hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Laakso (Helsinki)
Laakso () on Helsingin kantakaupungissa, Mannerheimintien, Reijolankadun, Nordenskiöldinkadun ja Keskuspuiston rajaamalla alueella sijaitseva kaupunginosa. Naapurialueita ovat Töölö etelässä, Meilahti lounaassa, Ruskeasuo pohjoisessa ja Länsi-Pasila idässä.
Alueen pinta-ala on 0,69 km² ja asukasluku 1 876 (1.1.2012). Työpaikkoja Laakso tarjoaa 1 583 henkilölle (31.12.2010). Helsingin virallisessa kaupunginosajaossa Laakso on kaupunginosa numero 18; Helsingin piirijaossa Laakso taas on Reijolan peruspiiriin kuuluva osa-alue.
Laakson asutus keskittyy lähinnä Mannerheimintien varressa oleviin kerrostaloihin. Lisäksi alueella on Laakson sairaala, lasten liikennekaupunki ja esteratsastuskenttä. Suurin osa Laakson pinta-alasta kuuluu kuitenkin Keskuspuistoon, ja pääosa kaupunginosan asuintaloista muodostaa vain kapean talorivin Mannerheimintien ja Keskuspuiston väliin. Ne ovat enimmäkseen vuosina 1949–1952 rakennettuja kahdeksan­kerroksisia aravataloja, ja yksi niistä, vuonna 1949 valmistunut Mannerheimintie 81:n talo, oli tiettävästi Suomen ensimmäinen aravatalo.
Kaupunginosan nimi johtuu kaakkoisosassa, Laakson ja Auroran sairaaloiden kallioisten tonttien välissä olevasta laaksosta, jossa Laakson ratsastuskenttä sijaitsee. Tämä laakso muodostaa samalla kapeahkon viherkäytävän, joka yhdistää Keskuspuiston Taka-Töölön puolella sijaitsevaan Eläintarhan puistoalueeseen.
Reisiluu
Reisiluu () on ihmiskehon pisin ja vahvin luu. Se sijaitsee lonkkanivelen ja polvinivelen välissä. Reisiluun anatominen vastine eturaajassa on olkaluu.
Reisiluun yläpään pallomainen osa, jossa on lonkkamaljaan niveltyvä nivelpinta on nimeltään reisiluun pää (caput femoris). Se pää kiinnittyy reisiluun varteen ohuehkolla reisiluunkaulalla (collum femoris), joka on reisiluun helpoiten murtuva osa varsinkin vanhuksilla. Reisiluun yläosassa lateraalisesti reisiluun päähän nähden sijaitsee iso sarvennoinen (trochanter major), hyvin tuntuva luu-uloke, johon monien pakaranseudun lihasten jänteet kiinnittyvät. Reisiluun yläosan takapinnalla lihasten peitossa puolestaan sijaitsee toinen luu-uloke, pieni sarvennoinen (trochanter minor), johon kiinnittyy lanne-suoliluulihas (musculus iliopsoas) jänne. Kolmas samankaltainen uloke on kolmas sarvennoinen (trochanter tertius), joka esiintyy toisinaan pienen sarvennoisen korkeudella reisiluun takapinnalla ja johon kiinnittyy osa isosta pakaralihaksesta (musculus gluteus maximus).
Distaalipäästään reisiluu niveltyy sääriluuhun (tibia) ja polvilumpioon (patella). Reisiluun alaosassa on kaksi paksuuntumaa, reisiluun ulkonivelnasta (condylus lateralis femoris) luun ulkosyrjällä ja reisiluun sisänivelnasta (condylus medialis femoris) sisäsyrjällä, jotka niveltyvät sääriluun vastaaviin paksunnoksiin. Niiden väliin reisiluun alaosan takapinnalle jää syvä nivelnastojen välikuoppa (fossa intercondylaris). Kummankin nivelnastan yläpuolella sijaitsee vielä luu-uloke, reisiluun ulkosivunasta (epicondylus lateralis femoris) ja reisiluun sisäsivunasta (epicondylus medialis femoris), jotka toimivat siteiden ja lihasjänteiden kiinnittymispaikkoina.
Polvilumpio
Polvilumpio () on kolmionmuotoinen luu, joka sijaitsee nelipäisen reisilihaksen jänteessä. Se liikkuu pitkin reisiluun alaosan etupintaa polven koukistuessa ja ojentuessa. Polvilumpio yhdistää nelipäisen reisilihaksen jänteet yhdellä alapuolisella jänteellä sääriluuhun. Kyseisiä jänteitä tarvitaan jalan ojentamiseen.
Onnen päivät
Onnen päivät ("Happy Days") oli yhdysvaltalainen komediasarja, jota esitettiin Yhdysvalloissa ABC-yhtiön kanavalla vuosina 1974–1984. Sarjaa esitti Suomessa alun perin Mainostelevisio ja sitä on uusittu useita kertoja, muun muassa TV2:ssa syyskaudella 2005 sekä kesäkaudella 2007 ja talvella 2009.
Onnen päivät sijoittuu 1950-luvulle, presidentti Eisenhowerin aikaan, ja sen tapahtumapaikka on Milwaukeen kaupunki Wisconsinissa. Sarjan keskuksena on keskiluokkainen Cunninghamin perhe: rautakauppias-isä Howard, kotiäiti Marion sekä poika Richie ja tytär Joanie. Sarja keskittyi alun perin teini-ikäisen Richien ja tämän kahden ystävän, Potsie Weberin ja Ralph Malphin ympärille, ja kuvasi teinielämää 1950-luvun Yhdysvalloissa. Alun perin sivuhahmoksi tarkoitettu Arthur "Fonzie" Fonzarelli (kuva), koulunsa kesken jättänyt nahkatakkinen moottoripyöräilijä ja automekaanikko, kohosi kuitenkin yleisösuosion ansiosta yhdeksi keskeisimmistä hahmoista. Richien poistuttua sarjasta seitsemän tuotantokauden jälkeen Fonzie nousi sarjan pääosaan.
Sarjan tunnuskappaleen "Happy Days" on sanoittanut Norman Gimbel ja säveltänyt Charles Fox.
Suosittu Onnen päivät on antanut yhdysvaltalaisten tv-kriitikoiden sanastoon useammankin termin. Richien isoveli Chuck Cunningham esiintyi sarjassa kahden ensimmäisen tuotantokauden ajan (1. ja 2. kaudella esiintyivät eri näyttelijät ao. roolissa) ja katosi sen jälkeen ilman selityksiä, tekijöiden todettua että hahmo on sarjan kannalta tarpeeton. Chuck Cunningham -syndroomalla tarkoitetaan tämänkaltaista hahmon selittämätöntä häviämistä televisiosarjasta.
Sarjan loppupuolella, kun sen keskus oli siirtynyt Richiestä ja Cunninghamin perheestä Fonzieen ja tämän edesottamuksiin, oli kolmiosainen jakso, jossa Fonzie hyppäsi vesisuksilla haialtaan yli. Monien kriitikoiden ja katsojien mielestä tämä oli käännekohta, jossa sarjan taso lähti laskuun ja sen juonet muuttuivat yhä epärealistisemmiksi. Termillä "jumping the shark" (hain yli hyppääminen) tarkoitetaan nyttemmin tv-sarjoissa tapahtuvaa merkittävää muutosta, esimerkiksi keskeisen hahmon poistumista tai radikaalia juonenkäännettä, jonka jälkeen sen taso lähtee laskuun.Juonipaljastuksia
Räätälinlihas
Räätälinlihas (, , räätäli) on pitkä ja kapea, heikko lihas, jonka alkukohta on suoliluun päällä sijaitseva kalvo, "fascia iliaca", ja päätekohta sääriluun yläosan sisäsivu. Sitä hermottaa reisihermo (nervus femoralis). Räätälinlihaksen tehtävänä on koukistaa lonkka- ja polviniveltä. Räätälinlihas kulkee vinosti muiden reisilihasten yli sääriluun sisäreunan kyhmyyn (tuberositas tibiae) leveän hanhenjalkakalvon (pes anserinus) välityksellä.
Räätälinlihas on ihmisruumiin pisin lihas ja se kulkee omassa lihastupessa.
Eläimillä lihaksen tehtävänä on palauttaa takajalka suoraan ponnistusvaiheessa. Nelijalkaisen eläimen takajalat kääntyvät laukatessa ja ravissa etujalkojen ulkopuolelle. Kiertyminen johtuu kinnernivelen (kantapää) luiden mallista. Jotta ponnistukseen saadaan mahdollisimman suoraan vaikuttava voima, jalka täytyy palauttaa suoraan.
Lihaksen nimen etymologiasta on neljä hypoteesia: Yksi on, että nimi valittiin koska räätälit istuivat ennen jalat ristikkäin; toinen on se, että lihaksen alapään sijainti osuu samaan kohtaan mistä räätälit mittaavat lahkeen sisäsauman pituutta; kolmas on että se muistuttaa räätälin mittanauhaa; neljänneksi, vanhoja poljettavia ompelukoneita käytettäessä niitä piti jatkuvasti polkea ja yhdistettynä jalkojen asentoon lihas kehittyi räätäleillä huomattavastikin.
Kipumäki
Kipumäki tai Kipuvuori on kuvitteellinen tai todellinen paikka, jonne kipuja manataan suomalaisessa kansanparannuksessa. Kipumäellä on tai kipumäki on kipukivi, jota kääntämällä ja vääntämällä kiputyttö tekee ihmisille kipuja.
Loitsussa kipukivessä kerrotaan olevan reikä tai yhdeksän reikää, jonne kivut käsketään. Tämä viittaa kuppikiviin.
Varhaisen kansanperinteen kerääjän Christfrid Gananderin mukaan kipumäkenä on pidetty ainakin yhtä todellista mäkeä. Mäellä on litteiden kivialttarien muodostama kehä – mahdollinen vanha uhripaikka.
Kuumet
Kuumet ovat suomalaisia taruolentoja, pirua ja kapeita muistuttavia. Kuumet peittivät kuun rautaiseen riiheen eli pienensivät kuun vaiheita tai aiheuttivat kuunpimennyksen. Kapeet taas päästivät kuun vapaaksi eli kasvattivat kuun vaiheita tai lopettivat kuunpimennyksen. Myös kapeet on voitu käsittää kuun pienentäjiksi.
Pahaa henkeä häädettiin tällaisella loitsulla (loitsun osa):
Sintraus
Sintrauksessa tuotetaan materiasta kiinteä kappale kuumuudella tai puristamalla, sulattamatta materiaa.
Muun muassa metalleja, keramiikkaa ja muovia sintrataan. Sintraamalla voidaan esimerkiksi vähentää huokoisuutta tai lisätä kestävyyttä, sähkönjohtavuutta tai lämmönjohtavuutta.
Sintraushehkutuksessa metallijauheesta puristettu aihio, ns. "vihreä kappale" saavuttaa kiinteän rakenteen. Prosessissa metallijauhepartikkelit kylmähitsautuvat toisiinsa diffuusion vaikutuksesta. Sintraus tehdään sulamispistettä alemmassa lämpötilassa, jolloin partikkelit tai niiden osat eivät sula prosessissa.
Jauhemetallurgia on yleistermi tekniikoille, joissa metallikappaleita valmistettaessa tai pinnoitettaessa hyödynnetään sintraantumisilmiötä.
Valmistusmenetelmänä metalliesineiden valmistaminen sintraamalla muistuttaa keraamisten esineiden valmistamista, jossa myös saadaan aikaan jauhemaisista lähtöaineista kiinteitä esineitä sulamislämpötilaa alhaisemmissa polttolämpötiloissa.
Joistakin kovametalleista esineiden valmistaminen muuten kuin sintraamalla on vaikeaa.
Sintraamalla voidaan kiinnittää muita pintakäsittelyaineita kuten teflonia metallin pintaan.
Kilpa-autojen kytkinlevyissä on käytetty kitkapintana sintrattua kuparia.
Rautamalmirikaste sintrataan rautapelleteiksi ennen kuin se syötetään masuuniin.
Sintratut kappaleet jäävät huokoisiksi varsinkin, jos lähtöaine ei ole jauhettu kovin hienoksi. Huokoisuutta hyödynnetään erilaisissa suodattimissa ja laakereissa käytetyissä materiaaleissa.
Asiasta enemmän
Magic Johnson
Earvin "Magic" Johnson Jr. (s. 14. elokuuta 1959 Lansing, Michigan) on aktiiviuransa lopettanut koripalloilija. Hän pelasi koko ammattilaisuransa NBA-joukkue Los Angeles Lakersissa (1979–1991, 1996). Johnsonin sopimus Los Angeles Lakersin kanssa vuonna 1981 käsitti ennätykselliset 25 vuotta. Johnson voitti joukkueensa kanssa kuuluisaan "Showtime"-tyyliin viisi NBA-mestaruutta, ja häntä pidetään yleisesti yhtenä kaikkien aikojen parhaista pelaajista.
Johnson oli alkuperäisen Dream Teamin jäsenenä Barcelonan olympialaisissa 1992 voittamassa Yhdysvalloille olympiakultaa yhdessä muiden legendojen kuten Michael Jordanin ja Larry Birdin kanssa. Johnsonin NBA-ura katkesi väliaikaisesti vuonna 1991 HIV-tartunnan vuoksi.
Koripallouransa jälkeen Johnson on perustanut "The Magic Johnson Foundation" -säätiön edistämään nuorison terveyttä ja hyvinvointia.
Charles Barkley
Charles Barkley (s. 20. helmikuuta 1963) on yhdysvaltalainen aktiiviuransa lopettanut NBA-koripalloilija ja oman aikakautensa tunnetuimpia pelaajia. Barkley on pituudeltaan noin 198-senttinen.
Barkley pelasi ammattilaisurallaan (vuodet 1984–1999) NBA-joukkueissa Philadelphia 76ers, Phoenix Suns ja Houston Rockets. Hän pelasi myös kolme kertaa NBA:n tähdistöottelussa. Hän lopetti uransa kauden 1999–2000 jälkeen, pelattuaan neljän kuukauden tauon jälkeen viimeisessä ottelussaan kuusi minuuttia. Barkley ei voittanut uransa aikana NBA-mestaruuksia.
Barkleyn lisäksi vain Kareem Abdul-Jabbar, Wilt Chamberlain ja Karl Malone ovat keränneet yhteensä yli 20 000 pistettä, yli 10 000 levypalloa ja yli 4 000 koriin johtanutta syöttöä koko NBA:n historiassa.
Barkley oli alkuperäisen "Dream Teamin" jäsenenä Barcelonan vuoden 1992 olympialaisissa voittamassa Yhdysvalloille olympiakultaa yhdessä legendojen kuten Michael Jordan, Magic Johnson ja Larry Bird kanssa.
Vuonna 1996 Barkley valittiin 50:n kaikkien aikojen parhaan NBA-pelaajan joukkoon, ja lopettamisensa jälkeen hän on toiminut muun muassa TV-kommentaattorina. Elokuvassa "Space Jam" (1996) hän esittää itseään. Barkley valittiin koripallon kuuluisuuksien galleriaan (Hall of Fame) vuonna 2006.
Karl Malone
Karl Anthony Malone (s. 24. heinäkuuta 1963 Summerfield, Louisiana) on yhdysvaltalainen aktiiviuransa lopettanut NBA-koripalloilija, pelipaikaltaan iso laitahyökkääjä. Häntä pidetään yleisesti yhtenä parhaista pelaajista, joka ei koskaan uransa aikana voittanut NBA:n mestaruutta.
Malonen lempinimi on Mailman, ”postimies”. Hän sai sen jo yliopistoaikanaan tasaisen hyvien pelisuoritustensa ansiosta (”the mailman always delivers” eli ”postimies toimittaa aina tavaran perille”).
Malone pelasi ammattilaisuransa aikana vuosina 1985–2004 NBA-joukkueissa Utah Jazz ja Los Angeles Lakers. Utah Jazzissa pelatessaan hän muodosti John Stocktonin kanssa NBA:n historiaan jääneen duon ”Stockton-to-Malone”.
Malone oli korin alla pelaava laituri, ja hän teki toiseksi eniten pisteitä koko NBA:n historiassa – vain Kareem Abdul-Jabbar teki aikanaan enemmän. Hän heitti myös eniten vapaaheittoja (sekä yrityksiä että onnistumisia) liigan historiassa.
Malone teki yli 2 000 pistettä 11 kaudella, ja hän jakaa tämän ennätyksen Michael Jordanin kanssa. Malone teki myös vähintään 20 pistettä ottelua kohti 17 peräkkäisellä kaudella, ja tämän ennätyksen hän jakaa Kareem Abdul-Jabbarin kanssa. Malone valittiin 11 kertaa kauden päätteeksi NBA:n niin sanottuun ykkösviisikkoon eli kauden parhaaksi pelaajaksi omalla pelipaikallaan.
Malone oli alkuperäisen ”Dream Teamin” jäsenenä Barcelonan vuoden 1992 olympialaisissa voittamassa Yhdysvalloille olympiakultaa yhdessä legendojen kuten Michael Jordanin, Magic Johnsonin ja Larry Birdin kanssa. Lisäksi hän oli mukana voittamassa olympiakultaa Atlantan vuoden 1996 olympialaisissa.
Vuonna 1996 Malone valittiin 50:n kaikkien aikojen parhaan NBA-pelaajan joukkoon.
Vetokytkin
Vetokytkin on laite, jonka avulla saadaan sekä varsinainen perävaunu että keskiakseliperävaunu kytkettyä kuorma-autoon.
Vetokytkimen keskellä on vetotappi, johon varsinaisen perävaunun tai apuvaunun aisan vetosilmukan pitää osua. Kun aisan vetosilmukka on tarpeeksi syvällä vetokidassa, lukittuu vetotappi silmukan läpi varmistaen perävaunun pysymisen paikoillaan ajon aikana.
Vetotappia voidaan käyttää käsin mekaanisesti tai servolla, joka on yleensä paineilmakäyttöinen.Vetokytkimien valmistajia:
US Open
US Open tarkoittaa Yhdysvaltain avoimia mestaruuskilpailuja eri urheilulajeissa. US Open -kilpailut järjestetään mm.:
Formula 1 -kausi 1951
Formula 1 -kausi 1951 oli kautta aikain toinen Formula 1 -luokan MM-sarjan kausi.
Kauden aikana ajettiin kahdeksan osakilpailua, joista neljän parhaimman pisteet laskettiin mukaan kuljettajan MM-loppupisteisiin. Pisteitä saivat kilpailujen viisi parasta (8, 6, 4, 3, 2 pistettä), ja nopeimman kierroksen ajanut kuljettaja sai yhden pisteen. Mestaruuden voitti Alfa Romeon Juan Manuel Fangio. Fangio johti MM-sarjaa Ranskan GP:stä alkaen.
Etelä-Aasian maanjäristys 2005
Etelä-Aasian maanjäristys 2005 oli pohjoisessa Pakistanissa 8. lokakuuta 2005 kello 8.50 paikallista aikaa (03:50:38 UTC) iskenyt, voimakkuudeltaan noin 7,6 momenttimagnitudin suuruinen maanjäristys. Järistyksen keskus oli Muzaffarabadin kaupungin lähellä kiistellyn Kashmirin alueen länsiosissa. Eniten järistys aiheutti tuhoa Azad Kashmirin alueella, missä monet talot romahtivat. Järistyksessä kuoli yli 74 000 ihmistä ja vammautui yli 10 000.
United States Geological Survey (USGS) mittasi järistyksen voimakkuudeksi M 7,6. Järistyskeskus sijaitsi vuoristossa 19 kilometriä Azad Kashmirin pääkaupungista Muzaffarabadista luoteeseen sekä noin 95 kilometriä Islamabadista pohjois-koilliseen ja noin 10 kilometrin syvyydessä. Keskuksen sijainti oli koordinaatteina 34° 25′ 55″ N, 73° 32′ 13″ E. Pääjäristystä seurasi useita jälkijäristyksiä, joista voimakkain oli magnitudiltaan 6,2. Seuraavien 18 tunnin aikana tuli noin 20 kohtalaisen voimakasta jälkijäristystä. Yhteensä jälkijäristyksiä laskettiin 157, ja ne jatkuivat heiketen päivien ajan. Azad Kashmir sijaitsee Intian ja Pakistanin mannerlaattojen rajalla. Intian laatta puskee siellä kiinni Euraasian laattaan, mikä aiheuttaa siellä melko usein voimakkaita maanjäristyksiä.
Pakistanin pääministerin Shaukat Azizin 1. marraskuuta antaman lausunnon mukaan järistyksessä kuoli noin 57 000 ihmistä ja loukkaantui noin 78 000. Heti seuraavana päivänä kenraalimajuri Faruk Ahmed Khan kertoi kuolleiden määrän olevan peräti 73 276 ja loukkaantuneita olevan yli 69 000. Uhriluvun arvioitiin tuolloin vielä kohoavan. Intian hallinnoimalla alueella kuoli 1 360 ihmistä ja 6 622 loukkaantui. Järistyksessä kuoli myös neljä ihmistä Afganistanissa. Lokakuussa 2006 arvioitiin että Pakistanissa ja Intiassa kuoli yhteensä 74 000 ihmistä ja 3,5 miljoonaa jäi kodittomaksi.
Järistys sattui Intian mannerlaatan ja Euraasian laatan saumakohdassa, jossa Intian laatta liikkuu noin 4 senttimetriä vuodessa Euraasian laattaa kohti. Laattojen puristuminen yhteen aiheuttaa painetta, joka purkautuu toisinaan maanjäristyksissä. Alue on kärsinyt ennenkin voimakkaista maanjäristyksistä, ja on vääjäämätöntä, että näin käy jatkossakin. Näiden mannerlaattojen törmäys on kasvattanut Himalajan vuoriston.
Lokakuussa 2006 kymmenet tuhannet pakistanilaiset asuivat yhä teltoissa. YK:n arvion mukaan telttaleireissä eli n. 33 000 ihmistä. Arveltiin myös, että lukumäärä saattaisi lähes kaksinkertaistua vuoriston asukkaiden laskeutuessa talveksi kaupunkeihin.
Vuonna 2011 uutisoitiin, että vain kansalaisjärjestöjen toteuttamat jälleenrakennusprojektit ovat valmistuneet, kun taas Pakistanin hallituksen vastuulla olleista kouluista, sairaaloista ja silloista yli puolet oli kesken tai kokonaan rakentamatta. Alueelta raportoitiin myös laajamittaisesta korruptiosta.
Antiokhos IV Epifanes
Antiokhos IV Epifanes, alkuperäiseltä nimeltään Mithradates, oli Syyrian Seleukidi-sukuinen hallitsija vuosina 175 - 164 eaa.
Rooman ja seleukidien välisen sodan loputtua 188 eaa. Antiokhos joutui Roomaan panttivangiksi. Hänet vapautettiin sen jälkeen kun hänen veljensä Seleukos IV nousi valtaistuimelle.
Antiokhos kaappasi vallan Seleukos IV:n kuoltua. Oikea kruununperijä, Seleukoksen poika Demetrios, oli tuohon aikaan roomalaisten panttivankina. Antiokhos julisti itsensä sijaishallitsijaksi Seleukoksen nuoremman pojan holhoojana ja murhautti tämän myöhemmin.
Kuudennen syyrialaissodan aikana Antiokhos valloitti Egyptin vuonna 170 eaa. Antiokhos julisti nuoren Ptolemaios VI:n Egyptin kuninkaaksi. Vuonna 168 eaa. Antiokhos joutui vetäytymään Egyptistä roomalaisten painostuksesta.
Vuonna 167 eaa. Antiokhoksen sotapäällikkö Eukratides yritti turhaan vallata takaisin Parthian ja Arian jotka parni-heimo oli aikaisemmin vallannut.
Hän aloitti myös juutalaisten vainon. Makkabealaisten johdolla juutalaiset nousivat kapinaan seleukidejä vastaan. Niin sanottu Makkabilaiskapinaa käytiin vuosina 166 eaa. - 165 eaa. Antiokhos valtasi Jerusalemin ja saastutti sen temppelin, mutta hävisi sen jälkeen jatkuvasti taisteluja kapinallisille. Antiokhos kuoli valmistellessaan uutta Juudean sotaretkeä.
Vuonna 165 eaa. Antiokhos valtasi Armenian pääkaupungin Artaksiaan ja vuonna 164 eaa. hän jatkoi matkaansa Babylonaiaan ja Elamiin. Hän kuoli vuoden 164 eaa. lopulla sen jälkeen kun hän oli epäonnistunut valtaamaan Susan. Häntä seurasi hänen poikansa Antiokhos V joka kuitenkin oli liian nuori hallitsemaan, joten hallitsijaksi tuli Lysias.
Rautias
Rautias eli raudikko on hevosväri. Rautiaat ovat karvaltaan ruskeita tai punertavanruskeita, ja niiden jouhet ovat samoin ruskeat mutta voivat olla karvaa tummempia tai vaaleampia. Rautiaan sävyjä ovat esimerkiksi "punarautias", "vaaleanrautias", "tummanrautias", "sysirautias" ja "liinakko" (jonka jouhet ovat hyvin vaaleat).
Karvaltaan myös ruskeasta ruunikosta rautias eroaa siten, että jouhien lisäksi rautiaan jalat, korvat ja turpa ovat aina ruskeat, eivät mustat kuten ruunikolla.
Värin nimi on vanha ja tulee ilmeisesti rauta-sanasta viitaten mahdollisesti punaiseen ruostuneeseen rautaan.
Aina rautiaita hevosrotuja ovat haflinger, suffolkinhevonen ja juutinhevonen. Suomenhevosista noin yhdeksän kymmenestä on väriltään rautiaita.
Rautias väri on yksi hevosten kolmesta perusväristä, joista kaksi muuta ovat ruunikko ja musta. Jokainen hevonen on pohjaväriltään eli geneettisesti jonkin näistä kolmesta väristä edustaja ja periyttää pohjaväriä sen mukaisesti, vaikka eläin saattaakin muiden väriin vaikuttavien tekijöiden vuoksi ulkonäöltään olla esimerkiksi täysin valkoinen. Perusvärien periytyminen on melko monimutkaista ja perustuu kahteen eri lokukseen (niin kutsutut A- ja E-lokukset) osuneisiin geenien alleeleihin. Rautias on hevonen, joka on perinyt E-lokukseen molemmilta vanhemmiltaan resessiivisen alleelin "e" eli on genotyypiltään tämän lokuksen suhteen "ee". Tällöin on samantekevää, mitä alleeleja A-lokuksessa on, eivätkä sen erilaiset genotyypit ("AA", "Aa", "aa") nykykäsityksen mukaan näy rautiaan hevosen ulkonäössä mitenkään.
Käytännön seurauksena perusvärien genetiikasta on se, että kahden rautiaan tai väriltään rautiaspohjaisen (esimerkiksi voikko, punahallakko) hevosen jälkeläinen voi olla väriltään ainoastaan rautias tai rautiaspohjainen. Rautias onkin ainoa hevosen väri, joka on suhteellisen helppo vakiinnuttaa rodun ainoaksi väriksi. Joskus jommankumman vanhemman väri (esimerkiksi hopeanruunikko tai kuloutunut musta tai ruunikko) on kuitenkin tunnistettu virheellisesti rautiaaksi, jolloin varsakaan ei välttämättä olekaan rautias. Rautiaan hevosen kummankaan vanhemman ei tarvitse olla rautias, ja rautiaan parittaminen mustan tai ruunikon hevosen kanssa saattaa tuottaa varsalle minkä tahansa perusvärin.Jotkin jopa geneettisesti rautiaasta täysin poikkeavat värit voivat muistuttaa rautiasta. Monia tällaisia hevosia on ennen hevosvärien genetiikan tuntemista rekisteröity esimerkiksi kaneli- tai savakkorautiaksi.
Nöykkiö
Nöykkiö () on omakoti- ja rivitalovaltainen kaupunginosa Espoossa Suur-Espoonlahden alueella. Sen nimi oli alun perin "Nöykis", vuosina 1758–1763 se esiintyi kuitenkin kartoissa nimellä "Nöjkäng", joka on lähtöisin viljelysnimestä. Suomenkielistä nimeä "Nöykkiö" alettiin käyttää 1940-luvulla.
Alun perin Nöykkiö oli vanhaa huvila-aluetta suurine pihoineen. Nykyään monet tontit ovat hyvin pieniä. Nöykkiöstä löytyy edelleen suuria pihoja, mutta uusia taloja rakennetaan Nöykkiöön koko ajan lisää. Alueelle on viime vuosina tehty täydennysrakentamista, ja se on saanut uusiakin katuja, samalla kun osa vanhoista kaduista on suljettu pussinperiksi eli on estetty läpiajoliikenne moottoriajoneuvoilta.
Nöykkiö sijaitsee pohjois-eteläsuuntaisen Finnoontien länsipuolella ja Länsiväylän pohjoispuolella. Lähellä Länsi­väylää kulkee saman­suuntainen kokooja­katu, Martin­sillan­tie. Nöykkiön länsirajalla kulkee Nöykkiöntie. Nöykkiöntien länsipuolella sijaitsee Kattilalaakso, joka luetaan toisinaan kuuluvan Nöykkiöön, mutta onkin virallisesti osa Saunalahden kaupunginosaa.
Vuonna 1994 Nöykkiössä oli 4 900 asukasta. Nöykkiönlaakson asukasluku vuodenvaihteessa 2012–2013 oli 4 917, Nöykkiö-Latokaski-alueella 15 324.
Nöykkiössä on useita kouluja. Alueen pohjoisosassa sijaitsee Nöykkiönlaakson koulu (alakoulu) ja Nöykkiön koulu (yläkoulu). Etelämpänä, Eestinlaakson alueella, sijaitsee Eestinkallion koulu (alakoulu) ja Martinkallion koulu (yhtenäiskoulu). Nöykkiössä on kahden kunnallisen päiväkodin lisäksi yksi yksityinen päiväkoti sekä yksi ryhmäperhepäiväkoti. Nöykkiön pohjoisosassa sijaitsee myös kirjasto, hammaslääkäri, nuorisotila ja neuvola.
Erityisesti nuorten keskuudessa suurta huomiota herättänyt Valintatalo-kauppa avattiin huhtikuussa 2008 Nöykkiön koulun viereen, kauppa muuttui K-Marketiksi heinäkuussa 2016. Nöykkiöstä löytyy myös yksityinen parturi-kampaamo. Eestinkallion koulun läheisyydessä sijaitsee pieni kioski, jonka omistaja on vaihtunut useaan otteeseen. Aiemmin Kattilalaakson alueella aivan Nöykkiön välittömässä läheisyydessä on toiminut pieni, perinteinen kyläkauppa K-extra Cajander. Nöykkiön Eteläosaan Länsiväylän varrelle avattiin vuoden 2017 helmikuussa Lidl-ketjun liike.
Nöykkiöläisillä on melko hyvät liikenneyhteydet. Länsimetron liityntälinjat palvelevat ruuhka-aikana 10 minuutin vuorovälillä.Aivan Nöykkiön ja Saunalahden kaupunginosien rajalla sijaitsee Espoonlahden vesitorni. Vesitornin liepeille rakennetaan maanalaista länsimetroon kuuluvaa Sammalvuoren metrovarikkoa.
Sambesi
Sambesi on Afrikan neljänneksi pisin joki, 3 540 kilometriä pitkä. Sen alkulähteet ovat Sambiassa, mutta jo 30 km kuluttua se jatkaa Angolan puolelle, josta se laskee etelään, kääntyy itään ja muuttuu Sambian ja Zimbabwen väliseksi rajajoeksi, jatkaa siitä Mosambikin halki virraten Intian valtamereen, tarkemmin ottaen Afrikan ja Madagaskarin väliseen leveään Mosambikin kanaaliin. Yläjuoksullaan joki sivuaa sadan kilometrin matkalta myös Namibian itäisintä kolkkaa.
Sambian ja Zimbabwen rajalla kulkiessaan, Livingstonen kaupungin liepeillä, joessa on maailmankuulut korkeat Victorian putoukset, bantukielellä "Mosi-oa-Tunya" (=kohiseva höyry). Vesi virtaa putouksissa 1 250 m leveänä rintamana ja putoaa enimmillään 105 m syvään rotkoon. Englantilainen lääketieteen tohtori David Livingstone kävi ensimmäisenä eurooppalaisena putouksilla vuonna 1855.
Sambesijoessa on kaksi tekojärveä, joista suurempi, Karibajärvi, sijaitsee Sambian ja Zimbabwen rajalla, ja hieman pienempi Cahora Bassa Mosambikissa.
Kerman kanava
Kerman kanava on yksisulkuinen, 250 metriä pitkä kanava Heinäveden kunnassa Etelä-Savossa Kermankosken vieressä. Kanava yhdistää Kermajärven Haukiveteen yhdessä Pilpan ja Vihovuonteen kanavien kanssa. Kanavalinja kulkee Kermajärven ja Koskilahden välissä olevan kannaksen läpi. Kanava on rakennettu vuosina 1903–1905. Työt alkoivat vuonna 1903, ja vuoden 1905 aikana valmistuivat kaivutyöt ja kivisulku. Kanavan yli kulkeva rullasilta valmistui samanaikaisesti. Kanavalla ei ole omaa miehitystä, se on automatisoitu. Pudotuskorkeutta kanavalla on 2,3–2,4 metriä.
Kerman kanava on osa historiallista kansallismaisemaksi valittua Heinäveden reittiä. Nykyään kanava on ahkerassa käytössä.
Kerman kanavalla sulkumestarina toiminut Kalle Pakarinen ("Kerman Kalle") oli 1960- ja 1970-luvulla sääennustaja. Hän keräsi myös vanhaa kanavilla käytettyä työvälineistöä.
Thomas Tallis
Thomas Tallis (30. tammikuuta 1505 – 23. marraskuuta 1585) oli englantilainen säveltäjä. Hän toimi urkurina Walthamin apottiluostarissa vuosina 1536–1540. Hän oli myös Englannin hallitsijoiden Henrik VIII:n, Edvard VI:n ja Elisabet I:n hoviurkurina. Tallisia on kutsuttu ”Englannin kirkkomusiikin isäksi”. Hänen oppilaisiinsa kuului muiden muassa William Byrd.
Tallis sävelsi pääasiassa kirkkomusiikkia, kuten messuja ja motetteja. Yksi hänen moteteistaan on "Spem in alium", jossa on mukana neljäkymmentä lauluääntä. Firenzeläinen Alessandro Striggio sävelsi samoihin aikoihin 40-äänisen motetin, joka kenties inspiroi Tallista.
John Taverner
John Taverner (1490 – 18. lokakuuta 1545) oli englantilainen säveltäjä ja urkuri. Hän sävelsi pääasiassa vokaalimusiikkia, kuten messuja ja motetteja.
Taverner syntyi Lincolnshiressa. 1520-luvun alussa hän sai töitä kirkossa Tattershallissa. Vuonna 1526 hänestä tuli kuoromestari Oxfordissa. Vuonna 1528 hänet vangittiin harhaoppisuudesta ja kaksi vuotta myöhemmin hän lähti Oxfordista.
Peter Maxwell Davies on säveltänyt Tavernerin elämästä oopperan.
Gideon Bolotowsky
Josef Gideon Bolotowsky (s. 3. heinäkuuta 1947 Helsinki) on Berliinissä asuva suomenjuutalainen analyytikko ja sijoitustutkimusyhtiö OsakeTieto FSMI Oy:n toimitusjohtaja. Vuosina 1995–1998 hän toimi Metsäliitto Internationalin toimitusjohtajana. Hän oli Helsingin juutalaisen seurakunnan puheenjohtaja vuosina 1989–2007. Hänen seuraajakseen tuli Rony Smolar.
Tomás Luis de Victoria
Tomás Luis de Victoria (1548 – 27. elokuuta 1611) oli espanjalainen säveltäjä.
Victoria syntyi Sanchidriánssa ja opiskeli Segoviassa Bartolomé de Escobedon johdolla. Noin vuonna 1564 Victoria muutti Roomaan. Täällä hänen arvellaan opiskelleen Giovanni Pierluigi da Palestrinan johdolla. Italiaan muutettuaan hän alkoi käyttää sukunimensä Italian kielistä käännöstä ”Vittoria”, joten monia hänen sävellyksiään löytyy myös tällä nimellä. Vuonna 1575 Victoria vihittiin papiksi. Vuonna 1586 hän palasi Espanjaan, jossa hän loppuelämänsä ajan toimi pappina, säveltäjänä, kuoronjohtajana ja urkurina.
Bartolomé de Escobedo
Bartolomé de Escobedo (n. 1500 – 11. elokuuta 1563) oli espanjalainen säveltäjä. Hän syntyi Zamorassa ja opiskeli Salamancassa. Vuonna 1536 Escobedo liittyi kuoroon, jossa hän oli vuoteen 1554 saakka. Hän oli todennäköisesti säveltäjä Tomás Luis de Victorian opettaja.
Escobedon sävellyksistä kaksi messua ja motetteja ovat säilyneet.
Päistärikkö
Päistärikkö on hevosen väritys, jossa hevosen karvapeitteessä on lähinnä rungossa valkoista karvaa tasaisesti värillisen seassa niin, että runko näyttää vaaleammalta kuin hevosen pää ja jalat. Päistärikön rungossa on kuitenkin usein tummia pilkkuja ja viiruja. Pohjavärinsä perusteella päistärikköä kutsutaan esimerkiksi ruunikonpäistäriköksi.
Päistärikkö voi näyttää eri vuodenaikoina hyvin erilaiselta, sillä valkea karva tulee eri tavalla näkyviin karvapeitteen ollessa ohut tai paksu. Varsoilla päistärikköys tulee tavallisesti näkyviin vasta paksun varsakarvan lähdettyä. Päistärikköä ei pidä sekoittaa iän myötä kauttaaltaan harmaantuvaan kimoon.
Raivaussaha
Raivaussaha on metsän, pääasiassa pensaikon ja vesakkojen, raivauksessa käytettävä moottorikäyttöinen saha. Raivaussahan leikkausteränä käytetään yleensä sirkkelinterän kaltaista leikkauslaikkaa. Raivaussahalla voidaan helposti katkoa jopa 4–5 cm:n paksuisia puita; tätä paksumpien puiden katkaisuun raivaussaha ei ole kovin käytännöllinen. Heinikon leikkaamisessa käytetään siimaleikkuriterää tai 3 tai 4-hampaista ruohoterää.
Raivaussaha koostuu leikkausterästä ja moottorista sekä näitä yhdistävästä varresta, jonka sisällä kulkee terää pyörittävä akseli. Käyttövalmista raivaussahaa kannetaan käyttäjälle puettaviin valjaisiin kiinnitettynä. Ohjausvarren ja valjaiden kiinnityskohta on yleensä tasapainotettu siten, että sahan käyttö on vaivatonta. Käyttäjän selän takana sijaitseva moottori toimii terän ja varren vastapainona. Varren pituus on yleensä noin 1,5–2 metriä, josta noin kaksi kolmasosaa on käyttäjän etupuolella.
Kevytrakenteista, siimaleikkuriterällä varustettua raivaussahaa kutsutaan trimmeriksi tai siimaleikkuriksi. Sellaisia käytetään nurmikonleikkuussa niiden kohtien leikkaamiseen, joihin ruohonleikkuri ei ulotu.
Raivaussahaan on myös olemassa monia erilaisia työkaluja, esimerkiksi lehtipuhallin, oksasaha, pyörivä harja ja moottorisahan laippa.
Raivaussahoja tekevät yleensä samat valmistajat, joiden valikoimaan kuuluvat myös moottorisahat. Raivaussahoissa käytettävä kaksitahtimoottori on rakenteeltaan ja iskutilavuudeltaan lähes vastaava kuin keskikokoisissa moottorisahoissa (30-60 kuutiosenttimetriä). Suurimpia sahavalmistajia Euroopassa ovat saksalainen Stihl ja ruotsalaiset Husqvarna ja Jonsered.
Raivaussahalla työskennellessä on oltava asianmukaiset varusteet, joita on silmikollinen kypärä, kuulonsuojaimet, viiltosuojatut housut tai haalari ja metsurin saappaat tai kengät.
Eblan kieli
Ebla on kuollut seemiläinen kieli, jota puhuttiin Eblan kaupungissa, nykyisen Syyrian alueella 2000-luvulla eaa. Ebla oli läheistä sukua akkadin kielelle.
Ebla oli ensimmäinen kirjoitettu seemiläinen kieli.
Lusitanian kieli
Lusitania oli Lusitaniassa puhuttu indoeurooppalainen kieli. Kaikki säilyneet lusitaniankieliset kirjoitukset on kirjoitettu latinalaisilla aakkosilla.
Isohaarahaukka
Isohaarahaukka ("Milvus milvus") on keskikokoinen päiväpetolintu.
Ruosteenruskea. Syvälovinen pyrstö on tiilenpunainen ja pää harmahtava. Mustakärkisten siipien alapinnalla erottuu laaja valkea alue. Haarahaukkaa kirkasvärisempi ja solakampi.
Pituus 61–66 cm Siipiväli 175–195 cm Paino 757–1 221 g
Isohaarahaukka pesii siellä täällä ympäri Eurooppaa, luoteisimmassa Afrikassa, Kanariansaarilla sekä miltei hävinneenä Kap Verdellä. Laji on ihmisvainon takia voimakkaasti taantunut pääosassa esiintymisaluetta. Euroopassa vahvin kanta on Saksassa. Etelä-Ruotsin kanta kasvaa hitaasti. Euroopassa pesii 19 000–25 000 paria, mikä on 95 % koko maailman populaatiosta. Suomessa sitä tavataan satunnaisesti mutta lähes vuosittain. Laji on havaittu Suomessa 50–60 kertaa.. Pohjoisimmat populaatiot ovat muuttolintuja, jotka talvehtivat Välimerenmaissa.
Isohaarahaukka suosii avoimia ympäristöjä, kuten ruoho- ja viljelysmaita sekä avoimia metsämaita.
Isohaarahaukka käyttää vanhoja hiirihaukan tai korpin pesiä. Pesä on tavallisesti lehtipuussa, joskus harvoin kalliojyrkänteellä. Pesä voi olla käytössä useita vuosia peräkkäin, joskus jopa 17 vuotta. Se verhoilee pesänsä mitä kummallisimmilla aineksilla, niistä on löydetty muun muassa alusvaatteita ja nallekarhuja. Pesään naaras munii 1–4 munaa, tavallisimmin kaksi, joita haudotaan 31–32 päivää. Haudonta alkaa jo ensimmäisestä munasta, joten kolmimunaisen pesyeen haudonta kestää noin 38 päivää. Naaras hoitaa pääosan hautomisesta, joskin koiras voi päivällä hautoa lyhyitä hetkiä, alle puoli tuntia kerrallaan. Naaras lämmittää ja hoivaa poikasia ensimmäiset kaksi viikkoa, jolloin koiras huolehtii perheen ravinnosta. Myöhemmin molemmat emot saalistavat. Poikaset oppivat lentämään noin seitsemän viikon ikäisinä, mutta jos ravintoa on ollut niukasti, voi lentoonlähtö onnistua vasta 60–70 päivän iässä. Poikaset lähtevät syysmuutolle vanhempiensa kanssa. Laji on sukukypsä kaksivuotiaana.
Isohaarahaukka syö lähinnä haaskoja sekä pieniä nisäkkäitä ja lintuja. Sille kelpaavat kuitenkin myös sammakkoeläimet, matelijat, kalat ja kastemadot.
Imitaatio
Imitaatio eli jäljittely on keskeinen länsimaisen estetiikan tradition käsite. Imitaation ja mimesiksen avulla on yritetty teorisoida taiteellisen ilmaisun oleellista osaa, ominaisuutta joka erottaa taideteokset muista ilmiöistä, sekä niistä lukuisista tavoista, joilla koemme ja reagoimme niihin.
Käännöstieteessä imitaatio on käännöstapa, jossa kääntäjä ottaa kirjailijan vapauksia ja tekee haluamiaan muutoksia niin sisältöainekseen kuin merkityssisältöihinkin.
Kirjallisuustieteessä imitaatiota on ainakin kolmea lajia:
Jo antiikin aikana pohdittiin taiteen jäljittelevää luonnetta. Senecalta periytyy fraasi "Omnis ars naturae imitatio est" (Kaikki taide on luonnon jälittelyä). Horatiuksen runousopissa suositellaan jäljittelemään parhaita mestareita.
Imitaation käsite ei ole ollut suosiossa, koska romantiikka samasti imitaation virheellisesti kopioinnin kanssa. Vaikka latinan "imitatio"-sana liittyy kreikan mimesikseen, se ei taideteoriassa pyri tarkoittamaan pelkästään luonnon kopioimista, vaan parhaimpien taideteosten kaanonien jäljittelyä ja sellaisena sitä pohdittiin Quintilianuksen "Puhujan kasvatuksessa". Imitaatiossa ei ollut kyse suoranaisesta vanhemman taiteen kopioinnista, vaan dialogin luomisesta menneisyyden parhaimpien teosten kanssa. Imitaatio oli elävä aihe läpi keskiajan. Renessanssista alkaen siitä tuli useiden uusien taideyeoroiden keskeinen osa. Taideakatemiat institutionalisoivat käsitteen, jota täsmennettiin uskolla sääntöihin ja ennakkoesimerkkeihin, joiden arveltiin puuttuvan käsityövaltaisilta killoilta.
Näin luotiin perusta opille suurten taiteilijoiden kopioimisesta. Se vakiintui myöhemmin koulutusta hallitsevaksi menneisyyden kunnioittamiseksi, joka hallitsi taidekasvatusta ja -koulutusta. Vain vahvimmat taiteilijat pystyivät vapautumaan sen vaikutuspiiristä. Romantiikan alkuperäisyyden arvostamisesta tuli keskeinen ominaisuus ja imitaatiota alettiin yhdistämään muun muassa parodian ja pastissin kaltaisiin ilmaisumuotoihin, jotka olivat tärkeitä postmodernismin aspekteja.
Abebe Aragai
Abebe Aragai (1903 – 1960) oli etiopialainen sotilasjohtaja ja poliitikko. 
Hän palveli keisari Haile Selassien henkivartiojoukoissa 1930-luvulle asti.
Kun Italian joukot miehittivät Etiopiaa 1935-1941, Aragai kuului sotilaallisen vastarintaliikkeen johtajiin.
Keisarin palattua valtaan Aragaista tuli kuvernööri.
Hän oli Etiopian pääministeri 27. marraskuuta 1957 – 15. joulukuuta 1960. Hänen virkakautensa päättyi hänen kuolemaansa sotilasjoukkojen tulitukseen vallankaappausyrityksen yhteydessä, kun Aragai oli panttivankina palatsissa.
Luang Prabang (provinssi)
Louangphabang tai Louangphrabang eli Luang Prabang () on provinssi Laosin pohjoisosassa. Sen pinta-ala on 16 875 neliökilometriä. Vuonna 2012 sen asukasluku arvioitiin olevan noin 463 500. Provinssin pääkaupunki on nimeltään Louangphabang.
Louangphabang jakautuu yhteentoista hallinnolliseen alueeseen:
Luang Prabang
Luang Prabang on Luang Prabangin provinssin pääkaupunki Laosissa. Se sijaitsee kallioniemekkeellä Nam Khan- ja Mekongjoen yhtymäkohdassa, noin 425 kilometrin päässä Vientianesta pohjoiseen. Kaupungin asukasluku on noin 47 000. Luang Prabang oli muinoin samannimisen kuningaskunnan pääkaupunki.
Koko yhdistyneen Laosin historia alkaa Luang Prabangista. 1300-luvulla Lane Xang'in eli "Miljoonien Elefanttien Maan" ensimmäinen hallitsija, kuningas Fa Ngoum valitsi sen valtakuntansa pääkaupungiksi. Fa Ngoum kasvoi Khmer-hovissa Angkorissa, missä hän omaksui buddhalaisen uskonnon. Myöhemmin hän julisti theravada-buddhalaisuuden valtakuntansa viralliseksi uskonnoksi. Kun Fa Ngoum meni naimisiin Khmer-prinsessan kanssa, hän sai morsiamensa isältä, Kambodžan kuninkaalta, lahjaksi mittaamattoman arvokkaan kultaisen Buddhan patsaan, Phra Bangin, josta koko Luang Prabangin kaupunki sai nimensä. Phra Bang on edelleen koko Laosin tärkein uskonnollinen symboli. Patsaan kopio on nähtävillä Luang Prabangin kuninkaallisessa palatsissa, joka toimii nykyisin museona.
Vaikka pääkaupunki siirrettiin Vientianeen jo 1563, säilyi Luang Prabang edelleen kuninkaallisen hovin asuinpaikkana kommunistien valtaantuloon eli vuoteen 1975 saakka. Viimeinen kuningas Savang Vatthana kuoli epäselvissä olosuhteissa ns. uudelleenkoulutusleirillä.
Kaupungin maamerkki on Phousivuori, jolta näkee koko kaupungin ja sen ympäristön.
Kaupungin tärkeimpiä nähtyvyyksiä ovat temppelit eli wat'it. Toiminnassa on yli kolmekymmentä temppeliä. Laonkieliselle sanalle wat ei ole tarkkaa käännöstä, sillä se tarkoittaa sekä temppeliä että luostaria. Joka tapauksessa temppelin alueella toimii yleensä aina myös luostari. Edelleen suurin osa laolaisista miehistä elää elämästään jonkun aikaa munkkina. Aikaisemmin luostari oli myös ainoa tie opilliseen sivistykseen.
Tarkan aikataulun mukaan elävät oranssikaapuiset ja kaljupäiset munkit ovat läsnä kaikkialla kaupungissa. Varsinkin keskipäivän jälkeen munkit kulkevat vierailemassa luostarista toiseen.
Kaupungin suurin temppeli on kuninkaiden suojeluksessa ollut Wat Xien Thong. Se rakennettiin jo vuonna 1559. Wat Xien Thongiin kuuluvat rakennukset on huolella entisöity; joitain sivurakennuksia ja elementtejä on lisätty myöhempinä aikoina.
Nykyisen kaupunkikuvan muotoutumiseen ovat vaikuttaneet paljolti myös ranskalaiset. Ranskan siirtomaavaltaa kesti Laosissa vuosina 1886–1954. Ranskan siirtomaavallan aikana uskonnollisissa rakennuksissa noudatettiin edelleen vanhaa Lao-traditiota. Maallisissa rakennuksissa perinteinen Lao-arkkitehtuuri ja ranskalainen siirtomaa-arkkitehtuuri alkoivat vähitellen saada toisiltaan vaikutteita.
Luang Prabang otettiin mukaan UNESCO:n maailmanperintöluetteloon vuonna 1995. Kriteereissään Unesco kehui sen laosilaisen perinteisen arkkitehtuurin ja siirtomaa-ajan eurooppalaistyylisten rakennusten fuusiota, joka on muotoutunut vuosisatojen aikana.
Luang Prabangista käsin voi tehdä retkiä Mekongjokea pitkin. Lähistön suosituimmat nähtävyydet ovat Kuang Sin putoukset sekä Pak Ou -luolat.
Juha Laitila
Juha Kullervo Laitila (s. 24. elokuuta 1953 Helsinki) on suomalainen koomikko, imitaattori, juontaja, muusikko ja näyttelijä. Laitilan sisko on vuoden 1971 Miss Suomi, Pirjo Laitila.
Suippumyrkkyseitikki
Suippumyrkkyseitikki ("Cortinarius rubellus") on tappavan myrkyllinen seitikkilaji.
Suippumyrkkyseitikin kuparinruskean sävyinen lakki kasvaa 3–13 cm leveäksi ja lakin keskelle muodostuu joskus kohouma, josta sieni on saanut nimensä. Suippumyrkkyseitikin jalka ja heltat ovat lakin väriset. Jalassa saattaa olla keltaisia seittivöitä.
Suippumyrkkyseitikki kasvaa syksyllä enimmäkseen kangasmetsissä Etelä-Suomessa, mutta sitä on löydetty myös Lapista.
Suippumyrkkyseitikki sisältää orellaniinia, joka on erityisesti munuaisia vaurioittava hengenvaarallinen solumyrkky. Sienen
orellaniinipitoisuus on itiöissä 0,09 %, lakissa 0,78 %, jalassa 0,42 % ja sienirihmastossa 0,03 %. Myrkyt eivät häviä keittämällä eivätkä millään muulla käsittelytavalla. Kokeellisen ja kliinisen myrkytyskuvan perusteella on päätelty, että sienessä olisi myös kortinariini A ja B -nimisiä rengasrakenteisia peptidejä, jotka myös vahingoittavat munuaisia. Kortinariineja on varmistettu esiintyvän muissa seitikkisuvun sienissä..
Suippumyrkkyseitikin maku on mieto ja sienen sisältämä myrkky vaikuttaa usein vasta vuorokausien jälkeen sienen syömisestä. Myrkky tuhoaa ihmisen munuaiskudosta ja on vaarallista pieninäkin määrinä. Suomessa tunnetaan ainakin kolme suippumyrkkyseitikin aiheuttamaa kuolemantapausta. Noin kolmasosalle myrkytyksen saaneista potilaista jää pysyvä vaikea munuaisvaurio, mutta suotuisissa tapauksissa munuaisten toiminta voi palautua kokonaan tai osittain, ja virtsaneritys alkaa uudelleen .
Keskieurooppalainen lehtomyrkkyseitikki ("Cortinarius orellanus") on suippumyrkkyseitikin tapaan tappavan myrkyllinen, mutta sitä ei ole löytynyt Suomesta. Aiemmin myös kangasmyrkkyseitikkiä, jota nykyisin nimitetään myös keltavyöseitikiksi ("Cortinarius gentilis"), pidettiin yhtä vaarallisena, mutta nykyisin sen myrkkyjä pidetään huomattavasti lievempinä.
Kultarousku
Kultarousku ("Lactarius volemus") on erinomainen ruokasieni. Sen lakki on kullanruskea ja kookas, jopa 6–20 cm leveä. Sienen jalka on tukeva ja väriltään hieman lakkia vaaleampi. Muiden rouskujen tavoin kultarousku erittää valkoista maitiaisnestettä, joka kuitenkin ruskettuu ilmassa. Kultarousku on Suomessa varsin harvinainen ja kasvaa lähinnä Etelä-Suomessa. Kultarouskua löytyy Euroopan lisäksi Amerikasta Kanadan eteläosista, Yhdysvaltojen länsirannikolta ja myöskin Meksikosta. Lajia tavataan myös Aasiassa esimerkiksi Kiinassa ja Japanissa. Sientä suositellaan valmistettavasti pannussa paistettuna, eikä sitä pidä ryöpätä, koska sen maku on täysin mieto.
Johnny Lee Michaels
Johnny Lee Michaels (oik. Jouni Turpeinen , s. 1963, Helsinki) on suomalainen muusikko ja säveltäjä.
Johnny Lee Michaels aloitti uransa 1980-luvulla ja on tehnyt elokuva- ja televisiosarjamusiikkia sekä perinteistä hard rockia. Hän sijoittui toiseksi Suomen euro­viisu­karsinnassa vuonna 1987 kappaleellaan ”Kesätuuli”. Suomea Euroviisuihin pääsi tuolloin edustamaan Virve Rosti kappaleellaan ”Sata salamaa”.
Sittemmin Johnny Lee Michaels on toiminut myös tuottajana. Hän on tuottanut muun muassa 22-Pistepirkon ja The 69 Eyesin ("Blessed Be", "Paris Kills", "Devils", "Angels", "Universal Monsters") albumeita. Michaelsilla on avioliitosta Kata Kärkkäisen kanssa Kasimir-niminen poika.
Juice Leskinen teki "Turpeinen ja Kärkkäinen"-nimisen kappaleen Michaelsista ja Kata Kärkkäisestä, jotka olivat 80-luvulla julkkis-pari.Musiikkia televisioonMusiikkia elokuviinMuita sävellystöitä
Saarivaltio
Saarivaltio on valtio, joka koostuu kokonaisuudessaan yhdestä tai useammasta saaresta. Valtioita, jotka koostuvat useammista saarista, voidaan kutsua myös saaristovaltioiksi. Maailmassa on 47 saarivaltioita, joihin kuuluvat useimmat maailman pienimmistä valtioista.
Jotkin saaret jakautuvat useamman saarivaltion kesken. Muun muassa Haiti sijaitsee samalla saarella kuin Dominikaaninen tasavalta. Saarivaltion vastakohta on sisämaavaltio.
Ville Vallaton
Ville Vallaton (engl. "Dennis the Menace") on Hank Ketchamin luoma sarjakuva, jonka päähenkilönä on Ville Vallaton, joka on vaaleatukkainen, noin kuusivuotias pojanvintiö. Ville aiheuttaa alituista harmia vanhemmilleen ja naapurin sedälle, herra Karjuselle. Ensimmäinen Ville Vallaton -strippi ilmestyi Yhdysvalloissa sanomalehdissä 12. maaliskuuta 1951.
Ketcham käytti koko ajan apupiirtäjiä. 50- ja 60-luvulla sarjakuvalehtiin piirsi yksi Ketchamin avustajista, Al Wiseman. "Dennis the Menace" -sarjakuvalehteä julkaisi USA:ssa Standard Pines Comics vuosina 1953-1958, Fawcett 1959-1979 ja Marvel 1981-1982. Ville Vallaton -sarjakuvalehti ilmestyi Suomessa 1960-1978 ja 1987-1989 Semicin julkaisemana.
Vuosien myötä Ketcham jättäytyi yhä enemmän sivuun myös sanomalehtisarjojen piirtämisestä. Marcus Hamilton piirsi päivittäisen stripin ja Ron Ferdinand sunnuntaisarjat. Päiväsarja on "pilakuva", yksi iso ruutu. Kun Ketcham kuoli 31.5.2001, sarjakuva jatkoi ilmestymistään ilman mitään taukoa. Sarjakuvaa levittää nykyisin King Features Syndicate 1200 lehteen.
1990-luvulla on tehty kaksi Ville Vallaton -elokuvaa, joissa esiintyivät oikeat ihmiset, "Ville Vallaton" (1993) ja "Ville Vallaton iskee jälleen" (1998). Sarjakuvasta on tehty myös piirrossarja televisioon. Sarjaa esittää MTV Juniori. Ville Vallaton nimellä myydään myös jäätelöpuikkoja.
Sven Krohn
Sven Ilmari Krohn (9. toukokuuta 1903 Helsinki – 26. kesäkuuta 1999 Tampere) oli suomalainen filosofi.
Krohn opiskeli filosofiaa Helsingin yliopistossa vuodesta 1921 alkaen. Valmistuttuaan maisteriksi vuonna 1929 hän siirtyi veljensä Eino Krohnin kanssa opettajaksi Helsingin Kulmakouluun. Jo sitä ennen hän oli löytänyt teosofisen Ruusu-Risti-liikkeen.
Vuonna 1949 valmistuneessa väitöskirjassaan Krohn arvosteli loogisen empirismin perusväitteitä: hänen mukaansa filosofian tehtävänä ei ole toimia vain kielen kritiikkinä, vaan sen pitää olla myös esimerkiksi pohjana etiikalle. Tätä käsitystään hän kehitteli 1950-luvulla julkaistuissa saksankielisissä julkaisuissaan.
Vuonna 1960 Sven Krohnista tuli Turun yliopiston filosofian professori. Hänen johdollaan Turusta tuli fenomenologis-hermeneuttisen filosofian keskus Suomessa. Krohnin oppilaina ovat opiskelleet muun muassa Matti Juntunen, Lauri Rauhala, Lauri Routila, Lauri Mehtonen ja Seppo Sajama.
Domenico Alberti
Domenico Alberti (noin 1710 Venetsia – 14. lokakuuta 1740 Rooma) oli italialainen säveltäjä, cembalisti ja laulaja. Albertin basso on nimetty hänen mukaansa.
Alberti syntyi Venetsiassa ja kuoli Roomassa. Hän opiskeli musiikkia Antonio Lottin johdolla. Albertin sävellyksiin kuuluu muun muassa kosketinsoitinsonaatteja. Hän sävelsi niitä noin 36, mutta vain 14 on säilynyt.
Isorytmiikka
Isorytmiikka on keskiajan musiikissa syntynyt sävellystekniikka, jossa melodiaa esittävä ääni, eli "tenori", koostuu samanlaisina toistuvista rytmillisistä kuvioista. Tätä toistuvaa rytmistä kuviota nimitetään taleaksi. Sävelteoksessa se yhdistetään toistuvaan melodiseen kuvioon coloriin, joka on yleensä pituudeltaan erilainen kun talea.
Jean-Baptiste Lully
Jean-Baptiste Lully (alun perin Giovanni Battista Lulli, 28. marraskuuta 1632 Firenze – 22. maaliskuuta 1687 Pariisi) oli italialaissyntyinen ranskalainen säveltäjä. Hän vietti suurimman osan elämästään työskennellen Ludvig XIV:n hovissa. Lullylla oli Ranskan kansalaisuus vuodesta 1661 lähtien.
Lully syntyi Firenzessä ja oppi lapsena soittamaan kitaraa ja viulua. Vuonna 1646 hän siirtyi Ranskaan. Täällä hän alkoi opiskella musiikin teoriaa Nicolas Métrun johdolla. Vuonna 1652 Lully nimitettiin kuninkaallisen hoviorkesterin kapellimestariksi ja vuonna 1653 hovisäveltäjäksi. Vuonna 1669 hän hankki siihen saakka Robert Cambertin ja Pierre Perrinin hallussa olleet oikeudet ranskalaisen kansallisoopperan johtoon ja hallitsi siitä lähtien miltei yksinvaltiaan tavoin ranskalaista oopperaa. Lullyn suurin merkitys oli siinä, että hän vakiinnutti ranskalaisen, silloisesta italialaisesta huomattavasti poikkeavan oopperatyylin, jossa kuoro- ja balettikohtauksilla on tärkeämpi rooli.
Lully menehtyi kuolioon, joka syntyi, kun hän oli 8. tammikuuta 1687 osunut tahtipuikolla jalkaansa, johtaessaan Ludvig XIV:n leikkauksesta toipumisen juhlistamiseksi säveltämäänsä "Te Deumia".
Lully sävelsi muun muassa baletteja ja oopperoita. Hän teki musiikin myös Molièren näytelmään "Porvari aatelismiehenä".