliset pelimarkkinat olivat haastavat. Yksittäiset menestyjät oli helppo esitellä nuorten suomalaisten koodarien esikuvina, vaikka tarinat kertoivat samalla myös merkittävistä takaiskuista. Toisaalta pienetkin menestykset pelialalla noteerattiin alan lehdissä. Fasoulas ja Tapanimäki ovat olleet vielä 2000-luvullakin rakentamassa ”lähes myyttistä kuvaa kotimaisten tietokoneharrastajien taidoista ja kyvyistä”.