hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Control Denied
Control Denied oli Chuck Schuldinerin vuonna 1996 sivuprojektina perustama yhtye, joka soittaa progressiivista metallia. Schuldiner halusi tuottaa musiikkia, joka oli vieläkin teknisempää ja melodisempaa kuin mikä hänen omalle yhtyeelleen Deathille yleensä sopi.
Projekti keskeytyi vuonna 1998, kun Deathin albumi "The Sound of Perseverance" julkaistiin, mutta Control Deniedin debyyttialbumi "The Fragile Art of Existence" ilmestyi 1999. Julkaisun lähestyessä Schuldinerin aivoista löytyi pahanlaatuinen kasvain, mikä romutti kiertuesuunnitelmat.
Toinen levy, työnimeltään "When Machine And Man Collide", ehdittiin nauhoittaa kitaroiden osalta ja sävellystyökin oli valmista, mutta Schuldiner menehtyi aivokasvaimen aiheuttamiin komplikaatioihin 13. joulukuuta 2001 ennen kuin levy saatiin kokonaan valmiiksi.
Toisen levyn tuotanto keskeytyi lopullisesti juridisiin kiistoihin levy-yhtiön, Chuck Schuldinerin äidin ja Control Deniedin elossaolevien soittajien välillä (jotka ovat julkisesti ilmoittaneet olevansa julkaisun puolella). Osa vieläkin keskeneräisistä kappaleista julkaistiin raakakopioina ja ilman lauluraitoja "Zero Tolerancella", kaksiosaisella kokoelmalevyllä, joka sisältää lisäksi Schuldinerin varhaisia b-puolia ja muita aiemmin julkaisemattomia kappaleita.
Sveriges Fridsföreningars Centralorganisation
Sveriges Fridsföreningars Centralorganisation (SFC) on Ruotsissa toimivien vanhoillislestadiolaiseen herätysliikkeeseen kuuluvien rauhanyhdistysten keskusyhdistys. Siihen kuuluu viisi rauhanyhdistystä Ruotsista ja yksi Norjasta: Taalainmaan rauhanyhdistyksellä on toimitalo Bodarnassa, Gagnefin kunnassa. Tukholman rauhanyhdistyksen toimitalo sijaitsee Tungelstassa. Muut SFC:n rauhanyhdistykset järjestävät seuroja kodeissa ja seurakuntien tiloissa.
Matto
Matto on lattialle levitettävä sisustus- ja käyttötekstiili, joka valmistetaan kutomalla tai solmimalla. Mattojen materiaali vaihtelee käyttötarkoituksen mukaan.
Mattoja käytetään lattian peittämisen ohella myös esimerkiksi kengänpohjien puhdistamiseen (kynnysmatto).
Kokolattiamatto on koko huoneen lattia-alan peittävä kiinteästi asennettu matto, joka on perinteisen maton ja lattianpäällysteen välimuoto.
Suomessa on kudottu perinteisesti räsymattoja. Materiaalina käytetään esimerkiksi vanhoja käyttötekstiilejä tai tekstiiliteollisuuden ylijäämämateriaalista leikattua trikoo- tai kangaskudetta.
Käsin solmitut itämaiset matot ovat hyvin arvokkaita, ja niiden hinta riippuu yleensä solmujen tiheydestä, valmistustekniikasta ja materiaaleista. Kuviollisia mattoja voidaan valmistaa myös erilaisilla pujottelutekniikoilla, kuten kelim-matot.
Pullo
Pullo on yleensä lasista tai muovista valmistettu ahdassuinen, tavallisesti kaulallinen astia, jossa säilytetään juomaa tai muuta nestettä, esimerkiksi ruokaöljyä, sytytysnestettä, lääkettä, nestesaippuaa, sampoota tai mustetta.
Juomapullo suljetaan korkilla. Jos pullo on suljettu kierrekorkilla, sen voi avata käsin. Kruunukorkilliset pullot avataan apuna käyttäen apuna korkinavaajaa tai korkkiruuvia. Retkeilyyn ja urheiluun tarkoitetuissa juomapulloissa käytetään usein erityistä korkkimallia, joka perustuu hampailla avattavaan ja suljettavaan venttiiliin. Kierrekorkit voi kiertää takaisin paikoilleen.
Pullopostiksi sanotaan viestiä, joka pulloon pantuna lähetetään kulkemaan merelle tai järvelle.
Kleinin pullo on kappale, jolla on vain yksi pinta. Hieman vastaava on Möbiuksen nauha eli liuska, jolla on vain yksi puoli.
Aiemmin nesteitä säilytettiin saviruukuissa, lasi oli ylellisyyttä. Varattomat tekivät keramiikkapulloja. Niitä tehtiin pitkään vain yhtä mallia: bellarminepulloa. Lasinpuhaltajat tekivät ohutseinäisiä pulloja jotka särkyivät helposti. Pikkuhiljaa tekniikka kehittyi, ja pullot osattiin valmistaa aiempaa laadukkaammin. Englannissa 1600-luvulla kysyntää oli niin paljon, että huolestuttiin metsänhakkuista, jotka vaaransivat metsät lasinpolttouunien takia.
Kaupoissa myytäville virvoitus-, alkoholi- ja muita juomia sisältäville pulloille on monissa maissa asetettu pantti, jonka saa takaisin, kun pullo palautetaan myymälään tai muuhun palautuspisteeseen. Uudelleentäytettävät pantilliset lasipullot toimitetaan juomateollisuudelle. Siellä huonokuntoiset pullot poistetaan, hyvät pullot pestään ja huuhdellaan, ja otetaan uudelleen käyttöön (n. 33 kertaa). Kierrätysmuovipulloista (PET-pullo) värittömät kierrätetään useimmiten uusiksi juomapulloiksi. Värillistä materiaalia hyödynnetään muun muassa pakkausmateriaalien, reppujen ja nykyään jopa kännyköiden valmistuksessa.
Materiaaliltaan kierrätykseen soveltuvat muovipullot ovat panttimerkittyjä. Suomessa juomapullojen ja -tölkkien kierrätysjärjestelmästä vastaa PALPA, Suomen Palautuspakkaus Oy.
Lasisten viinipullojen kierrätyksestä Suomessa vastaa A-pullo.
Kaikki lasista ja muovista valmistetut pullot voi kierrättää Suomessa. Pantilliset pullot voi palauttaa kauppoihin ja pantittomat lasin ja muovin keräyspisteisiin. Lähimmät pisteet löytyvät Jätelaitosyhdistyksen verkkosivuilta.
Kierrätysmuovipullot on hyvä palauttaa korkillisina, koska myös ne ovat kierrätettävää materiaalia. Lasipullojen kruunukorkit kuuluvat metallin kierrätykseen.
Pullon valmistuksella on pitkä historia. Lasista valmistetut pullot ovat olleet vuosisatoja yleisiä. Niitä ovat ensimmäisinä valmistaneet foinikialaiset ensimmäisellä vuosisadalla. Pullojen valmistus muuttui teolliseksi roomalaisaikana. Aikaisemmin lasitehtaiden pääartikkeli oli pullo.
Suomessa lasisten juomapullojen palautusjärjestelmä sai alkunsa 1950-luvulla olympialaisten ja Coca Colan rantautumisen aikaan. 1980-luvulla tuli markkinoille uudelleentäytettävä muovipullo. Vuonna 1996 juomatölkit tulivat pantillisiksi, ja 2008 myös kevyet kierrätysmuovipullot, joiden materiaali kierrätetään uusiokäyttöön.
Universaalipreskriptivismi
Universaalipreskriptivismi on R. M. Haren kehittämä uudenlainen versio kantilaisesta moraalista, joka sisältää vahvoja preferenssiutilitaarisia osia. Teorian mukaan kaikkea toimintaa pitäisi ohjata säännöillä "minun tulisi tehdä X aina tilanteessa Y", kunhan kaikki relevantit, universaaliset faktat ovat samanlaisia.
Haren teoriaan mahtuu eri ihmisten preferenssien ja utiliteetin kunnioitus, vaikka itse normatiivinen osuus tarjoaakin puhtaan deontologisia sääntöjä. Haren mukaan kaikkien eettisten sääntöjen pohjana tulisi olla logiikka.
Michael E. Berumen on sympatisoinut Haren näkemyksiä, kuten myös Peter Singer, joka tosin edustaakin enemmän utilitaarista koulukuntaa.
Deontologia
Deontologia eli velvollisuusoppi on filosofinen näkökulma, joka keskittyy käytäntöön ja tekoihin sekä niiden selittämiseen sinänsä kausaalisena prosessina. Tämä erottuu teleologiasta, jonka mukaan asioita tulisi selittää niiden lopputulosten perusteella.
Deontologinen etiikka eli velvollisuusetiikka tutkii teoista lähinnä itse tekoja eikä tekojen aiheuttamia lopputuloksia. Deontologinen logiikka puolestaan antaa yksinkertaisimpia mahdollisia loogisia päätelmiä.
Neitsyydenpalautusleikkaus
Neitsyydenpalautusleikkaus eli hymenoplastia on leikkaus, jolla yritetään luoda vaikutelma naisen neitsyydestä muokkaamalla tämän immenkalvoa. Leikkauksen tarkoitus on yleensä saada tuleva aviomies uskomaan, että nainen on neitsyt. Leikkaukset ovat yleisiä pääosin arabimaissa, joissa neitsyyden vaatiminen naiselta on yleistä. Leikkauksella voidaan pelastaa naisen henki kulttuureissa, jossa hääyönä vertavuotamattomiin naisiin kohdistuvat julmuudet ovat tavallisia ja jopa lainsäädäntöjen hyväksymiä. Leikkauksilla on vähennetty vastanaitujen naisten murhia Egyptissä noin 80 prosentilla.
Yleensä leikkauksessa ommellaan immenkalvon aukkoa pienemmäksi, ja halutessa voidaan asettaa myös verenväristä nestettä sisältävä säiliö, joka puhkeaa yhdynnässä. Verisen lakanan nähdessään mies, sukulaiset ja häävieraat uskovat naisen olleen neitsyt.
James T. Kirk
James Tiberius Kirk on kuvitteellinen hahmo televisiosarjassa "Star Trek" ja sitä seuranneissa elokuvissa. Kirkiä esittää televisiosarjassa ja seitsemässä elokuvassa William Shatner. Elokuvissa Star Trek, Star Trek Into Darkness ja  Star Trek Beyond hahmoa esittää Chris Pine.
Kapteeni Kirk on alkuperäisen "Star Trekin" eli "The Original Seriesin" päähahmo ja tähtilaiva Enterprisen kapteeni. Sarjassa Kirk miehistöineen tutkii avaruutta kohdaten matkoillaan usein yleensä vihamielisiä avaruusolentoja, robotteja ja planeettoja alistavia hirmuhallituksia. Kapteeni Kirk esiintyy myös seitsemässä elokuvassa. 
Ensimmäisessä "Star Trek" -jaksossa (”Where No Man Has Gone Before”) Kirkin toisen nimen alkukirjaimeksi esitetään R, mutta seuraavissa jaksoissa se on muutettu T:ksi. Keskimmäinen nimi paljastui Tiberiukseksi vasta vuonna 1974 animaatiosarjassa ja ”kanonisoitiin” "Star Trek VI: The Undiscovered Country" -elokuvassa vuonna 1991.
Viimeisessä Shatnerin tähdittämässä "Star Trek" -elokuvassa, "Star Trek – sukupolvet", Kirk kuolee pudottuaan kalliolta taisteltuaan Jean-Luc Picardin kanssa tiedemies Sorania vastaan. Shatner on kuitenkin kirjoittamissaan romaaneissa herättänyt Kirkin henkiin. Kirkin huhuttiin esiintyvän viimeisimmän "Star Trek" -sarjan, "n" jaksoissa, mutta sarja lopetettiin neljännen tuotantokauden jälkeen.
Apostolinen uskontunnustus
Apostolinen uskontunnustus (, , , ) on kristillinen uskontunnustus, yksi niin sanotuista kolmesta vanhan kirkon uskontunnustuksesta. Sitä ei käytetä itäisessä kirkossa.
Apostolinen uskontunnustus syntyi ensimmäisellä tai toisella vuosisadalla Rooman seurakunnassa. On esitetty, että se muotoiltiin kirjalliseen muotoon gnostilaisuutta vastaan. Se on ollut lännen kirkolle (siis Rooman patriarkaatin valtapiirille) aina tärkeä, mutta itäisessä kirkossa sitä ei ole omaksuttu.
Se tuli osaksi varhaisen kirkon järjestystä vuonna 325 kristillisten seurakuntien järjestäytyessä Nikean kirkolliskokouksessa, kun keisari Konstantinus Suuri lopetti kristittyjen vainot Rooman valtakunnassa.
Kristillisten kirkkojen mukaan Apostolinen uskontunnustus keskittyy ilmaisemaan kristillisen uskon ja evankeliumin ytimen. Se syntyi tarpeesta puolustaa kristillistä uskoa valheellisia syytöksiä ja epäluuloja vastaan. Kirkkojen mukaan evankeliumin keskeinen oppi on koottu Apostolisessa uskontunnustuksessa tiivistettyyn muotoon. Tässäkin on lukuisia eroja kirkkokuntien välillä.
Vuoden 1977 kirkolliskokous teki seuraavat muutokset kieliasuun:
AWACS
AWACS () on lentokoneessa olevaan tutkaan perustuva ilmavalvonta- ja taistelunjohtokone. Ensimmäiset AWACS-koneet ovat vuodelta 1977.
Varsinaisia AWACSeja edeltävien ilmavalvonta- ja varhaisvaroituskoneiden kehitys kuitenkin alkoi jo 1960-luvun alussa, kun ilmatorjunta ja torjuntahävittäjät olivat kehittyneet siinä määrin, että strategisia ydinpommituskoneita voitiin torjua, minkä vuoksi niiden havaitsemisesta tuli tärkeä osa ilmanpuolustusta.
Useimmiten AWACS:lla tarkoitetaan yhdysvaltalaista konetyyppiä E-3 Sentry. Vastaavia koneita on kuitenkin Yhdysvaltain ilmavoimien lisäksi myös muun muassa Venäjällä (Beriev A-50) ja Ruotsilla (Erieye). E-3C:n versioita on käytössä Yhdysvaltain ilmavoimien 33 koneen lisäksi NATO:lla (17 kpl), Saudi-Arabialla, Ranskalla (4 kpl) ja Yhdistyneellä kuningaskunnalla (7 kpl). NATO:n 17 konetta ovat kaikki rekisteröity Luxemburgiin ja kantavat maan värejä, siitä huolimatta ettei maalla ole lainkaan ilmavoimia.
Yhdysvaltain laivastolla on käytössä myös E-3C:tä pienempi E-2 Hawkeye AWACS-kone. Tätä konetta käyttää myös Israel, jonka käytössä E-2C vaikutti ratkaisevasti Bekaan laakson ilmataisteluihin vuonna 1982, jolloin israelilaiset tuhosivat ilmaan 80 - 90 syyrialaista konetta vain vähäisin omin tappioin.
Lennettäessä 10 kilomerin korkeudessa radiohorisontti on noin 410 kilometrin etäisyydellä. Tämä tarkoittaa, että AWACS-kone näkee periaatteessa tasaisella maalla tai merellä pinnassa lentävät maalit tältä etäisyydeltä. Maanpinnalla 20 metrin mäellä oleva ja 20 metrin mastolla varustettu tutka näkee 20 metrin korkeudessa lentävät koneet noin 55 kilometrin etäisyydelle. Yhtä AWACS:ia kohti tarvitaan siis em. tilanteessa noin 64 tutka-asemaa. AWACS on oleellinen mm. risteilyohjusten ja muiden matalalla lentävien kohteiden torjunnassa.
Koska AWACS on erittäin liikkuva järjestelmä, sen merkitys on erityisen suuri liikkuvissa sotatoimissa tai toimittaessa oman maan ulkopuolella.
AWACS-tyyppinen kone on nykyaikaisen ilmavoiman sekä myös epäsuoran tulen johtamisen oleellinen komponentti.
Koneet ovat kalliita, ("E-3 Sentry" maksaa 270 miljoonaa dollaria kappale), eli ne ovat rajallinen resurssi. Kalleutta korostaa vielä se, että yhdellä koneella ei kyetä jatkuvaan 24/7-valvontaan. Koska kone on kallis ja vaarallinen, sen torjuntaan kannattaa myös panostaa. Sotilaallisesti kehittyneiden valtioiden välisissä sodissa AWACS-koneiden vastaiset sotatoimet ja -tekniikat ovat todennäköisesti osa tärkeintä ja salaisinta taktiikkaa.
Vuoristossa koneen tutka ei näe vuorten (mäkien, vaarojen) taakse, jonne muodostuu laajoja katveita. Tätä tosin voidaan kompensoida toisella AWACS-koneella. Koneiden tutkakuvat yhdistämällä saadaan melko hyvä kokonaiskuva.
Elektroniikka (tiedot keräävä tutka ja tiedot välittävä radio) on keskeisessä osassa näissä koneissa, joten ne ovat periaatteessa elektronisen sodankäynnin hyvä kohde.
Northrop Grumman E-8 Joint STARS
Northrop Grumman E-8 Joint Surveillance Target Attack Radar System (Joint STARS) on yhdysvaltalainen SAR-tarkkuustutkaan perustuva lentokone, jonka tehtävänä on maassa olevien kohteiden tiedustelu ja seuranta. Koneen tyyppimerkintä on E-8C.
JSTARS pystyy seuraamaan maatilannetta noin 150 * 150 neliökilometrin alueella. Seurattavina ovat lähinnä ajoneuvot, joka on myös laitteen tarkkuus, siis yksittäinen ajoneuvo.
JSTARS perustuu keskeisesti tietokonetekniikkaan.
JSTARS muodostaa ainutlaatuisen reaaliaikaisen tilannekuvan valvonta-alueeltaan ja kyseinen tilannekuva välitetään radiojärjestelmällä maa-asemille (divisioonat ja prikaatit), jotka saavat havaituista kohteista siis reaaliaikaisen, sodankäynnissä ainutlaatuisen näkökulman taistelukentälle, ne näkevät vihollisen ja omat ajoneuvot parhaimmillaan yhden ajoneuvon tarkkuudella, reaaliaikaisena.
Koneen ensimmäiset versiot ovat vuodelta 1988.
JSTARS oli Persianlahden sodassa 1991 erittäin merkittävässä asemassa. Sen jälkeen sitä on käytetty kaikissa tärkeissä kriiseissä.
Ruotsalaisilla on ollut vastaavaan tehtävään tarkoitettu oma kone kokeiluissa. Sen nimi on Carabass.
Decca
Decca on radioaaltoja käyttävä paikantamisjärjestelmä. Se on yksi "hyperbelisuunnistukseen" käytetty teknologia. Se kehitettiin toisen maailmansodan aikana ja se oli käytössä vuoteen 2000 asti. Decca käytti taajuusaluetta 70–140 kHz. Järjestelmä sai tulikasteensa Normandian maihinnousussa.
Sodan päätyttyä ja salaustarpeen näin poistuttua järjestelmä levisi rannikkomerenkulun keskuuteen räjähdysmäisesti.
Decca on ns. hyperbelinen paikannusjärjestelmä; käytetyt tukiasemat, yhden "master"in ja kahden tai useamman "slave"n lähetykset ovat keskenään tarkasti synkronoituja. Paikannuslaite aluksella mittaa kahdesta tukiasemasta saapuvien signaalien välisen saapumisaikojen erotuksen.
Järjestelmä perustuu siihen, että kahdesta pisteestä piirrettyjen janojen (etäisyysvektorien) erotuksen (signaalien aikaerosta lasketun etäisyyseron) ollessa vakio, janojen leikkauspisteiden ura muodostaa hyperbelin. Kun etäisyyserot mitataan kolmesta eri pisteestä, voidaan paikka määrittää kahden hyperbelin leikkauspisteenä.
Merikartalla on piiretty saman etäisyyseron viivat hyperbeleiksi, josta tulee järjestelmän nimi. Esimerkiksi masterin ja punaisen slaven väliset hyperbelikäyrät ovat punaisia, kun taas masterin ja vihreän slaven väliset käyrät ovat vihreitä. Decca-mittauslaite antaa sekä punaisen että vihreän (ja usein vielä kolmannenkin värin, purppuran), ns. "lane"-arvon eli "kujan", jonka avulla voidaan kartalta lukea aluksen sijainnin.
Decca-järjestelmän ominaisuutena on, että laitteen antamat arvot ovat vaihemittauksina aina jakojäännöksiä aallonpituudesta eli nollan ja yhden kokonaiskierroksen välillä. Alkuperäisessä järjestelmässä kokonaisten aallonpituuksien määrää ei voida suoraan mitata; ne on seurattava ja kumuloitava jatkuvasti sataman lähdön jälkeen. Aina kun vaihemittari tekee kokonaisen kierroksen, on lane-laskuri kohotettava yhdellä yksiköllä. Tämä on samanlainen ongelma kuin GPS-mittauksessa kantoaaltovaihetta käyttäen, ambiguiteettiongelma. Myöhemmin kokonaiset aallot laskettiin signaaliin liitetyllä "Multipulse"-tekniikalla, jossa jokainen asema lähetti useampia taajuuksia määrävälein, ja kokonaiset aallot laskettiin niistä.
Decca-vastaanottimen erikoisuutena pysyi loppuun asti se että sen mittareina käytettiin alkuperäisten kaltaisia alun alkaen kaasumittareiksi kehitettyjä numero- ja kirjainnäyttöisiä mittareita, koska niiden soveltuvuus tarkoitukseen oli erinomainen. Viimeiset vuodet mittareita valmistettiinkin nimenomaan tähän käyttöön alkuperäisten valmistuksen jo loputtua.
1980-luvulla samaan järjestelmään liitettiin ns. AP-navigaattorit, jotka antoivat sijainnin suoraan koordinaatteina. AP on tarkkaan ottaen laitetyypin alkuperäisen valmistajan tuotemerkki, mutta siitä muodostui tämän laitetyypin yleisnimi. Myös muut laitevalmistajat ryhtyivät kehittämään tällaisia navigaattoreita, mikä poistikin viimeisenkin esteen järjestelmän leviämisen tieltä, ja kaksi vuosikymmentä se ehti kasvattaa suosiotaan, kunnes lopulta sammutettiin 1.1.2000.
Samalla periaatteella toimiva Loran-järjestelmä jäi toistaiseksi käyttöön satelliittinavigoinnin taustatueksi.
Loran
Loran (lyhenne sanoista long range navigation) on toisen maailmansodan aikana kehitetty radioaaltoja hyväksi käyttävä paikantamisjärjestelmä. Se toimi taajuuksilla 1,75; 1,85; 1,9 ja 1,95 MHz. Loranin kantama oli noin 1 000 kilometriä lähettimistä. Kun 1950- luvulla kehitettiin Loran-C paikantamisjärjestelmä, tästä ensimmäisestä Loranista tuli Loran-A. Se poistui palveluksesta 1980-luvulla.
Loran-C toimii 100 kHz:n taajuudella, ja on edelleen käytössä USA:ssa, Kanadassa, Pohjois- ja Itä-Euroopassa, Venäjän länsiosissa (Tšaika-nimellä) sekä rajoitetusti Kaukoidässä. LORAN-C:n paikoitustarkkuus on parhaimmillaan sadan-parin sadan metrin luokkaa. On mahdollista, että LORAN-C lopetetaan Euroopassa kunhan Galileo-järjestelmä on saatu toimintaan.
LORANin rinnalla käytettiin pitkään kolmatta järjestelmää eli OMEGAa; se toimi samalla periaatteella, mutta sen lähetinasemia oli vain kahdeksan eri puolilla maailmaa. Laite kuunteli koko ajan vähintään kahta asemaa ja suoritti paikannuksen sen perusteella. Laitteiston käyttö loppui vuonna 2009 sen käytyä tarpeettomaksi.
Colossus (tietokone)
Colossus oli maailman ensimmäinen ohjelmoitava elektroninen tietokone. Se rakennettiin Englannissa toisen maailmansodan aikana Saksan vaikeimpien salakirjoitussanomien murtamiseen. Se oli kuorma-auton kokoinen ja siinä oli yli kaksituhatta elektroniputkea.
Colossusta ylikellotettiin, jotta se purkaisi nopeammin saksalaiskoodeja. Laitteesta valmistui Tony Salen johdolla vuonna 2007 toimiva replika.
Saksalaiset suojasivat viestinsä Enigma-koneella ja Adolf Hitlerin itsensä tilaamalla kehittyneemmällä Lorenz SZ-40/42 -salauskirjoittimella. Viestien purkutyötä tehneeseen brittien työryhmään kuuluivat muun muassa matemaatikko Alan Turing ja laitteen suunnittelijat matemaatikko Bill Tutte ja insinööri Tommy Flowers. Tukikohta sijaitsi Buckinghamshiressä Bletchley Parkin kartanossa. Koneen suunnittelijat eivät saaneet kiitosta työstä, sillä työstä ei saanut puhua sodan jälkeenkään. Osa tietoja käsittelevistä dokumenteista on yhä salaisia. Tuttesta tuli myöhemmin arvostettu tutkija, mutta Flowers jäi unohduksiin.
Kaikki kymmenen Colossus-tietokonetta purettiin osiin sodan jälkeen.
ParaNet
Paranormaalin TieteellinenTutkijaverkosto – ParaNet ry oli 2000-luvun alussa joitakin vuosia toiminut paranormaalin tutkimusverkosto. Seura perustettiin vuonna 1998 rekisteröimättömänä yhteistyöverkostona. Yhdistysrekisteriin se merkittiin vuonna 2002.
Yhdistyksen tavoitteena oli ylläpitää alan tutkijoiden yhteistyöverkostoa ja toimia tutkijoiden etujärjestönä, järjestää ParaDigma-konferensseja ja ylläpitää ParaDocs-julkaisua. Yhdistyksen puheenjohtajana toimi sen perustaja Jarkko Kari.
Paranormaali wiki: ParaNet
Kivihaka
Kivihaka () on Helsingin Haagan kaupunginosaan ja peruspiiriin kuuluva pieni osa-alue keskuspuiston länsipuolella. Sen erottaa Ruskeasuosta etelässä Hakamäentie ja Etelä-Haagasta lännessä Hämeenlinnanväylä.
Kivihaan rakennuskanta on pääosin 1960-luvulta ja koostuu maaston muotoja noudattavista pitkistä ja usein taitteisista kerrostaloista. Alueen suurin ja samalla ainoa julkinen rakennus on Suomen Punaisen Ristin Veripalveluasema. Kaupunginosassa on yksi liikerakennus. Sen edustalla on Kivihaan kaupparakennuksen aukio.
Kivihaan väkiluku oli 887 vuoden 2014 alussa. Työpaikkoja Kivihaassa on 555 (31.12.2012).
Kivihaan läpi kulkee Kivihaantie. Muut tiet, Kivihaankuja ja Kivihaanpolku, ovat siihen liittyviä umpikujia. Kivihaantiellä on läpiajokielto Hakamäentien ja Etelä-Haagan välillä, minkä vuoksi Kivihaka on eristyksissä oleva alue.
Kivihaka on luonnostaan kallioista ja kumpuilevaa metsämaastoa. Rantarata kulkee Kivihaan pohjoiskärjen ohi.
Nykyisen Kivihaan alue oli osa vuonna 1905 perustettua Haagan huvilayhdyskuntaa, ja se kuului likimäärin Bölen itäpellon ja Skogsbackan isoniityn palstoihin ja myöhemmin vuonna 1923 perustettuun Haagan kauppalaan. Vuonna 1946 alue liitettiin Helsinkiin suuressa alueliitoksessa. Nykyään Kivihaassa on muutama huvilayhdyskunnan ja muutama kauppalan aikainen rakennus.
Eliel Saarinen kaavoitti Kivihaan alueen nimellä "Haga mäki" () vuonna 1915 osana Munkkiniemi–Haaga-suunnitelmaansa. Ainuttakaan kaavan mukaista Haga mäen korttelia ei kuitenkaan rakennettu, ennen kuin alueliitoksen jälkeen Helsinki vahvisti alueen uuden asemakaavan vuonna 1959.
Kivihaan nimi virallistettiin ensimmäisen kerran vuonna 1928, kun Kivihaantien nimi merkittiin asemakaavaan. Tie ja siihen liittyvät Kivihaankuja ja Kivihaanpolku rakennettiin vuonna 1961. Kivihaka vahvistettiin kaupunginosan nimeksi vuonna 1962. Nimi on kontaminaatio Haagan ja seudulla sijainneen talonpoikaistalon Stenbackin nimestä.
Mummo Ankka
Mummo Ankka () on sarjakuvahahmo, joka esiintyy Disneyn sarjakuvissa. Hän on Aku Ankan isoäiti. Mummon oikea etunimi on Kaino-Vieno (). Hän on omaa sukuaan Ankanpää ("Coot"), Ankkalinnan perustajan Julle Ankanpään pojantytär. Mummo asuu maatilalla Ankkalinnaa ympäröivällä maaseudulla renkinsä Hansu Hanhen kanssa.
Mummo Ankan loi Al Taliaferro käyttäen hahmon esikuvana anoppiaan Donnie M. Wheatonia. Mummo nähtiin jo vuonna 1940 muotokuvana Akun kodin seinällä, mutta vasta 27. syyskuuta 1943 julkaistussa stripissä hänet nähtiin ensimmäistä kertaa elävänä, kun hän saapui Akun luokse kylään.
Don Rosan käsikirjoittama ja piirtämä Roopen Ankan menneisyyttä valottava "Roope Ankan elämä ja teot" -sarja sekä siihen liittyvä "Aku Ankan sukupuu" -juliste ovat vakiinnuttaneet Mummon aseman Ankkojen sukupuussa, vaikkakin sukupuu pohjaa jo Carl Barksin laatimaan kaavioon. Sukupuu muun muassa kumosi Euroopassa laajalti levinneen käsityksen, jonka mukaan Roope ja Mummo olisivat sisaruksia. Tämän tarinaperinteen huomionarvoinen edustaja on Marco Rotan vuonna 1984 ilmestynyt tarina ”Onneksi olkoon Aku Ankka”, jonka mukaan sisarukset Roope ja Mummo löysivät vastakuoriutuneen Akun orpona tienposkesta vuonna 1934 ja ottivat omakseen.
Kokonaan Don Rosan omaa keksintöä oli tehdä Mummosta Julle Ankanpään, Carl Barksin keksimän Ankkalinnan perustajan, lapsenlapsi. Jullen poika ja Mummon isä on Kornelius Ankanpää, kansainvälisen Sudenpentujen partioliikkeen perustaja. Mummon äiti Olga Ankanpää on esiintynyt vain nimenä ja kuvana "Aku Ankan sukupuussa". Mummon aviomies on Hepsu Ankka, joka on nähty muutamassa Rosan piirtämässä menneisyyteen sijoittuvassa tarinassa. Mummolla ja Hepsulla on kolme lasta: Aaron, Dora ja Unto Ankka. Aaronin lapsia ovat Aku sekä Tupun, Hupun ja Lupun äiti Della, Doran ainoa lapsi on Hannu Hanhi. Unton lapsia ovat Touho ja Sisuvius Ankka. Rosan tarinan ”Lumikenttien kimallus” mukaan Mummon veli Konrad Ankanpää myi Klondiken kultaryntäyksen aikaan Roope Ankalle myöhemmin kuuluisaksi tulleen Rahasäiliökukkulan tontin.
Mummo Ankka ajelee Detroit Electric-sähköautolla.
Giorgio Cavazzano
Giorgio Cavazzano (s. 19. lokakuuta 1947, Venetsia) on italialainen Aku Ankka -piirtäjä. Cavazzano tunnetaan erityisesti mekaanisten esineiden realistisena kuvaajana. Hänen tyylillään on ollut merkittävä vaikutus uudemman sukupolven Ankka-piirtäjiin. Cavazzano on luonut muiden kirjoittajien kanssa useiden hahmojen ulkoisen olemuksen. Näitä hahmoja ovat mm. Prinsessa Reginella (Rodolfo Cimino), Naistaikaviitta (Guido Martina), P.T. ja Rankku Kanuuna (Carlo Chendi).
Giorgio Cavazzano aloitti 14-vuotiaana Romano Scarpan tussaajana, mutta oli jo sitä ennen toiminut serkkunsa Luciano Capitanion, myös sarjakuvapiirtäjä, apulaisena. Cavazzanon ensimmäinen oma ankkatarina oli "Paperino e il singhiozzo a martello", joka julkaistiin Italiassa vuonna 1967. Suomessa sama tarina julkaistiin Aku Ankassa vuonna 1979 nimellä ”Hirveä Hikka”.
Vuonna 2004 ilmestyi Cazzanon piirtämä ja Byron Ericksonin käsikirjoittama sarjakuva-albumi "Dragonlords". Cavazzano on kerran aiemminkin tehnyt yhteistyötä Ericksonin kanssa. Heidän silloisen aikaansaannoksensa oli 62-sivuinen Roope-seikkailu ”Inkojen salaisuus” ("Secret of the Incas"). Tarina nähtiin Suomessa Aku Ankan taskukirjan numerossa 209, "Tuplatällit".
Cavazzano vieraili Suomessa 26.–27. lokakuuta 2007 esittelemässä uutta "Menetetyn muistin tapaus" -kirjaansa Helsingin kirjamessuilla. Toisen kerran Cavazzano vieraili Suomessa 4.–6. maaliskuuta 2010, kun hän kävi juhlistamassa Aku Ankan taskukirjan 40-vuotista taivalta ja maaliskuun alussa ilmestyvää kovakantista "Taskarin juhlakirjaa". Vierailunsa aikana hän oli haastateltavana myös "Huomenta Suomessa".
Klaipėda
Klaipėda (, ) on Liettuan kolmanneksi suurin kaupunki ja maan ainoa satama Itämerellä. Kaupungissa oli noin 160 361 asukasta (2012). Klaipėdan väkiluku on ollut laskussa vuoden 1989 lukemasta 204 248. Kaupungin satama leviää noin kymmenen kilometriä pitkälle rantakaistaleelle ja on yksi Baltian maiden suurimpia.
Klaipėdassa on samankaltaista arkkitehtuuria kuin Saksassa, Englannissa ja Tanskassa. Suositut merenrantakohteet Neringa ja Palanga sijaitsevat lähellä Klaipėdaa.
Klaipėdan perustivat balttilaiset heimot 1100-luvulla. Pitkän aikaa se kuului Itä-Preussiin, jolloin sitä kutsuttiin Memeliksi.
Itämeren satamakaupungin perustivat Saksalaisen ritarikunnan ritarit vuonna 1252, jolloin he miehittivät alkuperäisen asutuksen perustaakseen sinne tukikohtansa. Tuolloin kaupunkia kutsuttiin nimellä "Castrum Memele", (saksaksi "Memelburg", myös "Mimmelburg"). Vuonna 1254 Memelburgille annettiin Lyypekin kaupunginoikeus. Ritarikunta käännytti alueen kristinuskoon. Melno-Seen rauha 1422 asetti rajan Preussin ja Liettuan välille. Memelburg liitettiin Preussiin ja raja pysyi muuttamattomana vuoteen 1919 asti, ja oli siten yksi kauimmin muuttumattomana säilynyt raja Euroopassa. Preussin herttuakunta oli Puolan vasalli ja myöhemmin osa Puola-Liettuaa. Vuosina 1629–1635 Ruotsi hyökkäsi ja miehitti kaupunkia. Saksan yhdistyessä Preussin johdolla Memelistä tuli Saksan keisarikunnan koillisin kaupunki. Rautatieaseman kaupunki sai 1875. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen, vuonna 1919, Memel asetettiin ympärysvaltojen alaisuuteen.
Versailles’n rauhan jälkeen kaupunki ympäristöineen erotettiin Saksasta, ja Memelin alue oli Kansainliiton mandaattihallintoalueena ranskalaisten hallitsemana. Liettualaiset kuitenkin hyökkäsivät alueelle 1923 ja ranskalaiset vetäytyivät.
Kansallissosialistisen työväenpuolueen Saksassa tapahtuneen valtaannousun jälkeen ja Saksan saatua hallintaansa Itävallan, Sudeetit, Böömin ja Määrin, Saksa vaati myös Memeliä. Se liitettiin Saksaan 22. maaliskuuta 1939 ennen toisen maailmansodan alkua.
Toisen maailmansodan loppuvaiheissa, loppuvuodesta 1944 ja 1945, asukkaat pakenivat taisteluista. Puna-armeija valtasi kaupungin tammikuussa 1945 ja se annettiin takaisin Liettuan sosialistiselle neuvostotasavallalle. Monet jäljelle jääneistä asukkaista karkotettiin Siperiaan ja loput siirrettiin Saksaan.
Allaoleva taulukko kuvaa Klaipėdan ilmastoa. Tiedot ovat vertailukaudelta 1961–1990 ellei toisin mainita.
Klaipėdan satama on yksi Baltian maiden suurimmista syvä- ja lauttasatamista. Sieltä on linjayhteyksiä Ruotsiin, Tanskaan ja Saksaan. Satama sijaitsee Kuurinhaffin suuaukon äärellä, Kuurinkyntään pohjoispään itäpuolella.
Kaupunkia kehitetään myös matkailukohteena. Itse kaupungissa mantereen puolella on kaksi matkailutiedotuspistettä, joissa on myös puoleksi tunniksi kerrallaan vuokrattavissa Internet-yhteyksin varustettuja tietokoneita. Tilsitinkadulla sijaitsevan matkailutiedotuspisteen toisella puolella on kaupunginkirjasto, jossa Internetin käyttäminen on maksutonta.
Mantereelta kulkee 20 minuutin välein lautta Kuurinmaan niemelle, Kuurinkynnäkselle.
Luettelo Norjan kunnista
Norja on jaettu 18 hallinnolliseen lääniin ja 422 kuntaan. Oslo on sekä lääni että kunta. Tässä artikkelissa läänit ja kunnat on järjestetty norjankielisen nimensä mukaan. Luetteloon ei ole laskettu mukaan Svalbardia eli Huippuvuoria, Jan Mayeniä, Bouvet’nsaarta ja muita merentakaisia alueita.
Quintillus
Marcus Aurelius Claudius Quintillus (k. syyskuu 270) Rooman keisari lyhyen aikaa syyskuussa 270. Quintillus julistautui keisariksi veljensä Claudius Gothicuksen kuoltua kulkutautiin elokuussa 270 ja sai senaatin hyväksynnän. Hän oli keisariksi noustuaan luultavasti Aquileian kaupungissa Pohjois-Italiassa. Samalla kuitenkin Tonavan raja-alueen joukot huusivat Claudiuksen luotetun kenraalin Lucius Domitius Aurelianuksen keisariksi. Aurelianus oli matkalla kukistamaan Quintillusta, joka kuitenkin teki itsemurhan tai omat sotilaat murhasivat hänet, jolloin taistelulta vältyttiin.
Quintilluksen elämästä ja kaudesta ei tiedetä juuri mitään. Antiikin lähteiden tiedot ovat ristiriitaisia hänen kautensa pituudesta. Zosimoksen mukaan hän hallitsi muutaman kuukauden, kun taas "Historia Augusta" puhuu sekä 17 että 20 päivästä. Noin vuonna 354 kirjoittaneen tuntemattoman kronikoitsijan mukaan Quintilluksen valtakausi kesti 77 päivää. Neljässä eri kaupungissa ehdittiin kuitenkin lyödä Quintilluksen nimellä ja kuvalla varustettuja kolikoita, joten viimeksi mainittu saattaa olla oikeassa. Mauretaniasta on löydetty myös mailipylväskin, jossa on teksti "IMP CAES M AVRELIO QVINTILO INVICTO PIO FELICI AVG PONT MAXIMO TRIB POTEST PP ... ." (Ylipäällikkö Caesar Marcus Aurelius Quintillukselle, voittamattomalle, hurskaalle ja menestyksekkäälle Augustukselle, Pontifex maximukselle, kansantribuunin oikeuksien haltijalle, isänmaan isälle ...)
Kun Konstantinus Suuri propagandassaan ilmoitti olevansa sukua Claudius Gothicukselle ylistäen häntä suuresti, myös Quintillus sai tästä osansa. Monet ajan historiankirjoittajat ylistivät Quintillusta ja mainitsivat hänen esimerkilliset hyveensä, jotka ylittivät jopa Claudiuksen vastaavat.
Myös Quintilluksen kuolintavastakin on epäselvyyksiä. Erään tarinan mukaan hän teki itsemurhan avaamalla suonensa tai sitten antoi lääkärinsä avata ne. Myös hänen omat sotilaansa saattoivat surmata komentajansa, huomattuaan ettei heistä olisi vastusta Aurelianuksen armeijalle. "Historia Augustan" mukaan historioitsija Deksippos kirjoitti, että hän kuoli luonnollisesti. Tämä saattaa olla tottakin sillä Deksippos oli Quintilluksen aikalainen. Johannes Malalaksen mukaan hän kuoli keisarillisessa palatsissaan Roomassa eikä Aquileissa.
Pallo (peliväline)
Pallo on pallopelien peliväline. Monissa urheilulajeissa ja peleissä pelivälineenä käytettävä pallo on useimmiten pyöreä eli pallonmuotoinen esine, mutta ne voivat olla muunkin muotoisia kuten amerikkalaisen jalkapallon ja rugbyn soikea pallo tai sulkapallon ainoastaan osittain pallonmuotoinen pallo. Pallon käyttö pelivälineenä perustuu sen pyörimis- ja kimpoamisominaisuuksiin. Lajista riippuen pallot voivat olla onttoja tai umpimateriaalia. Joissakin lajeissa pallomaisestakin pelivälineestä käytetään muita nimityksiä kuten kuula (petankki) tai kivi (biljardi). Vaikka jääkiekko ja ringette kuuluvat pallopeleihin, eivät niiden pelivälineet ole palloja.
Scott Henderson
Scott Henderson (s. 1954) on yhdysvaltalainen jazzkitaristi, säveltäjä ja Tribal Tech -yhtyeen keulahahmo. Uransa aikana Henderson on soittanut muun muassa Joe Zawinulin, Jean-Luc Pontyn ja Chick Corean yhtyeissä. Scott Hendersonin soittotyyliä leimaa yksinkertaisten blueskuvioiden yhdistely harmonisesti monimutkaisiin melodioihin.
Vuonna 1984 Henderson perusti basisti Gary Willisin kanssa yhtyeen Tribal Tech, jonka kokoonpanoon kuuluu lisäksi pianisti Scott Kinsey ja rumpali Kirk Covington. Tribal Tech on julkaissut kymmenen levyä, joista uusin on vuonna 2000 ilmestynyt "Rocket Science".
Scott Henderson on soittanut myös Vital Tech Tones -triossa, johon kuuluu hänen lisäkseen rumpali Steve Smith ja basisti Victor Wooten.
Neuroverkot
Neuroverkot ovat informaation käsittelyn, matematiikan tai laskennan malleja, jotka perustuvat yhdistävään laskentaan. Warren McCulloch ja Walter Pitts esittivät ensimmäisen ihmisaivojen toimintaa ja matemaattista logiikkaa yhdistelevän laskennan mallin vuonna 1943.
Neuroverkkojen perusajatus perustuu luonnollisiin hermoverkkoihin, mutta tarkkaan luonnollisten hermoverkkojen jäljittelyyn ei nykyisin yleensä pyritä, vaan neuroverkkotekniikoiden kehittäminen perustuu enemmän esimerkiksi tilastotieteeseen ja signaalinkäsittelyn teoriaan.
Siinä kun tavallisissa asiantuntijajärjestelmissä käytetään "jos-niin"-sääntöpareja (jos raidat, niin seepra; jos pitkät korvat, niin aasi), neuroverkkoa opetetaan esimerkkien avulla (nämä ovat eri-ikäisiä seeproja, nämä aaseja). Pyritään siihen että neuroverkko oppii muuttujien epälineaariset riippuvuussuhteet suoraan havaintoaineistosta (kavioeläinesimerkissämme oppii tarkastelemaan korvia ja värin kuvioita, ei esim. jalkojen pituutta). Muilta osin neuraalilaskenta muistuttaa tilastotieteessä käytettyjä yleistettyjä lineaarisia malleja (GLM).
Neuroverkot koostuvat joukosta (keinotekoisia) neuroneita. Neuronit ovat yksinkertaisia, toisiinsa kytkettyjä tiedonkäsittely-yksiköitä. Neuroni koostuu seuraavista osista:Synapsi on kahden neuronin välinen kytkentä, jolle on määritelty kytkentäkohtainen paino. Käytännössä neuronin formula_1 neuronille formula_2 lähettämän signaalin arvo kerrotaan synaptisella painolla formula_3.
Summaajan tehtävä on laskea kaikilta syötesynapseilta tulleiden signaalien summa. Neuronin formula_2 summain on
missä formula_6 ovat syötesignaaleita. Aktivaatiofunktio laskee summasta formula_7 epälineaarisen kuvauksen
missä formula_9 on ulostulosignaali ja formula_10 on vakiotermi (bias).
Epälineaarisuus mahdollistaa mielivaltaisen funktion approksimoimisen. Epälineaarinen aktivaatiofunktio voi olla esimerkiksi askelfunktio
tai logistinen (sigmoidi) funktio
Geometrisesti tulkittuna yksi rinnakkaisten neuroneiden muodostama kerros ilmaisee, kummalla puolella synaptisten painojen formula_13 määräämää tasoa syötevektorin osoittama piste formula_14 sijaitsee.
Yleisin neuroverkkorakenne on eteenpäinsyöttävä verkko, jossa neuronit on jaettu kerroksiin ja kaikki edellisen kerroksen neuronit on kytketty kaikkiin seuraavan kerroksen neuroneihin.Neuroverkkojen opettamisessa kytkentöjen synaptiset painot optimoidaan siten, että opetusnäytteiden vasteiden ja haluttujen vasteiden ero minimoituu.
Opetusnopeutta voidaan parantaa nolla-keskiarvoistamalla opetusdata ja vähentämällä opetusnäytteen piirteiden keskinäistä riippuvuutta esimerkiksi pääkomponenttianalyysillä.
Monikerroksisten perceptron-verkkojen opetuksessa käytetään vastavirta (backpropagation) -algoritmia.
Haykin, Simon (1999). Neural networks - A comprehensive edition. 2.painos. Prentice Hall International. ISBN 0-13-908385-5.
Gini
Gini on väkevä alkoholijuoma, joka valmistetaan tislaamalla viljasta ja katajanmarjoista. Katajanmarjat antavat ginille sen tunnistettavan ominaismaun. Nimensä gini on saanut latinan katajaa tarkoittavasta sanasta "juniperus". Perinteisen ginin maku on hyvin kuiva; Englannissa kuiva gini tunnetaan nimellä "London dry gin" erotukseksi "Plymouth ginistä", joka on makeampaa. Hollannissa valmistetaan giniä muistuttavaa "geneveriä". Suomessa giniä käytetään alkuperäisen lonkeron ainesosana.
Ginistä tuli 1700-luvulla hyvin suosittu juoma Englannissa, kun valtio salli huonolaatuisen viljan käytön ginin valmistamiseen. Samalla valtio asetti tiukat määräykset ulkomailta tuotavalle alkoholille. Gini oli halpaa ja siitä tuli köyhemmän kansanosan suosikkijuoma ja rappioalkoholismin symboli. 1800-luvulla ginistä tuli arvostetumpi juoma ja keksittiin useita ginipohjaisia juomasekoituksia. Nykyisin gini liitetään vahvasti englantilaiseen kulttuuriin.
Jaloviina
Jaloviina (lempinimeltään Jallu, myös leikattu konjakki, ruots. "Ädelbrännvin") on suomalainen rypäletisleestä ja viljaviinasta valmistettu viina. Sen valmistuksessa käytetään värin vuoksi myös hieman sokeriväriä ja maun pehmentämiseksi sokeria. Jaloviinan valmistus aloitettiin vuonna 1932 kieltolain päätyttyä. Sitä myydään noin puoli miljoonaa pulloa vuodessa. Jaloviina ja Jallu ovat Altia Oyj:n omistamia rekisteröityjä tavaramerkkejä. Jaloviinan osuus Altian maustettujen viinojen myynnistä oli vuonna 2004 Altian oman ilmoituksen mukaan 60–70 prosenttia.
Jaloviinan esikuvana oli ruotsalainen kansankonjakiksi kutsuttu leikattu konjakki, "Eau-de-vie". Leikattu konjakki tuli Ruotsissa myyntiin 1920-luvulla. Se oli yksi Ruotsin suosituimmista viinoista. Tuotetta valmistettiin Ruotsissa sekoittamalla viinaa Ranskasta tuotuun konjakkiin. Ruotsissa saatavissa oli yhden, kahden ja kolmen tähden Eau-de-vietä sen mukaan, kuinka paljon juomassa oli konjakkia.
Saksassa (erityisesti entisessä Itä-Saksassa) vastaavaa juomaa, nimeltään "Weinbrandverschnitt", valmistetaan brandystä.
Jaloviina jaetaan eri luokkiin sen mukaan, kuinka suuri osuus juomasta on konjakkia. Konjakin määrä ilmaistaan tähdillä. Nykyisin (vuodesta 1948 lähtien) on myynnissä vain yhden ja kolmen tähden Jaloviinaa.
Kansan suussa eri laadut ovat saaneet lempinimiä tähtien mukaan. Tähdetön Jallu oli "vääpeli", yhden tähden "vänrikki", kahden tähden "luutnantti" ja kolmen tähden "kapteeni". Nykyisin muodikas yhden tähden Jaloviina on saanut lempinimen "seriffi".
Kun konjakkia ei myyty vuodesta 1942 jatkosodan päättymiseen, C. G. E. Mannerheimin 75-vuotispäivien kunniaksi jatkosodan rintamamiehille tarjottiin kesällä 1942 pienehkö määrä Jaloviinaa. Väinö Linnan "Tuntemattomassa sotilaassa" on tapausta käsittelevä kohtaus.
Myös suomalaisen miestenlehden "Jallun" nimi syntyi yhdistelmänä tunnetusta miehen lempinimestä ja Jaloviinan lempinimestä. Turkulaisen dekkarikirjailija Reijo Mäen yksityisetsivähahmon Jussi Vareksen lempijuoma on drinkki nimeltään ”Talonmiehen vapaapäivä”, jonka resepti on ”jallukola ilman kolaa”.
Musiikin puolella Jaloviina, erityisesti yhden tähden versio, on tunnettu suomalaisten rock- ja heavyartistien suosimana juomana, joka usein lisätään osaksi raideria. Sanoituksissa Jaloviina esiintyy ainakin Hectorin kappaleessa ”Juodaan viinaa”, Freud Marx Engels & Jungin kappaleessa ”Jaloviinaa”, Lyijykomppanian kappaleessa ”Jaloviinamies”, Reino Helismaan kappaleessa ”Konsulin tyttären pihalla”, Viikatteen kappaleessa ”Iltatähden rusko”, Turmion Kätilöiden kappaleessa ”Tirehtööri”, Petri Nygårdin kappaleessa ”Selvä päivä”, Elastisen kappaleessa ”Nuku vaan” sekä Palefacen kappaleessa ”Syntyny rellestää”. Viikatteen instrumentaali ”Leikatun konjakin salaisuus” on nimetty Jaloviinan mukaan. Myös J. Karjalaisen laulussa ”Lallin kumautus” Jaloviina mainitaan. Popedan vuonna 2017 ilmestyneellä albumilla 'Haista Popeda!' on kappale 'Oodi Jaloviinalle'.
Rafael del Riego
Rafael del Riego y Flórez (9. toukokuuta 1784 – 7. marraskuuta 1823) oli espanjalainen kenraali ja liberaali poliitikko.
Del Riego syntyi Santa Maria de Tuñasissa, Asturiassa. Oviedon yliopistosta valmistumisensa jälkeen vuonna 1807 hän muutti Madridiin, jossa hän liittyi armeijaan. Espanjan itsenäisyyssodan aikana vuonna 1808 Ranska otti hänet vangiksi Escorialiin, josta hän myöhemmin karkasi.
Marraskuun 10. päivänä hän osallistui "Espinosa de los Monterosin" taisteluun, jossa hänet jälleen kerran otettiin vangiksi. Kolme päivää myöhemmin hänet lähettiin Ranskaan, ja hänet lopulta vapautettiin. Hän matkusti ympäri Englantia ja Saksaa, ja vuonna 1814 palasi Espanjaan liittyen jälleen armeijaan everstiluutnanttina.
Kuuden vuoden absolutismin aikana hän liittyi vapaamuurareihin ja liberaaleihin salaliitossa kuningas Ferdinand VII:tä vastaan. Vuonna 1819 kuningas muodosti 10 pataljoonaa taistelemaan eteläamerikkalaisia vastarintaliikkeitä vastaan. Riego otti Asturian pataljoonan komennon. Kuitenkin Cádiziin saapumisen jälkeen hän aloitti muiden upseerien kanssa kapinan 1. tammikuuta 1820, ja vaati vuoden 1812 perustuslain palauttamista. Tätä konfliktia kutsuttiin Espanjan sisällissodaksi, 1820–1823. Riegon joukot marssivat Andalusian kaupunkien läpi kuninkaallisvastaisen kansannousun syntymisen toivossa, mutta paikallinen väestö oli lähinnä väliinpitämätöntä. Kansannousu kuitenkin aloitettiin Galiciassa, josta se nopeasti levisi ympäri Espanjaa. 7. maaliskuuta 1820 Madridin kuninkaallinen palatsi piiritettiin kenraali Ballesteroksen alaisten sotilaiden toimessa, ja 10. maaliskuuta kuningas suostui palauttamaan perustuslain.
Vuonna 1823 Ranskan armeija hyökkäsi Espanjaan ja palautti Ferdinand VII:n absoluuttiseen valtaan. Del Riego vangittiin, tuomittiin kuolemaan ja hirtettiin Madridissa.
Bourbon (viski)
Bourbon on yhdysvaltalainen viskilaatu. Sen raaka-aineista vähintään 51 prosenttia on maissia. Bourbon valmistetaan ja kypsytetään samalla tavalla kuin muutkin viskit.
Skottiviskeistä poiketen bourbon-viskit säilötään uusiin tammitynnyreihin.
Maissiviski on huomattavasti nopeammin kypsyvää kuin mallasviskit. Monet bourbon-viskit saavuttavat
parhaan makunsa huomattavan nuorina, jopa 4-6-vuotiaina.
Bourbon-viskien makeus jakaa mielipiteitä, mutta myös iäkkäät bourbonit saavuttavat kuivan,
lähes "puisevan" maun viimeistään 8-10 vuodessa.
Nuorten bourbon-viskien suurin ero skotti- tai irlantilaisviskeihin on makeus.
Harva tietää, että skottiviski on täysin riippuvainen amerikkalaisista serkuistaan, koska
ainoastaan vanhat tynnyrit kelpaavat sen valmistukseen. Lähes kaikki Skotlannissa käytetyt tynnyrit laivataan Yhdysvalloista tai Espanjasta (sherry-tynnyrit).
Nimi bourbon tulee Kentuckyn osavaltion Bourbonin piirikunnasta, josta viskin valmistus on lähtenyt. Suurin osa bourbonviskistä valmistetaan edelleen Kentuckyssä. Tunnetuin bourbon on Jim Beam, jota on valmistettu 1700-luvulta lähtien.
Jack Daniel's ei ole bourbon-viskiä vaan tennesseeviskiä, koska tisle on ennen tynnyriin joutumista suodatettu aktiivihiilellä.
Äänes
Äänes on tietyntaajuuksinen ääni, jolla ei ole harmonisia komponentteja. Äänes on siis sinimuotoista värähtelyä, joka voidaan määritellä sen taajuudella (yksikkö hertsi, Hz). Ääneksestä käytetään joskus myös nimitystä siniääni. Äänes on aaltoliikkeen yksinkertaisin muoto. Osaäänekset ovat taajuudeltaan perusääneksen moninkertoja. Esimerkiksi jos perusäänes on 440 Hz, osaääneksiä ovat 880 Hz, 1320 Hz ja niin edelleen. Osaäänes on myös äänes. Nimitystä osaäänes käytetään havainnollistamaan sitä, että itse ääni koostuu monista ääneksistä. Äänekset muodostavat yhdessä sävelen ja sävelet soinnin.
Ääneksiä käytetään muun muassa joissakin herätyskelloissa herätysäänenä. Näppäinpuhelimissa jokaisesta näppäimestä kuuluu erilainen ääni, kun niitä painaa. Numeroiden valinta perustuu DTMF-numeroiden välitystapaan. Siinä kukin numero on koodattu kahdeksi toisiinsa epäharmonisessa suhteessa olevan ääneksen muodostamaksi ääneksi. Tällä pyritään välttämään virheelliset numerovalinnat.
Fourier’n muunnoksen avulla mikä tahansa jaksollinen aaltomuoto voidaan hajottaa äänesten summaksi. Tällöin jokainen äänes on taajuudeltaan aaltomuodon perustaajuuden (jaksonajan käänteisluku) kokonaislukukerrannainen. Hajotelmassa jokaisella ääneksellä on oma amplitudinsa ja vaiheensa.
Bokken
Bokken (jap. 木剣 : "bokken" / 木刀 : "bokutō") ("puumiekka") on puusta valmistettu harjoittelumiekka, joka on muotoiltu japanilaisen yksiteräisen, kaarevan miekan, katanan mukaan. Bokkenit ovat käytössä harjoittelumiekkoina japanilaisissa taistelu- ja budōlajien harjoituksissa, kuten esimerkiksi kenjutsussa, aikidossa sekä iaidossa.
Bokkenia ei pidä sekoittaa shinaihin, joka on bambumiekka jota käytetään kendossa harjoituksissa. Kendossakin bokkenia kyllä käytetään kendo kata- ja perustekniikoiden kihon-harjoitteluun.
Bokkeneita on eri tyyppejä;
"Bokken" on yhtä vanha kuin muutkin japanilaiset miekat, ja niitä käytettiin harjoittelumiekkana. Bokken voi kuitenkin olla myös tappava ase; "Maa, vesi, tuli, tuuli ja tyhjyys" -kirjan kirjoittanut kenjutsumestari Miyamoto Musashi tuli tunnetuksi muun muassa siitä, että hän taisteli täysin varustautuneita vastustajia vastaan pelkästään yhdellä tai kahdella bokkenilla varustautuneena.
Bokken on harjoittelumiekka, jota käytetään koska se on teräsmiekkaan verrattuna turvallisempi käyttää.
Iaidossa bokkenia käytetään alkeistasolla, kun harjoittelijalla ei ole käytössään iaitoa tai hän ei vielä ole saavuttanut tasoa, jossa metallinen iaito olisi harjoittelussa turvallinen. Joissakin katoissa, jotka suoritetaan kontaktissa, veteraani-iaidokatkin voivat käyttää bokkenia turvallisuussyistä.
Myös muissa lajeissa, kuten kenjutsussa, aikidossa ja ninjutsussa bokkeneita käytetään harjoituksissa.
Kaliumpermanganaatti
Kaliumpermanganaatti, KMnO, on permangaanihapon kaliumsuola.
Kaliumpermanganaattia käytetään hapettimena elektroniikassa piirilevyjen valmistuksessa, metallien pintakäsittelyssä sekä lääke- ja kemianteollisuudessa, hapetus- ja valkaisuaineena, reagenssina analyyttisessä ja synteettisessä orgaanisessa kemiassa, valokuvauskemikaalina, desinfiointiaineena, hajunpoistossa, levänestoaineena vedenkäsittelyssä, värjäysaineiden valmistuksessa, raudan ja mangaanin poistamiseen liuoksista ja parkituksessa.
Kaliumpermanganaatti on terveydelle haitallista. Sen nieleminen aiheuttaa polttavaa tunnetta, vatsakipua, ripulia, pahoinvointia, oksentelua, šokin tai tajuttomuuden. Huumausainelainsäädäntöön kesän 2002 aikana tulleen muutoksen jälkeen kaliumpermanganaatti on siirretty lähtöaineiden luettelosta III luetteloon II. Kaliumpermanganaatin käyttö heroiinin ja kokaiinin valmistuksessa on vaikuttanut rajoitusten tiukentumiseen.
Kaliumpermanganaatti hajoaa lämmitettäessä se 240 °C. Lopputuotteena on happea ja mustaa jauhetta, joka koostuu kaliummanganaatin ja mangaanidioksidin seoksesta.