hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Sydän (kulttuuri)
Sydän on monissa kulttuureissa uskottu ihmisen elämänvoiman, hengen tai sielun asuinpaikaksi. Sydäntä on kuvattu erilaisin symbolein, joista tunnetuin (♥) on levinnyt lähes maailmanlaajuiseksi rakkauden symboliksi. Sydän merkitään usein tekstiviesteissä ja muissa merkkipohjaisissa viestinnän muodoissa kirjoittamalla peräkkäin "pienempi kuin" -merkki ja numeromerkki "kolme": <3. Symboli esiintyy myös pelikorteissa yhtenä maatunnuksista, jolloin siitä käytetään nimitystä "hertta".
Useita elimiä ja ruumiinosia on pidetty sielun asuinpaikkoina. Merkittävimmät näistä ovat olleet pää, sydän ja vatsa. Usein sydän on katsottu tunteisiin ja voimiin liittyvien ihmisen henkisten puolten kodiksi. Muita ominaisuuksia on voitu yhdistää muihin ruumiinosiin. Esimerkiksi useat metsästäjä-keräilijäkansat uskovat saaliseläimen sielun kodiksi pään, mutta voimien ja luonteen kodiksi sydämen. Päätä on käsitelty kunnioituksella ja pää on ollut juhlissa kunniapaikalla, jotta eläin palaisi luontoon. Sydän taas on voitu syödä saaliin voimien saamiseksi.
Vielä nykyisinkin puhutaan vertauskuvallisesti päästä järjen kotina ja sydämestä tunteiden kotina. Tunteiden yhdistäminen sydämeen on vaikuttanut monista luonnolliselta, sillä arvokkaimpia tunteita koetaan usein jotakuinkin rintakehän paikkeilla. Pelko taas tuntuu monista enemmän vatsassa. Vaikka päätä on tieteellisissä yhteyksissä jo kauan pidetty kaiken henkisen toiminnan sijaintipaikkana, on aivan viime aikoina on kiinnitetty huomiota vatsasta ja suolistosta löytyneeseen tiheään hermoverkostoon. Joidenkin tutkijoiden mukaan osa tunteista voi sittenkin sijaita vatsassa ja suolistossa, jossa ne tuntuvatkin sijaitsevan, tosin tämä on kiistanalaista.
Monet antiikin ajan ja keskiajan tiedemiehet ja filosofit Aristoteles mukaan luettuna ajattelivat ajatusten, tunteiden ja järkeilyn sijaitsevan sydämessä, kieltäen pään ja aivojen osuuden. Stoalaisten mukaan ihmisen sielu sijaitsee sydämessä. Kuitenkin esimerkiksi parantajat ja lääkärit ovat jo varhain tienneet, että pään alueen vammat vahingoittavat henkisiä toimintoja eniten.
Kreikkalainen lääkäri Galenos arveli intohimon sijaitsevan maksassa, ajattelun aivoissa ja tunteiden sydämessä. Hän esitti tämän käsityksen yhdessä todeksi osoittautuneen käsityksensä kanssa siitä, että sydän ylläpitää verenkiertoa. Joidenkin mukaan Galenoksen peruja on ollut myöhempi tunteiden tosiasiallinen tai vertauskuvallinen sijoittaminen sydämeen.
Sydän on lähes yleismaailmallisesti tunnettu rakkauden symboli. Symboli muistuttaa vain etäisesti sydäntä, ihmisen verenkiertoa ylläpitävää sisäelintä. Sydäntä on itse asiassa kuvattu useanlaisilla symboleilla. Nykyisin tunnetuimman sydämen symbolin ei itse asiassa arvella alun perin kuvanneen sydäntä, vaan naisen pakaroita. Symboli on mahdollisesti kreikkalaisperäinen.
Natale Abbadia
Natale Abbadia (11. maaliskuuta 1792 – 25. joulukuuta 1861) oli italialainen säveltäjä. Hän sävelsi muun muassa oopperan "La Giannina di Pontieu ossia La Villanella d'onore". Uransa aikana Abbadia myös opetti laulamista. Hänen tyttärensä Luigia Abbadia oli kuuluisa oopperalaulaja.
Taidehalli (Helsinki)
Taidehalli (, ) on Helsingin Töölössä Nervanderinkadulla Eduskuntatalon takana sijaitseva vuonna 1928 valmistunut näyttelyrakennus. Taidehallissa järjestetään vuosittain 5–7 näyttelyä; ohjelmiston pääpaino on nykytaiteessa, mutta näyttelyohjelmistossa ovat myös muotoilu ja arkkitehtuuri. Taidehalli ei kerää omaa kokoelmaa. Taidehallissa järjestetään myös tapahtumia ja monitaiteellista ohjelmaa.
Taidehalli syntyi tarpeesta saada uusi tila vaihtuville näyttelyille. Rakennuksen suunnittelivat vuoden 1927 kutsukilpailun pohjalta arkkitehdit Jarl Eklund ja Hilding Ekelund, ja se vihittiin käyttöön 3. maaliskuuta 1928. Rakennusta tukivat ajan yritysmaailma ja mesenaatit, kuten Gösta Serlachius, Amos Anderson ja Salomo Wuorio. Taidehallin ensimmäisenä johtajana toimi Bertel Hintze aina vuoteen 1968 saakka. Häntä seurasivat Seppo Niinivaara (1968–1994), Timo Valjakka (1994–2001), Maija Tanninen-Mattila (2001–2006), Maija Koskinen (2006–2013) ja Jan Förster (2013–). Taidehallissa on sen historian aikana pidetty lukuisten merkittävien suomalaisten ja ulkomaisten taiteilijoiden näyttelyitä.
Taidehalli on yksi keskeisistä 1920-luvun klassisismin ajan rakennuksista Suomessa. Rakennus on ajalle tyypillisesti epäsymmetrinen, ja siitä voidaan erottaa kaksi suorakulmion muotoista osaa. Niistä korkeammassa, Aurorankadun puoleisessa osassa sijaitsee kuvanveistosali, Nervanderinkadun puoleisessa matalammassa osassa vuorostaan ovat maalaussalit. Niiden välissä on pääportaikko, jonka katto on koristeltu sinisin kasettikomeroin kullanvärisine tähtikuvioineen. Rakennuksen koristelu on pelkistettyä, ja sen julkisivu on rapattu vaaleanpunaiseksi. Sisätilat olivat alun perin väritykseltään tummemmat, mutta niitä on sittemmin vaalennettu ihanteiden muuttuessa. Taidehalli peruskorjattiin vuosina 2008–2009. Korjauksessa rakennuksen alle lisättiin kaksi maanalaista kerrosta.
Taidehallia ylläpitää "Taidehallin säätiö", jonka hallituksessa ovat edustettuina taiteilijajärjestöt, muun muassa arkkitehtiliitto Safa, teollisuustaiteen liitto Ornamo sekä Helsingin kaupunki. Helsingin kaupunki ja opetusministeriö tukevat Taidehallin toimintaa. Vuosittaisesta budjetista noin 25 prosenttia katetaan julkisilla avustuksilla, ja loput tulevat Taidehallin omasta tulonhankinnasta.
Anton Rubinštein
Anton Grigorjevitš Rubinštein (; 28. marraskuuta 1829 – 20. marraskuuta 1894) oli venäläinen säveltäjä, pianisti ja kapellimestari. Rubinštein sävelsi muun muassa 17 oopperaa, neljä oratoriota, viisi pianokonserttoa, kuusi sinfoniaa, yksinlauluja ja pianokappaleita. Säveltäjänä Rubinštein edustaa Pjotr Tšaikovskin ohella venäläisen musiikin eurooppalaista suuntausta. Antonin nuorempi veli, Nikolai, oli myös pianisti ja Moskovan konservatorion perustaja.
Rubinštein opetteli lapsena pianonsoittoa ja esiintyi ensimmäistä kertaa julkisesti 9-vuotiaana. Hän alkoi tehdä konserttikiertueita 1850-luvulla ja esiintyi muun muassa Ranskassa, Britanniassa, Saksassa, Itävallassa, Skandinavian maissa ja Yhdysvalloissa. Vuonna 1862 hän perusti Pietarin konservatorion, jota hän johti vuoteen 1867 ja uudelleen vuosina 1887–1890. Lisäksi Rubinštein esiintyi musiikkikirjailijana; hänen julkaisujaan olivat mm. "Die Musik und ihre Meister" ja "Erinnerungen aus 50 Jahren" (molemmat vuodelta 1892). Rubinštein kuoli sydänvikaan vuonna 1894. Suomalaisista pianisteista Rubinšteinin johdolla opiskeli Ina Forstén.
Kirsi Hänninen
Kirsi Maaria Hänninen (s. 3. lokakuuta 1976 Joensuu) on entinen suomalainen pesäpalloilija ja jääkiekkoilija.
Jääkiekossa Hänninen oli voittamassa olympiapronssia Naganossa 1998. Lisäksi hän saavutti MM-pronssia vuosina 1994, 1997, 1999 ja 2000, EM-kultaa vuosina 1993 ja 1995 sekä EM-pronssia vuonna 1996. Vuoden 1999 MM-kisoissa hänet valittiin tähdistökentälliseen. Kaikkiaan hän pelasi 116 maaottelua. Hänen tavaramerkkinsä oli siniviivalta lähtevä kova lyöntilaukaus.
Pesäpallossa Hänninen saavutti PattU:ssa yhden kullan (2000) sekä Kirittärissä yhden kullan (1996), yhden hopean (2004) ja yhden pronssin (1998). Hänet tunnettiin kovana lyöjänä ja nopeana etenijänä. Hänet valittiin vuoden pesäpalloilijaksi 2000. Lyöjäkuningatar hän oli 2004 ja etenijäkuningatar 1995, 1996 ja 2000 sekä tehopelaaja 2001 ja 2004. Hän lopetti uransa kauteen 2005.
Vokaalitrance
Vokaalitrance on trancen alalaji, johon on liitetty mukaan myös laulu.
Vokaalitranceen liittyy hyvin läheisesti featuring-yhteistyö, eli useat laulajat tekevät yhteistyötä monien eri DJ:n kanssa. Tällaisia ovat muun muassa Kirsty Hawkshaw, Jan Johnston ja Justine Suissa, joiden laulua voi kuulla esimerkiksi Armin van Buurenin ja Tiëston kappaleilla.
Vokaalitrancestä mixataan myös usein "dub"- tai "instrumentaali"-versioita, joissa ei ole laulua mukana. Myös vocaltrance-remixit ovat yleisiä. Niissä laulu on esimerkiksi lisätty jo ilmestyneeseen kappaleeseen. Laulajat ovat useimmin naisia, mutta myös mieslaulajia kuullaan joillakin levytyksillä.
Joskus voi olla vaikeaa erottaa vokaalitrance covereista. Cover on jo entuudestaan jonkun muun julkaisema, mutta toisen dj:n käyttöönottama vanha ja tunnettu kappale, jota muokataan (esimerkiksi Groove Coveragen Poison on coveri Alice Cooperin Poisonista). Puhdas vokaalitrance on kuitenkin vain trancea, jossa on mukana laulu.
Matopeli
Matopeli on 1970-luvulla kehitetty videopelityyppi, joka tuli suosituksi matkapuhelinpelinä 1990-luvulla. Tyypillisesti peleissä ohjataan matoa, joka kuolee törmätessään itseensä tai pelikentän laitoihin. Keräämällä pelikentältä ”ruokaa” pelaaja saa pisteitä, mutta samalla mato kasvaa pituutta ja peli vaikeutuu. Madon liikevauhti saattaa myös nopeutua pisteiden karttuessa.
Ensimmäinen ideaa hyödyntänyt peli lienee Gremlin Industriesin kehittämä arcadepeli "Blockade" vuodelta 1976. Atari 2600:n julkaisussa 1977 yksi ensimmäisistä peleistä oli samaa ideaa käyttävä "Surround".
Luultavasti ensimmäisen kotitietokoneversion teki Peter Trefonas TRS-80-tietokoneelle, ja se julkaistiin CLOAD-lehdessä vuonna 1978. Pian julkaistiin versioita myös Commodore PET ja Apple II -tietokoneille ja ohjelmoitaville taskulaskimille. Commodore VIC-20 sai oman versionsa nimeltä "Worms" pian tämän jälkeen.
Microsoft jakoi MS-DOSin QBASICin mukana "Nibbles"-peliä. Nokian matkapuhelimissa peli tunnetaan nimellä "Snake" ja sen suunnitteli Taneli Armanto. Ensimmäinen pelin sisältänyt Nokian puhelin oli vuonna 1997 markkinoille tullut Nokia 6110.
Pelin seuraavassa versiossa "Snake 2:ssa", kerätään pisteitä ”tavallisesta ruoasta” ja erilaisista hyönteisistä. Hyönteisen syömisestä saa sitä enemmän pisteitä, mitä nopeammin sen saa pyydystettyä.
Joissakin Nokian kännyköistä löytyy myös "Snake Xenzia" -niminen matopeli. "Snake 3" on kolmiulotteiseksi käännetty matopeli, ja siinä on uudistuksia edeltäjäänsä. "Snakes"-niminen kolmiulotteinen matopeli löytyy myös joistakin Nokian Symbian-puhelimista. Peli oli alun perin tehty Nokian N-Gage-pelipuhelimelle.
Uniaattikirkot
Uniaattikirkot ovat alun perin ortodoksisia paikalliskirkkoja, jotka vuosien 1595–1905 aikana liittyivät katoliseen kirkkoon. Opillisesti ne hyväksyvät katolisen kirkon dogmit tosina ilmaisuina läntisellä kielellä, mutta niillä on omat teologiset, spirituaaliset, kanoniset ja liturgiset perinteensä. Siksi ne muistuttavat suurilta osin ortodoksisia kirkkoja esimerkiksi jumalanpalvelusjärjestyksen (eli riituksen), kirkkojärjestyksen ja teologisen kielen kannalta. Suurin näistä kirkoista on Ukrainan kreikkalaiskatolinen kirkko.
Kirkkojärjestyksen kannalta uniaattikirkot kuuluvat laajempaan ryhmään idän katoliset kirkot. Useimmat uniaattipiispat ovat paavin alaisia epäsuorasti idän katolisten patriarkkojen kautta, mutta osa heistä toimii suoraan paavin alaisuudessa.
Suluissa mainitaan kunkin kirkon liittymisvuosi katoliseen kirkkoon.
Tchéky Karyo
Tchéky Karyo (s. 4. lokakuuta 1953) on ranskalainen näyttelijä. Hän syntyi Istanbulissa, Turkissa, ja hänellä on turkkilainen isä ja kreikkalainen äiti. Tchéky kasvoi kuitenkin Pariisissa, Ranskassa. Hän on näytellyt useissa Hollywood-elokuvissa, usein ranskalaista hahmoa.
Simple DirectMedia Layer
Simple DirectMedia Layer (SDL) on lähinnä peliohjelmointiin tarkoitettu ohjelmakirjasto, joka luo yhtenäisen ohjelmointirajapinnan eri ympäristöihin helpottaakseen multimediapohjaisten ohjelmien ohjelmointia. SDL on avointa lähdekoodia: versio 1.2 on julkaistu LGPL-lisenssillä ja versio 2.0 vähemmän ehtoja asettavalla zlib-lisenssillä.
Kirjaston loi Sam Lantinga, joka julkaisi ensimmäisen version vuoden 1998 alussa työskennellessään Loki Softwarella. Hän sai idean siirtäessään Windows-ohjelmistoja Macintoshille. Tämän jälkeen hän siirsi SDL:n avulla Doom-pelin BeOSille. Loki Software oli ensimmäinen useita kaupallisia pelejä Linuxille siirtäneistä yhtiöistä, ja monet sen julkaisut käyttivät SDL:ää.
SDL toimii ainakin Ada, C, C++, C#, Eiffel, Erlang, Euphoria, FreeBASIC, Guile, Haskell, Java, Lisp, Lua, ML, Objective-C, Pascal, Perl, PHP, Pike, Pliant, Python, Ruby ja Smalltalk -ohjelmointikielien kanssa.
Kirjastoon on lisätty tuki Wayland ja Mir -ikkunointijärjestelmille aiemman X Window System tuen rinnalle.
Kuvia Simple DirectMedia Layer -kirjastoa käyttävistä ohjelmistoista.
Niels Wilhelm Gade
Niels Wilhelm Gade (22. helmikuuta 1817 – 21. joulukuuta 1890) oli tanskalainen säveltäjä, kapellimestari, viulisti, urkuri ja opettaja.
Gade syntyi Kööpenhaminassa ja aloitti uransa orkesterin viulistina. Hän sävelsi ensimmäisen sinfoniansa vuosina 1841-1842. Säveltäjä lähetti teoksensa Felix Mendelssohn-Bartholdylle, joka otti sen vastaan myönteisesti. Mendelssohn johti sinfonian ensiesityksen Leipzigissä. Sinfonian saama suosio sai Gaden keskittymään enemmän säveltämiseen. Hän asui lyhyen aikaa 1840-luvulla Leipzigissä, jossa hän opetti konservatoriossa ja johti Gewandhaus-konsertteja. Vuonna 1848 Gade palasi Tanskaan, jossa hän tuli kotikaupunkiinsa Kööpenhaminaan urkuriksi ja konservatorion johtajaksi loppuelämänsä ajaksi.
Gade sävelsi muun muassa kahdeksan sinfoniaa, viulukonserton, kamarimusiikkia ja pianokappaleita. Hänen sävellyksissään on nähtävissä vaikutteita Felix Mendelssohn-Bartholdylta, mutta toisaalta hän edusti ensimmäisenä pohjoismaista tyyliä eurooppalaisessa musiikissa.
Mark Spoon
Markus Löffel (27. marraskuuta 1966 Frankfurt am Main, Länsi-Saksa – 11. tammikuuta 2006 Berliini, Saksa), joka tunnetaan myös taiteilijanimellä Mark Spoon, oli saksalainen muusikko ja DJ. Yhdessä Rolf Ellmerin (eli Jam El Marin) kanssa hän levytti useilla nimillä kuten Jam & Spoon, Tokyo Ghetto Pussy ja Storm. Ennen musiikkiuraansa hän toimi kokkina.
Levy-yhtiönsä Universal Musicin mukaan hänet löydettiin asunnostaan Berliinistä 11. tammikuuta 2006 sydänkohtaukseen kuolleena.
Vagn Holmboe
Vagn Gylding Holmboe (20. joulukuuta 1909 – 1. syyskuuta 1996) oli tanskalainen säveltäjä, jonka musiikissa oli vaikutteita Jean Sibeliukselta, Carl Nielseniltä, Béla Bartókilta ja Igor Stravinskylta.
Holmboe sävelsi muun muassa kolmetoista sinfoniaa, kaksikymmentä jousikvartettoa ja konserttoja trumpetille, sellolle, nokkahuilulle sekä tuuballe.
Kun Holmboe kuoli vuonna 1996, Per Nørgård viimeisteli hänen sävellyksensä "Quartetto sereno".
Fredericton
Fredericton on Kanadan New Brunswickin provinssin pääkaupunki sekä kulttuurin, taiteen ja koulutuksen keskus. Se sijaitsee provinssin länsiosassa Yorkin piirikunnassa. Frederictonin väkiluku on 58 220 (2016), joten se on New Brunswickin kolmanneksi suurin kaupunki Saint Johnin ja Monctonin jälkeen. Kaupungin halki virtaa Saint Johnin joki länsi–itäsuunnassa.
Kaupungissa sijaitsee kaksi yliopistoa, University of New Brunswick ja St. Thomas University. Muita merkittäviä rakennuksia ovat:
15 kilometriä kaupungin keskustasta kaakkoon sijaitsee Frederictonin kansainvälinen lentoasema, joka on muun muassa Air Canadan ja Deltan käytössä.
Frederictonista olivat kotoisin jääkiekkoseurat Fredericton Express (1981–1988) ja Fredericton Canadiens (1990–1999), jotka pelasivat AHL-liigassa.
Luettelo tuubakonsertoista
Tämä on luettelo tunnetuista konsertoista tuuballe.
Ralph Vaughan Williams
Ralph Vaughan Williams OM (12. lokakuuta 1872 Down Ampney, Gloucestershire – 26. elokuuta 1958) oli brittiläinen säveltäjä.
Vaughan Williams syntyi Down Ampneyn kylässä Gloucestershiressä. Hän opiskeli Cambridgessä historiaa ja musiikkia. Hänen ensimmäinen julkaistu sävellyksensä oli laulu "Linden Lea", joka julkaistiin säveltäjän ollessa 30-vuotias. Vuodesta 1904 lähtien Vaughan Williams keräsi useita englantilaisia kansanlauluja. Vaughan Williams sävelsi vuosina 1910-1957 yhdeksän sinfoniaa. Hän sävelsi vielä 1950-luvulla lajissaan harvinaisen tuubakonserton f-molli, joka on tuubakirjallisuuden klassikoita. Säveltäjä oli viimeisinä vuosinaan kuuro. Hän kuoli äkillisesti vuonna 1958 Lontoossa.
Vaughan Williams oli vuodesta 1953 naimisissa Ursula Vaughan Williamsin (1911–2007) kanssa, joka miehensä kuoleman jälkeen julkaisi tämän elämäkerran.
Pietarin hallinnollinen jako
Pietarin liittokaupungin sisäinen paikallinen itsehallinto on järjestetty kaksitasoisena, samoin kuin muissakin Venäjän federaatiosubjekteissa. Ylemmällä tasolla Pietari on jaettu 18 piiriin (), jotka alemmalla tasolla edelleen jakautuvat yhteensä 111 kunnallishallintoalueeseen (муниципальное образование, "munitsipalnoje obrazovanije"). Kunnallishallintoalueita on kolmea eri tyyppiä: 9 kaupunkia (город, "gorod"), 21 keskustan ulkopuolella sijaitsevaa taajamaa tai kylää (посёлок, "posjolok") sekä 81 kuntaa (муниципальный округ, "munitsipalnyi okrug"), jotka lähinnä vastaavat perinteisiä kaupunginosia.
Pietariin kuuluvat, sen alueen reunaosissa sijaitsevat kaupungit ovat Kolpino, Krasnoje Selo, Kronštadt, Lomonosov, Pavlovsk, Pietarhovi, Puškin, Siestarjoki ja Terijoki.
Pietari jakautuu piireihin ja kunnallishallintoalueisiin seuraavasti:Vuonna 1995 perustettiin Lomonosovin piiri, joka käsitti Lomonosovin kaupungin, sekä Pauluskoin piiri, johon kuuluivat Pauluskoin kaupunki ja Tärölän kylä. Vuonna 2005 Lomonosovin piiri yhdistettiin Pietarhovin piiriin ja Pauluskoin piiri Puškinin piiriin.
Suomi on sun
Suomi on sun on vaasalaisen Klamydia-yhtyeen vuonna 2002 julkaisema viiden kappaleen mini-cd. Itsenäisyyspäivänä julkaistun levyn tuotto lahjoitettiin Sotainvalidien veljesliitolle.
Sarah Brightman
Sarah Brightman (s. 14. elokuuta 1960 Berkhamstead, Hertfordshire) on englantilainen klassisen crossover -musiikin sopraano, näyttelijä, lauluntekijä ja tanssija. Hän on laulanut monella kielellä, joita ovat muun muassa englanti, espanja, ranska, latina, saksa, turkki, italia, venäjä, mandariinikiina, japani ja katalaani.
Brightman aloitti uransa Hot Gossip -tanssiryhmän jäsenenä, ja julkaisi useita diskomusiikin singlejä sooloartistina. Vuonna 1981 hän teki West End -debyyttinsä musikaalissa "Cats" ja tapasi säveltäjä Andrew Lloyd Webberin, jonka kanssa meni naimisiin. Hän tähditti monia West End- ja Broadway-musikaaleja, mukaan lukien The Phantom of the Opera, jossa hän oli ensimmäinen Christine Daaén roolissa. Musikaali julkaistiin CD:nä vuonna 1987, ja se myi maailmanlaajuisesti 40 miljoonaa kappaletta.
Lopetettuaan esiintymisen musikaaleissa ja erottuaan Lloyd Webberistä Brightman jatkoi musiikkiuraansa tuottaja Frank Petersonin kanssa, nyt klassisen crossover -musiikin artistina. Häntä kutsutaan usein kyseisen genren luojaksi, ja hän on yhä yksi sen merkittävimmistä esiintyjistä myytyään yli 30 miljoonaa levyä ja kaksi miljoonaa DVD:tä. Hän on kaikkien aikojen eniten myynyt sopraano.
Brightmanin vuoden 1996 duetto ”Time to Say Goodbye” italialaisen tenorin Andrea Bocellin kanssa ylsi listojen kärkeen eri puolilla Eurooppaa. Siitä tuli kansainvälinen menestys, ja se myi 12 miljoonaa kappaletta, mikä tekee siitä yhden kaikkien aikojen myydyimmistä singleistä. Brightman on saanut yli 180 kulta- ja platinalevypalkintoa 38 maassa.
Brightman on ensimmäinen artisti, joka on pyydetty kaksi kertaa esiintymään Olympialaisissa; ensimmäisen kerran hän esiintyi vuonna 1992 Barcelonan kesäolympialaisissa espanjalaistenori José Carreraksen kanssa ja vuonna 2008 Pekingissä kiinalaislaulaja Liu Huanin kanssa.
Brightman on maailman rikkain klassisen musiikin naisesiintyjä yli 36 miljoonan punnan (noin 50 miljoonaa euroa) omaisuudellaan.
Vuoden 2015 syyskuussa Brightmanin oli tarkoitus viettää kymmenen päivää turistina Kansainvälisellä avaruusasemalla (ISS). Matkan kerrottiin maksavan 52 miljoonaa dollaria (noin 47 miljoonaa euroa), ja Brightman sanoi maksaneensa matkansa itse. Hän aloitti harjoittelun sitä varten Venäjän Tähtikaupungissa tammikuussa 2015. Toukokuussa 2015 Brightman ilmoitti lykkäävänsä harjoittelua ja matkaa perhesyihin vedoten.
Francesco Algarotti
Kreivi Francesco Algarotti (11. joulukuuta 1712 Venetsia - 3. maaliskuuta 1764 Pisa) oli italialainen filosofi ja taidekriitikko. Yksi hänen keskeisimpiä teoksiaan on "Saggi sopra le belle arti" ("Esseitä kaunotaiteista"). Vuonna 1755 Algarotti julkaisi kirjoituksen "Soggia sopra l'opera in musica" ("Essee oopperasta"), jossa hän totesi että "musiikki on rapistunut entisestä arvokkuudestaan.. johtuen pahanlaatuisesta intohimosta kaikkea uutta kohtaan". Algarotti oli merkittävä vaikuttaja Christoph Willibald Gluckin johtamalle oopperan uudistusliikkeelle. Hän kirjoitti myös runoja, matkapäiväkirjan Venäjältä ja laajan kirjeenvaihdon.
Carl Orff
Carl Orff (10. heinäkuuta 1895 München – 29. maaliskuuta 1982 München) oli saksalainen säveltäjä ja musiikkipedagogi. Hän oli vuodesta 1950 Münchenin musiikkikorkeakoulun professori.
Orffin varhaisista vaiheista on vain vähän tietoa, sillä säveltäjä ei juuri puhunut julkisesti menneisyydestään, mutta hänen natsiyhteyksistään on keskusteltu paljon vuosikymmenien kuluessa. Säveltäjän esitetyin teos "Carmina Burana" valmistui vuonna 1937. Se on kantaatti, jonka pohjana toimivat useat keskiajalla kirjoitetut laulut ja runot. "Carmina Buranan" lisäksi Orff sävelsi muun muassa oopperoita, joista mainittakoon "Der Mond" ("Kuu", 1939), "Die Kluge" ("Kuningas ja viisas neitsyt", 1943), "Antigonae" (1949) ja "Astutuli" (1953), sekä "Carmina Buranan" tapaiset näyttämöteokset "Catulli carmina" (1943) ja "Trionfo di Afrodite" (1953). Orff yhdisti teoksensa "Carmina Burana", "Catulli carmina" ja "Trionfo di afrodite" trilogiaksi "Trionfi". Orffin teoksissa on keskeistä musiikin ja liikunnallisten elementtien yhdistäminen jatkuvien toistojen aikaansaaman maagisen tehon ohella. Rytmin korostamisessa Orff jatkoi Igor Stravinskyn tyyliä.
Orff kehitti suuren määrän lyömäsoittimia. Hänen huomattavin musiikkipedagoginen teoksensa on "Orff-Schulwerk: Musik für Kinder" (1930–1935, tekijän uusima 1950–1954).
Johann Peter Salomon
Johann Peter Salomon ("kastettu" Bonnissa 20. helmikuuta 1745 - Lontoo 2. marraskuuta 1815) oli saksalaissyntyinen viulisti, säveltäjä, kapellimestari ja impressaari.
Salomon toimi Bonnissa hoviorkesterin viulistina kunnes sai "Kappelmeisterin" viran Preussin ruhtinas Heinrichin hovista. 1780-luvun alussa hän muutti Lontooseen, jossa hän toimi säveltäjänä ja jousikvartetossa viulistina. Salomon tunnetaan nykyisin parhaiten konserttien järjestäjänä ja impressaarina. Hän kutsui Joseph Haydnin Lontooseen kahdesti (1791–1792 ja 1794–1795). Salomonin uskotaan myös antaneen lisänimen "Jupiter" Wolfgang Amadeus Mozartin sinfonialle no. 41.
Aaro Honka
Aaro Honka (7. elokuuta 1913 Helsinki – 22. toukokuuta 2001; oikealta nimeltään Eino Johannes Arohonka, vuoteen 1932 asti Alén) oli suomalainen kirjailija ja Tampereen klassillisen lyseon rehtori. Hän kirjoitti vauhdikkaita poikakirjoja, joissa kannatetaan partioaatetta. Arohonka oli mukana perustamassa hämeenlinnalaista poikalippukuntaa nimeltä Jaarlin Pojat vuonna 1930.
Arohongan vanhemmat olivat johtaja Juho Emil Alén ja Alma Annikki Häti. Arohongan vaimo oli lastentarhanopettaja Marketta Päivätär Teirilä. Eino Arohonka pääsi ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta 1933 ja valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta 1937. Hänet muistetaan kuria pitävänä rehtorina Tampereen klassillisesta lyseosta vuosilta 1956–1976. Arohonka toimi myös Pirkkalaiskirjailijoiden sekä Tampereen filatelistiseuran puheenjohtajana.
Aiman al-Zawahri
Aiman al-Zawahri (usein myös muodossa Ayman al-Zawahiri, arabiaksi ايمن الظواهري, s. 19. kesäkuuta 1951 Kairo) on egyptiläinen radikaali islamisti, jota pidetään terroristijärjestö al-Qaidan pääideologina ja yhtenä vaarallisimmista terroristeista 25 viime vuoden aikana.
Aiman al-Zawahri on käyttänyt useita peitenimiä, kuten Abu Muhammad, Abu Fatima, Muhammad Ibrahim, Abu Abdallah, Abu al-Mu'iz, The Doctor, The Teacher, Nur, Ustaz, Abu Mohammed, Abu Mohammed Nur al-Deen, Abdel Muaz ja Dr. Ayman al Zawahiri. FBI on etsintäkuuluttanut hänet epäiltynä Itä-Afrikassa 1998 tehdyistä pommi-iskuista Yhdysvaltojen lähetystöjä vastaan. Pidätykseen johtavista vihjeistä on luvattu 25 miljoonaa dollaria.
Kesäkuussa 2011 tiedotusvälineissä kerrottiin, että al-Zawahri nousi al-Qaidan johtajaksi, emiiriksi, Osama bin Ladenin kuoltua Yhdysvaltain sotilaallisessa iskussa Pakistanissa edelliskuussa. Vaikka häntä pidetään hyvin vaarallisena, hänellä ei ole samaa karismaa, eikä Al-Qaidakaan ole enää entisenlainen vahva järjestö vaan lähinnä löyhä verkosto.
Al-Zawahri valmistui lääkäriksi 1974 Kairon yliopistosta ja on silmäkirurgi. Hän oli yksi avainhenkilöistä Egyptin presidentin Anwar Sadatin murhassa vuonna 1981. Al-Zawahiri oli myös yksi al-Qaidan perustajista yhdessä Osama bin Ladenin ja Abdallah Azzamin kanssa ja toimi bin Ladenin kakkosmiehenä vuosina 1988–2011.
Hänen perheenjäseniään kuoli Yhdysvaltojen Kandahariin tekemässä ilmaiskussa 2001. Hänen isoisänsä oli kairolaisen uskonnollisen yliopiston al-Azharin imaami, hänen isänsä lääketieteen professori. Hän on ollut Osama bin Ladenin henkilääkäri ja neuvonantaja. Helmikuussa 2012 hän antoi tukensa Syyrian kansannousulle.
Adam de la Halle
Adam de la Halle (1237 Arras, Ranska – 1288 Napoli) oli ranskalainen truveeri. Hänen elämänvaiheensa tunnetaan huonosti, mutta hänen tiedetään siirtyneen Italiaan Kaarle I Anjoulaisen palvelukseen, sillä hän kertoo siitä teoksessaan "Roi de Sicile". Adam toimi Napolissa hovirunoilijana.
Adam de la Halle tunnettiin myös lempinimellä Bossu ("kyttyräselkä"). Adam de la Hallen on arveltu olleen kotoisin Arrasista. Hänen teoksiaan "Le jeu de Robin et Marion" (n. 1288) ja "Le jeu de la feuillée" pidetään koomisen oopperan edelläkävijöinä. Jälkimmäistä, sävyltään hyvin modernia teosta pidetään hänen pääteoksenaan..
Truveeri
Truveerit olivat pohjoisranskalaisia kierteleviä runoilijoita ja muusikoita keskiajalla. Heidän taiteensa oli melko samanlaista eteläranskalaisten trubaduurien kanssa. Truveerien runot ovat kuitenkin eri murteilla kuin trubaduurien.
Ensimmäinen nimeltään tunnettu truveeri oli Chrétien de Troyes, joka vaikutti 1100-luvun loppupuolella. Muita tunnettuja truveereja on muun muassa Adam de la Halle.
Sana trouvère tai trouveur on pohjois-ranskalaisen murteen (langue d’oil) muoto oksitanin kielen (langue d’oc) sanasta trobador. Se tarkoittaa runoilija-säveltäjiä, jotka olivat trubaduurien aikalaisia ja saivat heiltä vaikutteita, mutta tekivät runoutensa Pohjois-Ranskan murteilla. Trubaduurit olivat vanhan oksitaanisen lyyrisen runouden säveltäjiä ja esiintyjiä keskiajalla n.1000–1300 jaa. ja truveerien kukoistusaikaa kesti noin 1300-luvun loppuun. Noin 2400 truveerirunon käsikirjoitusta on löytynyt ja noin 2100 runoon on säilynyt myös melodia.
Yleinen mielikuva trubaduurista tai truveerista on kylästä kylään kiertelevä hahmo, joka kantaa luuttua selässään. Tällaisia henkilöitä kyllä oli, mutta heitä kutsuttiin sanoilla "minstrel" (minstreli) tai "jongleur" (jonglööri) – köyhiä muusikoita, miehiä ja naisia yhteiskunnan laitamilta. Trubaduurit tai truveerit edustivat aristokratiaa musiikin tekemisessä. He olivat runoilijoita ja säveltäjiä, jotka olivat aateliston ylläpitämiä tai he olivat yhtä lailla ylhäisöä itsekin, joille musiikin tekeminen kuului hovin perinteisiin. Trubaduureissa oli kuninkaita, kuningattaria ja kreivittäriä. Laulujen sanat ovat luonnollista heijastumaa aikansa yhteiskunnasta. Usein ne käsittelivät idealisoituja aiheita kohteliaasta rakkaudesta (fine amors katso :grand chant) ja uskonnollisesta omistautumisesta, vaikkakin useat laulut edustivatkin maallisempaa ja suorasukaisempaa käsitystä rakkaudesta.
Tämän musiikkityylin esitystavat ovat arvailujen varassa. Jotkut oppineet ehdottavat, että sitä pitäisi soittaa vapaassa rytmisessä muodossa ja käyttää vain vähän soittimia säestykseen (varsinkin harrastunnelmaisissa teksteissä). Toisten oppineiden ja myös esiintyjien mielestä säestävien instrumenttien ja rytminen esittäminen on yhtä lailla arvokasta. Ainakin yksi moderni kokoonpano esiintyy Trouvere nimellä tänäkin päivänä soittaen kyseiseen aikaan liittyvää musiikkia.
Johannes de Grocheio, pariisilainen musiikin tutkija 1300-luvun alusta, uskoi että truveerien laulut inspiroivat kuninkaita ja aatelismiehiä suurtekoihin ja suuruuteen. ”Tämänkaltaisia lauluja ovat yleensä säveltäneet kuninkaat ja aateliset ja niitä esitettiin kuninkaitten ja prinssien läsnäollessa, jotta heidän mielensä karaistuisi rohkeuteen ja mielenlujuuteen, jalomielisyyteen ja ennakkoluulottomuuteen.” (Page 1997) 1980-luvulta lähtien on naistruveerien olemassaolo tunnustettu tosiasia.
Fidelio
Fidelio op. 72c on Ludwig van Beethovenin ooppera. Oopperan libreton on ranskalaisen Jean-Nicolas Bouillyn libreton pohjalta sovittanut Josef Sonnleithner.
Beethoven sävelsi "Fidelion" alun perin kolminäytöksiseksi vuonna 1805, mutta se ei saavuttanut suosiota. Seuraavana vuonna hän kirjoitti oopperasta kaksinäytöksisen version, mutta sekään ei saavuttanut suosiota. Vuonna 1814 hän muokkasi oopperaa vielä kerran, samana vuonna toinen versio saavutti menestystä. Suomessa teos on esitetty ensimmäisen kerran jo 1841.
"Fidelion" kolmas versio on jäänyt oopperatalojen pysyvään ohjelmistoon. Oopperan tunnetuin numero on "Vankien kuoro".Poliittinen vankila Madridin liepeillä 1500-luvulla.
Pizarro vangituttaa viattoman Florestanin. Tämän vaimo Leonore pukee päälleen miehen vaatteet, ottaa peitenimekseen Fidelio ja soluttautuu vankilan vanginvartijoiden joukkoon. (Vankien kuoro.) Pizarron tytär Marzellina rakastuu Fidelioon, mutta tämä hylkää hänet. Pizarron korviin kantautuu tieto, että tarkastaja Fernando on tulossa tarkastamaan vankilaa. Hän päättää surmata Florestanin.
Fidelio vaatii saada päästä auttamaan vanginvartija Roccoa sellin haudan kaivamisessa. Pizarro suostuu ja Fidelio löytää puolikuolleen Florestanin vankilan nurkasta. Rocco kieltäytyy surmaamasta häntä ja Pizarro on jo iskemäisillään tikarin Florestanin sydämeen, kun Leonore riisuu naamionsa ja tähtää Pizarroa pistoolilla. Silloin ulkoa kuuluvat trumpettifanfaarit ilmoittavat Fernandon saapuneeksi. Pizarro juoksee vastaanottamaan häntä. Samalla Leonore ja Florestan saavat selville, että kaikki muutkin vangit on vangittu ilman syytä. He kertovat tiedon Fernandolle, joka määrää Roccon surmaamaan Pizarron ja vapauttamaan kaikki vangit.
The Sims 2: Yöelämää
The Sims 2: Yöelämää () on Electronic Artsin vuonna 2005 julkaisema The Sims 2 -sarjan toinen lisäosa, joka julkaistiin Suomessa 12. lokakuuta 2005.
Lisäosa tuo mukanaan paljon uudistuksia ja yli 125 uutta esinettä. Simeille voi valita uusia vaatteita ja ostaa auton. Yhteisötonteille voi perustaa ravintoloita tai vaikka keilahalleja. Pelaaja voi nyt ensimmäistä kertaa valita siminsä mieltymykset ja inhokit, ja uutuutena pelissä on ”treffimittari”, mikä kertoo simin treffiseuralaisen tyytyväisyyden. Jos mittari pysyy alamaissa, treffien päätyttyä simiä saattaa odottaa pussillinen ulostetta tai vihakirje. Mittarin positiivinen tulos taas tuottaa simille kukkia ja rakkauskirjeitä kiitokseksi ihanista treffeistä. Mieltymyksien valitseminen on tärkeää, sillä se helpottaa oikean treffiseuralaisen etsintää. Pelaaja voi siis itse päättää, pitääkö hänen siminsä blondeista, hyväkuntoisista vai vihaako hän punapäitä. Muita uutuuksia pelissä on muun muassa ennustajaeukko, joka myy lemmenjuomaa ja antivampiriinia sekä ravintolat ja yökerhot. Lisäosassa esiintyy myös hahmo nimeltä Rouva Kurjenkaula, jolla pelaaminen ei ole mahdollista. Simit voivat kuljettaa tavaroita mukanaan tavaraluettelo-nimisen toiminnon avulla.
"The Sims 2: Yöelämää" –lisäosan avulla pystyy myös tekemään simeistä vampyyreja, jos kanssakäyminen "Kreivin" tai "Kreivittären" kanssa käy liian tuttavalliseksi.
"The Sims 2: Yöelämää" sisältyi myös kokoelmapakettiin The Sims 2 Deluxe, joka julkaistiin 9. toukokuuta 2007. Paketti sisälsi kaksi levyä, joista toisella oli pelit The Sims 2 ja lisäosa "The Sims 2: Yöelämää". Toisella levyllä oli bonusmateriaalia.
Paholaisen tytär
Paholaisen tytär on suomalaisen kirjailijan Ilkka Remeksen tarinaan perustuva neliosainen trilleri. Sarja esitettiin MTV3:lla vuonna 2002. Sen on ohjannut Minna Virtanen ja tuottanut Jarowskij Draama Suomi Oy. Ikäraja on Suomessa K-11.
Juhani Saloluoto (Mats Långbacka) on johtanut firman kansainväliseen menestykseen, suoraan pörssimaailman huipulle sekä suomalaisen teknologian keulakuvaksi. Hannele Koski (Outi Mäenpää) on älykäs miehinen nainen, joka ei älykkyydestään huolimatta ole sosiaalisesti kovin kehittynyt.
Johtaja Juhani Saloluoto kidnapataan ja kidnappaus on ammattimaisesti suunniteltu. Tapausta lähtee selvittämään Raimo Erkkilä (Kari Sorvali) ja pian koko pörssimaailma on mukana jännittämässä.
Paholaisen tytär on moderni trilleri, jossa viimeisin tietotekniikka näyttelee tärkeää osaa juonen kulussa. Myös henkilösuhteissa on nähdään erilaisia käänteitä, kuten esimerkiksi rakkautta.
Lapinvuokko
Lapinvuokko eli tunturilapinvuokko ("Dryas octopetala") on tyypillinen arktisella tai vuoristotundralla kasvava lapinvuokkojen sukuun ja Rosaceae-heimoon kuuluva kasvi. Lapinvuokko on kahdeksanterälehtinen, mikä käy ilmi myös sen tieteellisestä lajinimestä. Kasvi on 3–10 senttimetriä korkea. Lapinvuokko on kalkinsuosija.
Lapinvuokko on Islannin kansalliskukka. Suomessa lapinvuokkoa esiintyy Lapissa ja se on yleinen Käsivarren ja Inarin Lapissa. Lisäksi sitä tavataan Ruotsin, Norjan ja Venäjän pohjoisosissa ja Alpeilla.
Pastis
Pastis on ranskalainen anisviina ja aperitiivi. Suosituimpia merkkejä ovat pariisilaistyyppinen Pernod sekä Ricard ja Pastis 51, jotka edustavat marseillelaista tyyppiä. Tarjoiltaessa pastikseen perinteisesti sekoitetaan vettä, jolloin se muuttuu valkoiseksi ja läpikuultamattomaksi. Syynä on anisöljyn veteen liukenemattoman ainesosan anetolin sakeneminen. Keskimääräinen alkoholipitoisuus on 40–45 tilavuusprosenttia. Juoman sakeneminen kertoo anisviinoissa aina paremmasta laadusta. Heikompitasoisissa juomissa sakenemista ei tapahdu.
Etenkin Etelä-Ranskassa ja Korsikalla pastis on kesäinen, kuumina iltapäivinä viilentävä juoma. Yhteen lasilliseen voi lisätä lasin tyhjetessä aina lisää vettä, jolloin juoma ei juuri humalluta, mutta viilentää ja piristää. Vaihtoehtoisesti lasin tyhjentyessä lasiin voi lisätä pastista, jolloin juoma ei niinkään viilennä tai piristä, mutta humalluttaa.
Perinteinen pastis valmistetaan liottamalla, joten sen maku on suoraviivaisempi kuin hienostuneemman Pernod'n, joka valmistetaan tislaamalla. Pastiksessa käytetään makuaineina anetolin lisäksi fenkolia (vihreä anis), lakritsia ja useita yrttejä.
Pastis kehitettiin korvaavaksi juomaksi absintille, joka kiellettiin terveydellisin perustein Ranskassa vuonna 1915. Ensimmäisen kaupallisen pastiksen toi markkinoille Ricard-yhtiö vuonna 1932. Juoman nimi tulee ranskan jäljitelmää tai mukaelmaa tarkoittavasta sanasta "pastiche" (ks. pastissi). Ricardin Pastis on maailman myydyin anisviina ja kolmanneksi myydyin viina.
Pastis tarjotaan useimmiten veden kanssa joko valmiiksi laimennettuna tai vesilasin kanssa, jolloin juoja voi itse määrittää laimennussuhteen. Juomasta on kehitetty myös juomasekoituksia.
Mauresque: pastista ja manteliruususiirappia (orgeat).
Perroquet: pastista ja vihreää minttusiirappia.
Tomate: pastista ja Grenadiinia.
Chornichon: pastista banaanisiirapilla.
Kuolema iltapäivällä: pastista ja samppanjaa.
Curt Sachs
Curt Sachs (Berliini 29. kesäkuuta 1881 – New York 5. helmikuuta 1959) oli saksalainen musiikkitieteilijä, joka oli yksi modernin organologian (soitinten tutkimuksen) perustajista. Hänen tunnetuin teoksensa oli Erich von Hornbostelin kanssa julkaistu Sachsin–Hornbostelin soitinten luokittelujärjestelmä.
Sachs syntyi ja varttui Berliinissä. Hän opiskeli pianoa, musiikinteoriaa ja sävellystä. Hän väitteli Berliinin yliopistossa vuonna 1904 taidehistoriasta aiheenaan Andrea del Verrocchion veistokset. Sachsin mielenkiinto kohdistui kuitenkin vähitellen enemmän musiikkiin, ja hänet nimitettiin valtion instrumenttikokoelman, "Staatliche Instrumentensammlungin", johtajaksi. Hän järjesteli uudelleen ja restauroi ison osan kokoelmasta ja aloitti uransa organologian parissa.
Vuonna 1913 julkaistiin Sachsin ensimmäinen teos "Real-Lexicon der Musikinstrumente", joka oli luultavasti seikkaperäisin soittimien tutkimus 200 vuoteen. Vuonna 1914 Sachsin ja von Hornbostelin tunnetuin artikkeli julkaistiin "Zeitschrift für Ethnologiessa". Vaikka Sachsin–Hornbostelin luokittelua on kritisoitu paljon, se on edelleen käytetyin soittimien luokittelujärjestelmä etnomusikologiassa ja organologiassa.
Vuonna 1933 Sachs erotettiin juutalaisuutensa vuoksi musiikkitieteen professuuristaan Berliinin yliopistosta, ja hän joutui pakenemaan Yhdysvaltoihin New Yorkiin. Hän opetti New York Universityssä vuodesta 1937 vuoteen 1953.Myöhemmin hän lisäsi luokitteluunsa vielä viidennen ryhmän, elektrofonit, joissa ääni saadaan aikaan elektronisin keinoin..
Organologia
Organologia (latinan sanasta "organum" ’soitin’ ja kreikan sanasta λογος ("logos") ’oppi’) eli soitintutkimus on soittimia tutkiva tiede, joka sisältää soittimien historian, eri kulttuurien soittimien ja soittimien teknisen rakenteen tutkimuksen. Organologian, etnomusikologian ja musikologian tutkimuskohteet ovat osittain päällekkäisiä.
Fredrik IX
Fredrik IX (Christian Frederik Franz Michael Carl Valdemar Georg) (11. maaliskuuta 1899 – 14. tammikuuta 1972) oli Tanskan kuningas 20. huhtikuuta 1947 alkaen aina kuolemaansa asti. Hän oli Tanskan kuninkaan Kristian X:n ja kuningatar Alexandrinen poika.
Hän opiskeli Tanskan laivastoakatemiassa ja Kööpenhaminan yliopistossa, ja rikkoi näin sukunsa perinteitä, jotka olisivat edellyttäneet uraa maavoimissa. Ennen kuin hänestä tuli kuningas, hän oli hankkinut kontra-amiraalin arvon. Sen lisäksi kuningas rakasti musiikkia ja oli hyvä pianonsoittaja ja kapellimestari.
Frederikin valtakaudella tapahtui suuria muutoksia. Tanska kehittyi moderniksi hyvinvointivaltioksi. 1960-luvun talouskasvun seurauksena naisten osuus työvoimasta kasvoi.
Fredrik IX teki valtiovierailun Suomeen kesäkuussa 1958.
Vuonna 1922 Frederik oli kihloissa Kreikan prinsessa Olgan kanssa, mutta he eivät koskaan menneet naimisiin. Hän meni naimisiin Ruotsin prinsessa Ingridin (1910-2000, kruunuprinssi ja myöhemmin Ruotsin kuningas Kustaa VI Aadolfin tytär) kanssa 24. toukokuuta 1935. Tästä avioliitosta syntyi kolme tytärtä:Koska kuninkaalla ei ollut poikia, oletettiin, että hänen nuorempi veljensä Knud perisi kruunun Tanskan sen aikaisten lakien mukaan. Kuitenkin vuonna 1953 lakia muutettiin ja kruununperijän tuli olla verisukulainen. Koska kuninkaalla ei ollut poikia, hänen vanhin tyttärensä, prinsessa Margareeta peri kruunun ja hänestä tuli kuningatar Margareeta II.
Piakkoin vuoden 1972 uudenvuodenpuheensa jälkeen kuningas sairastui. Kuoltuaan kuningas Frederik IX haudattiin Roskilden tuomiokirkon ulkopuolelle, lähelle Kööpenhaminaa. Aikaisemmat hallitsijat oli haudattu tuomiokirkon sisälle, mutta kuningas itse oli toivonut tulla haudatuksi kirkon ulkopuolelle.
Dangerous and Moving
Dangerous And Moving on venäläisen popduo t.A.T.u.:n eli Lena Katinan ja Julija Volkovan kolmas (edeltäjät "200 km/h in the Wrong Lane" ja "Remixes") kansainvälisesti julkaistu, pääosin englanninkielinen albumi. Se julkaistiin Interscopen tuottamana 11. syyskuuta 2005. Sen ensimmäinen singlejulkaisu oli ""All About Us"" ja toinen ""Friend Or Foe"". Kolmantena singlenä albumilta julkaistiin ""Gomenasai (I'm Sorry)"" maaliskuussa 2006. Kappaletta on ollut mukana työstämässä Eurythmicsin Dave Stewart. Loppukesällä julkaistiin neljäs single ""Loves Me Not"".
Albumi tehtiin t.A.T.u.:n uuden managerin, Boris Renskin, johdolla. Albumin teossa olivat mukana edellisien albumien lauluntekijät Trevor Horn ja Martin Kierszenbaum, ja kappaleella ""Friend Or Foe"" vierailee basistina Sting.
Albumi sai yleisesti kiitettävää kritiikkiä, joskaan se ei menestynyt yhtä paljon kuin duon kansainvälinen esikoisalbumi "200 km/h in the Wrong Lane". Singleistä parhaiten menestyi ""All About Us"". Levyn singleistä ""Gomenasai (I'm Sorry)"" jäi monissa maissa huomiotta, mutta saavutti myöhemmin menestystä, kun rap-artisti Flipsyde käytti sitä pohjana kappaleeseensa ""Happy Birthday"". Flipsyde ja t.A.T.u järjestivät kappaleen menestyksen myötä muutamia yhteisiä keikkoja.
Pikaluistelun Euroopan-mestaruuskilpailut
Pikaluistelun Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin miehillä ensimmäisen kerran vuonna 1891, naisilla 1970. Yleisluistelun Euroopan mestaruus ratkaistaan neljän matkan yhteispisteiden perusteella. Miesten matkoina ovat 500, 1 500, 5 000 ja 10 000 metriä, naisilla puolestaan 500, 1 500, 3 000 ja 5 000 metriä. Vuosina 1894 ja 1903 mestaruus jäi virallisesti ratkaisematta, koska kukaan kilpailijoista ei saavuttanut kolmea matkavoittoa, joka tuohon aikaan mestaruuteen vaadittiin.
Sprinttimatkoilla kilpailtiin Euroopan-mestaruudesta ensimmäisen kerran vuonna 2017. Sprinttimestaruus ratkaistaan kahden 500 metrin ja kahden 1 000 metrin luistelun yhteispisteillä. Vuonna 2018 järjestettiin ensimmäisen kerran matkakohtaiset EM-kilpailut. Yleisluistelun sekä sprinttiluistelun EM-kilpailut ja matkakohtaiset EM-kilpailut järjestetään vuorovuosin.
Pikaluistelun aateliskalenteri
Aateliskalenteri () on vuonna 1928 Norjassa kehitetty arvostettu pikaluistelun ranking-lista.
Luistelijan pisteet listalla määräytyvät hänen virallisissa mestaruuskilpailuissa tekemiensä henkilökohtaisten ennätysten 500 metrin keskiaikojen mukaisesti neljältä perinteiseltä luistelumatkalta, jotka miehillä ovat 500, 1 500, 5 000 ja 10 000 metriä sekä naisilla 500, 1 500, 3 000 ja 5 000 metriä. Näin saadut yksittäisten matkojen tulokset pyöristetään alaspäin kolmeen desimaaliin ja lasketaan sen jälkeen yhteen.
Esimerkiksi Johan Olav Kossin pistemäärä lasketaan seuraavasti:
"Tilanne 9. huhtikuuta 2014. Lähde: evertstenlund.se"
"Tilanne 9. huhtikuuta 2014. Lähde: evertstenlund.se"
Hugh Thompson
Hugh Thompson, Jr. (15. huhtikuuta 1943 Atlanta – 6. tammikuuta 2006) oli Vietnamin sodan aikainen yhdysvaltalainen helikopterilentäjä. Hänet tunnetaan parhaiten toimistaan My Lain verilöylyn pysäyttäjänä. Tapahtuman aikana hän oli tiedustelulennolla.
16. maaliskuuta 1968 joukko amerikkalaisia sotilaita oli tappanut satoja siviilejä My Lain kylässä: pääosin vanhoja miehiä, naisia ja lapsia. Sotilasmestari Thompsonin johtama helikopterimiehistö sattui paikalle ja hän määräsi miehistönsä avaamaan tulen, jos amerikkalaisjoukko jatkaisi siviilien teurastusta. Kahden muun helikopterimiehistön jäsenen, Lawrence Colburnin ja Glenn Andreottan, avulla Thompson hoiti 11 haavoittunutta vietnamilaista Quảng Ngãin sairaalaan.
30 vuotta myöhemmin Thompsonille, Colburnille ja Andreottalle (viimeksi mainituille postuumisti) myönnettiin Soldier's Medal -kunniamerkki: Yhdysvaltojen armeijan korkein kunniamerkki, joka myönnetään rohkeudesta joka ei liity suoraan kontaktiin vihollisen kanssa.
Thompson kuoli syöpään vuonna 2006 62-vuotiaana.
Sari Kaasinen
Sari Johanna Kaasinen (s. 15. syyskuuta 1967 Rääkkylä) on suomalainen laulaja-lauluntekijä, kanteleensoittaja ja kansanmusiikkialan vaikuttaja. Hän on yksi Värttinä-yhtyeen perustajajäsenistä ja on toiminut muun muassa Keski-Karjalan musiikkiopiston kansanmusiikin lehtorina vuosina 1995-2007 ja Kihaus Folk Music Festival -tapahtuman taiteellisena johtajana 1990–2005.
Kaasinen on harrastanut kansanmusiikkia jo nuoresta lähtien. Tunnetuksi hän tuli toimiessaan Värttinä-yhtyeen johtohahmona vuosina 1983–1996. Sittemmin hän on esiintynyt sooloartistina ja vuodesta 2001 lähtien myös Otawa-yhtyeen kanssa. Vuonna 2008 aloitti toimintansa Set'akat - lauluyhtye, jossa Sari Kaasisen lisäksi laulavat Mari Kaasinen ja Karoliina Kantelinen.
Kaasinen kirjoitti vuonna 1986 ylioppilaaksi Kuopion musiikkilukiosta ja suoritti vuonna 1994 Sibelius-Akatemian kansanmusiikin osastossa musiikin maisterin tutkinnon sekä vuonna 2009 musiikin taiteellisen tohtorintutkinnon.
Lokakuussa 2006 Sari Kaasiselta ja Otawa-yhtyeeltä ilmestyi levy "Mie kun" ja ensi-iltansa sai Tampereen Teatterin musiikkinäytelmä "Kun isoisä Suomeen hiihti", jonka Sari Kaasinen on säveltänyt, sanoittanut ja sovittanut. Lokakuussa 2008 julkaistiin Sari Kaasisen kirjoittamana "Nuku, nuku lapseni - kehtolauluja ja hyräilyhetkiä" - kirja ja toukokuussa 2011 "Sylissä ja sydämessä - äidin kirja".
Kaasinen on saanut valtion taiteilija-apurahan, Kansanvalistusseuran palkinnon, ja Emma-patsaan vuonna 1993, jolloin Värttinä valittiin Vuoden yllättäjäksi. Vuonna 1997 hänelle myönnettiin Kareliaani-palkinto. Puu Kulttuurissa ry:n Luonnotar-palkinnon Sari Kaasinen sai vuonna 2001. Suomen säveltäjät ry:n ja Elvis ry:n myöntämä Vuoden teatterimusiikkiteko -palkinnon Kaasinen sai vuonna 2011 musiikista näytelmään Kilpakosijat. Sari Kaasinen toimi valtion säveltaidetoimikunnan jäsenenä 2007–2009. Vuonna 2012 hänet valittiin Kalevalaisten Naisten Liiton puheenjohtajaksi.
Sari-yhdistys ry:n jäsenistö valitsi Kaasisen Vuoden Sariksi 2006.
Maapallon arvo
Maapallon arvo tarkoittaa maapallon taloudellista arvoa.
Vihreässä taloustieteessä se on arvio ekosysteemin arvosta ja tärkeä laskelmille elämän arvosta. On useita tapoja arvioida maapallon arvoa.
Pekka Koskela
Pekka Koskela (s. 29. marraskuuta 1982 Mänttä) on uransa kauteen 2018 päättänyt suomalainen pikaluistelija. Hän keskittyi sprinttimatkoille (500 ja 1 000 metriä).
Vuonna 2005 Koskela saavutti 1 000 metrillä pronssia matkakohtaisista MM-kisoista ajalla 1.10,63. Vuonna 2012 hän sai matkakohtaisissa MM-kilpailuissa pronssia 500 metrillä kahden luistelun yhteisajalla 69,82. Sprinttereiden MM-kilpailuissa hän on saavuttanut hopeaa Lee Kyou-hyukin voittamassa kilpailussa 2007 ja Michel Mulderin jälkeen 2013.
Koskela luisteli 10. marraskuuta 2007 Salt Lake Cityssä 1 000 metrin maailmanennätyksen 1.07,00. Ennätys rikottiin 7. maaliskuuta 2009, kun Salt Lake Cityssä maailmancupin finaalissa ensin yhdysvaltalainen Trevor Marsicano luisteli 1.06,88, ja hieman myöhemmin yhdysvaltalainen Shani Davis luisteli 1.06,42.
11. joulukuuta 2004 Koskela voitti ensimmäisenä suomalaisena pikaluistelijana maailmancupin osakilpailun Kiinan Harbinissa. Kaikkiaan hän on saavuttanut urallaan neljätoista maailmancupin osakilpailuvoittoa.
Tammikuussa 2012 Koskela luisteli Salt Lake Cityn maailmancup-kilpailuissa sprinttimatkojen yhteispisteissä Suomen ennätyksen 137,270. Yhteispisteet jäivät Jeremy Wotherspoonin vuonna 2003 luistellusta maailmanennätyksestä 0,04 pistettä. Hieman tämän jälkeen käydyistä sprinttereiden MM-kilpailuista Koskela jäi pois sairastumisen vuoksi. Helmikuussa sprintteriluistelijoiden SM-kilpailuissa Seinäjoella Koskela paransi nimissään ollutta kotimaan ratojen 500 metrin Suomen ennätystä 0,32 sekuntia aikaan 35,79 ja samoin nimissään ollutta kotimaan ratojen 500 metrin yhteispisteiden SE:tä pisteisiin 72,120.
Kolomnan EM-kilpailuissa 2018 Koskela saavutti joukkuesprintissä hopeaa Mika Poutalan ja Harri Levon kanssa.
Olympialaisiin Koskela on osallistunut vuosina 2006, 2010, 2014 ja 2018. Vuonna 2006 Torinossa hän oli 500 metrillä kymmenes ja 1000 metrillä 31:s. Vancouverissa 2010 hän sijoittui 500 metrin kisassa sijalle 33 ja Sotšissa 2014 samalla matkalla 17:nneksi.
Koskela on 188 senttimetriä pitkä ja painaa 84 kilogrammaa. Hän edustaa Seinäjoen Urheilijoita. Koskelan Pasi-veli oli myös Suomen maajoukkuepikaluistelija ja myöhemmin maajoukkuevalmentaja.
Jääkiekko talviolympialaisissa 1968
Jääkiekko oli ohjelmassa 1968 talviolympialaisissa. Turnaus oli viimeinen, joka oli samalla myös maailmanmestaruuskilpailut sekä Euroopan mestaruuskilpailut. Kisoihin osallistui 14 joukkuetta. Kaikki MM-kisojen A-sarjassa pelanneet 8 joukkuetta, B-sarjan neljä parasta, C-sarjan voittaja sekä isäntämaa Ranska oli kutsuttu turnaukseen. B-sarjassa pelannut Puola ei kuitenkaan osallistunut, joten Itävalta sai paikan. Turnauksessa joukkueet jaettiin kahteen ryhmään: A-ryhmässä pelattiin sijoista 1–8 ja B-ryhmässä sijoista 9–14. Viisi A-sarjan parasta sijoitettiin suoraan A-sarjaan, loput kolme A-sarjan joukkuetta karsivat paikasta kolmen parhaan B-sarjalaisen kanssa. Loput joukkueet laitettiin B-ryhmään. Karsinta oli yksiosainen: voittaja pääsi A-ryhmään ja häviäjä joutui B-ryhmään. Ottelut käytiin 4.–17. helmikuuta 1968.
Turnauksessa Tšekkoslovakia tarjosi kovan vastuksen ennakkosuosikki Neuvostoliitolle. Käynnissä ollut Prahan kevät antoi tšekkoslovakialaisille niin paljon tunnetta, että se onnistui voittamaan Neuvostoliiton maiden keskinäisessä ottelussa. Tappio oli Neuvostoliiton maajoukkueelle ensimmäinen arvokisoissa viiteen vuoteen. Ennen viimeistä kierrosta kolmella joukkueella oli vielä mahdollisuus olympiavoittoon, joten jännitys säilyi loppuun asti.