hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Peräniemen kasino
Peräniemen kasino on historiallinen rakennus Kuopion Väinölänniemellä.
Vuonna 1861 kuopiolainen ravintoloitsija M. Dahlström perusti Peräniemelle, entisen haudankaivajan virkatontille kesäravintolan, jolle antoi nimen Väinölä. Nimi laajeni myöhemmin käsittämään koko niemeä, jota nykyään kutsutaan Väinölänniemeksi.
Alkuperäinen Peräniemen kasino rakennettiin 1861, viereisen uimalan luona sijainneen kylpylälaitoksen (1814–1951) käyttäjien tarpeista. Osa kylpylävieraista ja kaupunkilaisista tarvitsi virkistäytyäkseen kivennäisvesien lisäksi muitakin juomia ja paikasta kehittyi Kuopion silmäätekevien ihmisten suosittu illanviettopaikka.
Vuonna 1882 kylpylän läheisyyteen rakennettiin huvila- ja teatterirakennus, johon tuli myös ympäri vuoden toimiva ravintola. Teatterirakennuksen valmistuttua kasinon paikalla ollut alkuperäinen kesäravintola rapistui ja vuonna 1897 maistraatti määräsi sen purettavaksi, "muodoltaan epäonnistuneena ja rappeutuneena" ja kaupunki yhdessä matkailuyhdistyksen kanssa alkoi kaavailla uutta ravintolarakennusta entisen paikalle. Samassa yhteydessä niemeen rakennettiin pieniä huvimajoja. Suunnittelijaksi valittiin arkkitehti J. Eskil Hindersson ja nykyinen kasino otettiin käyttöön vuonna 1902.
Kasinolle asennettiin Kuopion ensimmäinen puhelin 1919 (kyltti 1988, Väinö Lätti) ja sinne asennettiin sähköt 1948. Sodan aikana kasinon yläkerran näköalaparveke purettiin ja katolla sijaitsi ilmatorjuntatykki. Vuonna 1971 Kansalliskauppa laajensi salin nykyiseen muotoonsa (arkkitehtina Kaj Michael). Tällöin kasinon ympäri kiertävä kuisti yhdistettiin saliin ja salia laajennettiin nykyisen matalan osan verran. Kasino on asemakaavassa merkitty suojelukohteeksi. Peräniemen kasino jatkaa kylpylän aikaisia kesäravintolaperinteitä entiseen tapaan ja toimii nykyään kesä- ja tilausravintolana.
Hans Christian Ulrik Midelfart
Hans Christian Ulrik Midelfart (22. heinäkuuta 1772 Byneset, Norja – 1. joulukuuta 1823 Skogn, Norja) oli norjalainen pappi, koulumies ja Eidsvollin kansalliskokousedustaja ja sen perustuslakikomitean jäsen.
Hans Christian syntyi kirkkoherra Albrecht Angell Midelfartin (1714–1788) ja Stinken Tønderin (1732–1793) pappisperheeseen silloisessa Bynesetin kunnassa, joka on nykyisin osa Trondheimia. Hän valmistui "Trondhjems Skole"sta 1789 ja suoritti teologisen loppututkinnon 1794. Hän avioitui 18. syyskuuta 1800 myös pappissukua olevan Eleonore Christiane Fabriciuksen (1773–1836) kanssa.
Vuodesta 1800 hän opetti Trondhjem Skolessa. 1802 hänet valittiin papiksi "Bejtstaden"in seurakuntaan ja vuonna 1804 hänestä tuli pastori "Vestre Indherred"iin. Tällöin hän sai erityistunnustuksen Trondheimin piispa Buggelta koululaitoksen kehittämistoiminnastaan. Hänen oppilaitaan kuvailtiin alueen parhaiten oppineiksi. Muutoinkin häntä on kuvattu uhrautuvaiseksi luonteeksi vaikeiden sotavuosien aikana seurakuntansa suhteen.
Hänet valittiin kansalliskokousedustajaksi 1814 Trondheimin pohjoisesta vaalipiiristä. Hän epäröi aluksi maan kykyä selvitä itsenäisenä, mutta päätyi lopulta itsenäisyyspuolueen enemmistön riveihin. Hänet valittiin perustuslakikomiteaan. Eniten hän ajoi kirkon omaisuutta koskevia ja koululaitoksen kehittämiseen liittyviä asioita. Häntä pidettiin eräänä kokouksen kykenevimmistä ja oppineimmista miehistä. Hän puolusti myös tanskalaissyntyisten virkamiesten oikeutta päästä edelleen norjalaisiin virkoihin sekä vastusti perustuslain juutalaisparagrafia. Kirkon tuli edelleen hallita omaisuutta, mikä tulisi hänen mielestään käyttää koulutuksen ja yliopiston kehittämiseen. Unionikysymyksessä hän äänesti opiskeluaikaisen ystävänsä Georg Sverdrupin tapaan itsenäisyyspuolueen riveissä.
Vuoden 1814 lopulla hänet nimitettiin Skognin kirkkoherraksi, jona hän toimi aina kuolemaansa saakka. Vaikka hän ei kokenut vetoa politiikkaan, hän tuli valituksi Stortingiin juuri ennen kuolemaansa 1823, mitä tehtävää hän ei ehtinyt ottaa vastaan. Häntä on kuvattu erääksi 1800-luvun kyvykkäimmistä norjalaisista pedagogeista.
Sarvet, sorkat, salatieteet
Sarvet, sorkat, salatieteet on Rytmihäiriön neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 27. helmikuuta 2008 levymerkillä Sakara Records. Albumi on jatkoa yhtyeen muuntautumisessa thrash metal -painotteisemmaksi kollektiiviksi, joka hyödyntää enemmän mm. akustisia kitaroita, huoliteltuja introja sekä kuorolaulua. Albumia on yleisesti ottaen pidetty ristiriitaisena yhtyeen vanhojen kannattajien keskuudessa. Albumin melodisuuteen ja monimuotoisuuteen on mahdollisesti osaltaan vaikuttanut kitaristi Janne Perttilän toisen yhtyeen, Moonsorrow’n musiikkityyli.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 10, ja tippui seuraavalla listaviikollaan sijalle 40.
Albumi sai erinomaisen vastaanoton. Desibelin Mikko Lamberg antoi albumille neljä tähteä viidestä, ja piti erityisesti albumin asennetta, soundimaailman rikkautta ja Janne Perttilän kitaransoittoa kantavana voimana. Niin ikään Soundin Antti Mattila antoi albumille neljä tähteä, ja piti albumin melodista ja akustista revittelyä erinomaisena lisänä perinteiseen hardcore-paahtamiseen. Imperiumin Antti Klemi antoi albumille arvosanan 8+, ja piti albumia metallisuudestaan huolimatta punk-tuotoksena, jonka heikommatkin kappaleet pääsevät voiton puolelle silkalla aggressiivisuudellaan. V2.fi -sivuston J.A. Kaunisto piti tuotantoa niin onnistuneena, että viimeisestäkin räkäisyydestä tahtoo pitää kiinni, rosoisten sanoitusten niitä vaatiessa. Kaaoszinen Arto Mäenpää ylisti albumia Sakaran muiden yhtyeiden viimeaikaisia julkaisuja merkittävästi paremmaksi tuotokseksi, ja väitti kuuntelukokemuksen jälkeen muun musiikin ”maistuvan puulle”.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Rytmihäiriö.
Fresh Garbage – Rarities 1969–1977
Fresh Garbage – Rarities 1969–1977 on suomalaisen Wigwam-yhtyeen viides kokoelmalevy, joka julkaistiin vuonna 2000. Levy sisältää harvinaisia kappaleita, kuten yhtyeen ensimmäisen singlekappaleen "Must Be the Devil".Kokonaiskesto: 76:40Kokonaiskesto: 78:03
Mappō
Mappō (, ) on yksi kolmesta buddhalaisesta aikakaudesta. Se on niistä viimeinen, laskevan dharman "rappeutunut" aikakausi. Perinteisesti ajan on ajateltu alkavan 2 000 vuotta Gautama Buddhan kuoleman jälkeen ja kestävän 10 000 vuoden ajan. Rappeutuneella ajalla ihmiset eivät kykene saavuttamaan valaistumista Buddhan sanan kautta ja yhteiskunnasta tulee moraalisesti korruptoitunut. Vaikka Buddhan opetukset ovat kolmannella ajalla edelleen oikeita, niitä ei kyetä enää seuraamaan.
Viittauksia dharman heikentymiseen ajan kuluessa voidaan löytää mahayanabuddhalaisista teksteistä, kuten Timanttisutrasta ja Lootussutrasta, mutta myös vähemmässä määrin joistakin Paali-kaanonin teksteistä kuten Vinayapitakan Cullavaggasta. Puhtaan maan buddhalaisuuden koulukunnat Kiinassa ja Japanissa uskovat rappeutuneen aikakauden olevan meneillään tällä hetkellä. Sen vuoksi puhtaan maan buddhalaisuuden harjoittajat yrittävät saavuttaa uudelleensyntymän Amitabhan "puhtaaseen maahan", jossa he voivat harjoittaa dharmaa helpommin.
Joe Rogan
Joe Rogan (s. 11. elokuuta 1967) on yhdysvaltalainen koomikko ja näyttelijä, joka on toiminut "Pelkokerroin"-ohjelman juontajana. Rogan toimii myös kommentaattorina Ultimate Fighting Championship -vapaaotteluissa. Suuren yleisön tietoisuuteen Rogan tuli 1990-luvulla amerikkalaisen sitcomin "NewsRadio"n myötä sähköteknikon Joe Garellin roolista.
Vuonna 2008 Rogan ja hänen tuleva vaimonsa Jessica saivat tytön. Pari meni seuraavana vuonna naimisiin, ja vuonna 2010 Rogan ilmoitti että heille syntyy toinenkin lapsi. Roganilla on myös tytärpuoli hänen vaimonsa Jessican edellisestä suhteesta.
Rogan on saanut roomalaiskatolisen kasvatuksen mutta hän kertoi vuonna 2010 Alex Jonesin radio-ohjelmassa, ettei se merkitse hänelle mitään, koska hän pitää uskontoja ihmisten luomina. Roganin toistuva aihe stand-up esityksissä, sekä myös hänen omassa elämässään on kannabis sekä psykedeelit, kuten psilosybiini ja DMT. Rogan tukee kannabiksen lääke- ja viihdekäyttöä. Hän esiintyy myös kannabisaiheisessa dokumenttielokuvassa The Union: The Business Behind Getting High. Rogan vieraili 2010 julkaistussa History Channelin dokumentissa, Marijuana: A Chronic History, lääkekannabiksen laillistamisen puolestapuhujana. Hän toimi myös juontajana vuoden 2010 dokumentissa DMT: The Spirit Molecyle.
Joe Rogan ylläpitää myös omantyylistä podcastiä, jossa vierailee Joen ystäviä, tunnettuja muusikoita, standup-koomikkoja sekä monien eri alojen asiantuntijoita. Podcastissä keskustellaan kaikesta maan ja universumin väliltä, kuten psykedeeleistä, virallisen historiankirjoituksen ulkopuolisesta historiantutkimuksesta sekä ajankohtaisista tapahtumista kaihtamatta näkökulmia ja yksityiskohtia joita tavallisissa uutisissa ei juuri näe.
Yaniv Katan
Yaniv Katan (; s. 27. tammikuuta 1981 Kiryat Ata, Israel) on israelilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. 184 senttimetriä pitkä Katan edustaa Maccabi Haifaa.
Katan on Maccabin oma kasvatti, joka on edustanut seuraa koko uransa ajan lukuun ottamatta lyhyttä visiittiä Englannin valioliigan West Hamissa vuosina 2006–2007.
Israelin maajoukkueessa jo vuonna 1998 ensimmäistä kertaa esiintynyt Katan on pelannut 26 A-maaottelua ja tehnyt niissä viisi maalia.
Hollannin Grand Prix 1979
Hollannin Grand Prix 1979 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 26. elokuuta 1979 Zandvoortin radalla Alankomaissa. Kilpailun voitti Williamsilla ajanut australialainen Alan Jones. Voitto oli hänelle jo kolmas peräkkäinen.
Shugo
Shugo () oli arvonimi, joka annettiin tietyille virkamiehille feodaalisessa Japanissa. Se on käännetty esimerkiksi "konstaapeliksi" tai "kuvernööriksi". Shugon nimitti shōgun valvomaan yhtä tai useampaa Japanin provinssia. Virka väistyi feodaaliherrojen eli daimioiden nousun tieltä 1400-luvun lopussa, kun shugot ottivat maansa omiin käsiinsä sen sijaan että he olisivat toimineet vain kuvernööreinä sotilashallituksen puolesta.
Viran loi alun perin Minamoto no Yoritomo vuonna 1185 helpottaakseen Minamoto no Yoshitsunen vangitsemista ja levittääkseen shōgunin vallan koko Japaniin. Shugot korvasivat vähitellen Kioton keisarillisen hovin nimittämät kokushit. Virallisesti jokaisen provinssin gokenin-vasallien oli tarkoitus palvella shugoja, mutta käytännössä heidän suhteensa shugoihin oli hauras, sillä he olivat vasalleja myös shōgunille.
Shugot asuivat usein pitkiä aikoja pääkaupungissa, kaukana omista provinsseistaan, ja joskus heidät nimitettiin hallitsemaan useita provinsseja samanaikaisesti. Silloin nimitettiin myös apulais-shugo eli shugodai ().
Ajan kuluessa joidenkin shugojen valta kasvoi huomattavasti. Ōnin-sodan (1467–1477) aikoihin konfliktit shugojen välillä yleistyivät. Jotkut shugot menettivät valtansa alemmilleen, kuten shugodaille, kun taas jotkut kiristivät otettaan alueistaan. Niinpä 1400-luvun lopulla Sengoku-kauden alussa valta Japanissa oli jakautunut erilaisten feodaaliherrojen välille, ja heitä tultiin nimittämään daimioiksi.
Brian Joubert
Brian Joubert (s. 20. syyskuuta 1984 Poitiers) on ranskalainen taitoluistelija.
Joubert syntyi Poitiersissa Jean-Michel sekä Raymonde Joubertin poikana ja sai varhaislapsuudessaan vakavan sairauden hoitona toisen munuaisen poiston. Joubert aloitti luistelun 4-vuotiaana kahden vanhemman siskonsa kanssa.
Joubert voitti yksinluistelun maailmanmestaruuden vuonna 2007 sekä Euroopan-mestaruuden vuosina 2004, 2007 ja 2009. Lisäksi hän on saavuttanut kolme MM-hopeaa (2004, 2006, 2008), kaksi MM-pronssia (2009, 2010), kolme EM-hopeaa (2003, 2005, 2011) ja kolme EM-pronssia (2002, 2006, 2008). Hän on voittanut seitsemän kertaa Ranskan-mestaruuden. Joubert on kilpaillut myös muissa merkittävissä sekä kansallisen että kansainvälisen tason kilpailuissa. Olympialaisissa hän sijoittui 14:nneksi Salt Lake Cityssä 2002, kuudenneksi Torinossa 2006 ja 16:nneksi Vancouverissa 2010.
Buinaksk
Buinaksk (vuoteen 1922 asti Temir-Khan-Šura, avaariksi Буйнахъск, lakiksi ЩурахIи, kumykiksi, lezgiksi ja , tabasaraniksi Буйнахск) on kaupunki Dagestanin tasavallan keskiosassa Venäjällä. Kaupunki sijaitsee Kaukasuksen rinteellä Šura-Ozen joen varrella, 41 kilometriä pääkaupungista Mahatškalasta lounaaseen. Se on Buinakskin piirin hallinnollinen keskus.
Buinakskin paikalle, lähelle keskiaikaisen Balanjarin raunioita, perustettiin vuonna 1834 Temir-Han-Šura (Темир-Хан-Шура) -niminen rajalinnoitus. Kaupunginoikeudet se sai vuonna 1866. Vuonna 1920 kaupunki oli lyhytikäisen Pohjois-Kaukasuksen vuoristotasavallan pääkaupunki. Kaupungissa pidettiin Dagestanin kansojen kongressi 13. marraskuuta 1920, jossa Venäjän neuvostotasavalta julisti dagestanilaisille autonomian. Vuonna 1922 Temir-Han-Šura sai uuden nimen, Buinaksk, vallankumouksellisen Ullubi Buinakskin kunniaksi. Toukokuussa 1970 kaupunki kärsi pahoin maanjäristyksessä.
Hopeanuolet
Hopeanuolet on vuonna 2007 Yle TV1:lla esitetty kolmiosainen draamasarja. Sarjan ovat käsikirjoittaneet Leea Klemola ja Kaarina Hazard ja ohjannut Auli Mantila. Sarjan pääosissa näyttelevät Jaana Saarinen ja Katriina Hyvärinen. Sarja sai vuoden 2007 Venla-Gaalassa kaksi Venlaa; parhaasta draamakäsikirjoituksesta ja parhaasta naisnäyttelijästä (Jaana Saarinen).
Sarjan tunnuskappaleen esittää Kari Tapio kappaleellaan "Pitkää päivää".
Hopeanuolet on road movie kahdesta vanhenevasta naisesta "Ritvasta" (Jaana Saarinen) ja "Marja-Leenasta" (Katriina Hyvärinen), jotka vastoin kaikkia käsityksiä eivät vietä mitenkään rauhallista elämää. Näitä kahta naista yhdistää ehkä ikä ja sukupuoli, mutta siihen ne yhteneväisyydet sitten loppuvatkin. Hopeanuolet on veijarikomedia pohjoisen sivistysvaltiomme maantieltä, maailmasta, jossa kainalot pestään lavuaarissa ja jossa viitonenkin on paljon rahaa.
Wigwam Plays Wigwam – Live
Wigwam Plays Wigwam – Live on suomalaisen Wigwam-yhtyeen järjestyksessään kymmenes albumi, ja toinen livelevy. Se julkaistiin vuonna 2001.
Uraga
Uraga () on satamakaupunginosa Yokosukan kaupungissa Kanagawan prefektuurissa Japanissa. Se sijaitsee Tokionlahden suulla, Miuran niemen itäpuolella Uragan kanavan pohjoispäässä.
Koska Uraga sijaitsee strategisella paikalla Tokionlahden sisäänkäynnillä, se on historiallisesti ollut usein ensimmäinen paikka Japaniin saapuvien ulkomaisten alusten ja japanilaisten kohtaamiselle. Vuonna 1853 Matthew Perryn komentamat, Japanille uhkavaatimuksen tuoneet mustat laivat ankkuroituivat Uragan edustalle. Kun kommodori Perryn joukot palasivat takaisin Japaniin seuraavana vuonna, ne ohittivat japanilaisten toiveiden vastaisesti Uragan laskeakseen ankkurin lähemmäksi Edoa nykyisen Jokohaman edustalle. Amerikkalaisten pelote pakotti Japanin lopettamaan eristäytymispolitiikkansa.
Uraga sai kaupungin aseman osana Kanagawan prefektuurin Miuran piirikuntaa vuonna 1889. Se liitettiin Yokosukan kaupunkiin vuonna 1943. Nykyisin se on nukkumalähiö Tokiossa ja Jokohamassa työskenteleville.
Valkeisenlampi
Valkeisenlampi eli viralliselta nimeltään Valkeinen on pinta-alaltaan 9,8 hehtaarin laajuinen lampi Kuopiossa Niiralan, Hatsalan ja Haapaniemen kaupunginosissa. Lammen ympärillä on monia historiallisia rakennuksia ja kaunis puistoalue. Valkeisenpuisto on erittäin suosittu oleskelualue kaupunkilaisten keskuudessa.
Valkeisenlampi on eräs tärkeistä Kuopion kaupunkikuvassa hyödynnetyistä vesiaiheista. Se on rajana ruutukeskustan ja luontevasti kerrostaloalueeksi muuntuneen Etu-Niiralan välillä. Itärantaa dominoivat Niiralan koulu (1926, Armas Lindgren ja Bertel Liljequist), kaupunginteatteri (arkkitehdit Risto-Veikko Luukkonen ja Helmer Stenros, 1963), ensimmäinen Niiralan Kulman kerrostalo, terveydenhuolto-oppilaitoksen viimeisin, teatteriaukiota rajaava osa, muut terveydenhuolto-oppilaitoksen alueen rakennukset sekä eteläisenä päätteenä Alavan kirkko. Länsirannan kerrostalovyöhykkeen päättää "Ukkokodin" klassisistinen rakennus (1917).
Valkeisenpuisto peruskorjattiin 2000-luvun alussa jolloin sinne tehtiin myös suuri ruusutarha ja uusi uimaranta. Puistossa on myös Aleksandr Puškinin rintakuva ja Kevät-veistos.
Christopher Frimann Omsen
Christopher Frimann Omsen (11. joulukuuta 1761 Bergen, Norja – 25. huhtikuuta 1829 Kristiania, Norja) oli norjalainen juristi, korkeimman oikeuden asessori ja Eidsvollin kansalliskokousedustaja.
Omsen syntyi tullitarkastaja Hellebrand Omsenin ja Helche Toden perheeseen. Hän aloitti opiskelut Bergenin katedraalikoulussa 1783. Vuonna 1791 hän suoritti latinalais-juridisen virkamiestutkinnon ja hänet nimitettiin prokuraattoriksi Kristianiaan.
1799 hänet nimitettiin tulliprokurööriksi Akershusin lääniin.
Vuonna 1814 hänet valittiin kansalliskokousedustajaksi, missä hänet valittiin perustuslakikomiteaan. Hän oli eräs sen aktiivisimpia jäseniä. Omsen noudatti omaa linjaansa, eikä profiloitunut kumpaankaan pääpuolueista. Hän äänesti itsenäisyyspuolueen mukana ulkopolitiikkakysymyksissä ja hallitsijan tittelistä päätettäessä, mutta unionipuolueen mukana kuninkaan valintaa, kansalliskokouksen suvereniteettia ja rahataloutta koskevissa kysymyksissä.
Samana vuonna hänet valittiin Korkeimman oikeuden lakimieheksi ja 1815 Korkeimman oikeuden asessoriksi, missä virassa hän toimi kuolemaansa saakka. Vaikka hän ei osallistunut Stortingetin vaaleihin, hän toimi joitakin kertoja virkansa puolesta istunnoissa sekä oli valtion reviisorina 1818–1824. Hän kuoli Blindernin kartanossa Akerin kaupunginosassa ja testamenttasi omaisuuttaan Omsenin Säätiön kautta Kristianian yliopistolle. Hän oli kahdesti naimisissa, Mariken Paasche Scholdagerin ja Anne Løkke Wolffin (k. 1836) kanssa.
Pikkusaharausku
Pikkusaharausku ("Pristis clavata") on uhanalainen kalalaji. Se jää alle puolitoista metriä pitkäksi ja on siten pienikokoisin saharauskulaji. Kala on selkäpuolelta vihertävänruskea, vatsapuolelta valkea, ja sen evät ovat vaaleat. Sen iho on karheiden nyppylöiden peitossa ja muistuttaa hiekkapaperia. Nimensä se on saanut muiden saharauskujen tapaan sahamaisesta pitkästä kuonostaan, jonka sivuissa on 18–22 paria hampaita muistuttavia nystermiä. Harmaasaharauskua uhkaa sukupuutto muun muassa siksi, että se päätyy ajoverkko- ja troolikalastuksen sivusaaliiksi. Kala on ollut myös helppo saalis, ja sen lihaa on arvostettu Aasian markkinoilla. Sahoja on myyty keräilijöille.
Pikkusaharauskuja elää ainakin Pohjois-Australiaa ympäröivillä merialueilla, mahdollisesti muuallakin Indopasifisella merialueella. Se ei ole avomeren laji, vaan viihtyy lähellä rannikkoa ja vuorovesimatalikoilla. Se voi nousta myös jokisuiden murtoveteen.
Vado Ligure
Vado Ligure (liguuriksi "Voœ", "Vuae") (muinoin "Vado Sabatia") on kunta Savonan maakunnassa Ligurian alueella Italiassa. Kunnan pinta-ala on 23,38 neliökilometriä ja asukkaita siellä on runsaat 8 000. Väestötiheys on 357 as./km² (2015). Vado Liguren pormestari on Carlo Giacobbe.
Vado Liguren suojeluspyhimys on Johannes Kastaja. Kunnan asukkaita kutsutaan italiaksi nimellä "vadesi". Vado Liguren naapurikunnat ovat Savona, Quiliano ja Bergeggi. Vado Liguren ystävyyskunta on ollut vuodesta 2002 lähtien Ranskassa sijaitseva La Ravoire.
Vado Liguren väkiluvun kehitys vuodesta 1861 vuoteen 2007:
Kvalda
Kvalda on suomalainen jazzyhtye. Yhtyeeseen kuuluvat laulaja Aili Ikonen, pianisti Antti Kujanpää, basisti Jori Huhtala ja rumpali Hanne Pulli. 
Kvaldan musiikkia on kuvailtu "pohjoismaiseksi", ja se onkin saanut vaikutteita kansanmusiikista.
Kvalda perustettiin Jyväskylässä syksyllä 2002 Kujanpään aloitteesta. Kaikki yhtyeen jäsenet opiskelivat tuolloin Jyväskylän ammattiopiston konservatoriossa. Yhtyeen jäseniä yhdisti myös jyväskyläläinen Jazz Bar, jonka junnujameissa he olivat Kujanpäätä lukuun ottamatta soittaneet. Jazz Bar on myöhemmin nimennyt yhtyeen jäsenistä Kujanpään, Pullin ja Ikosen vuoden muusikoiksi sekä Huhtalan vuoden tulokkaaksi.
Yhtyeen debyyttialbumi "Kvalda" julkaistiin Jyväskylä Summer Jazz -festivaaleilla 12. kesäkuuta 2004. Albumi äänitettiin Jyväskylän ammattiopiston konservatorion studiossa toukokuun 2003 ja maaliskuun 2004 aikana. Albumin kappaleet olivat Ikosen, Kujanpään ja Huhtalan sävellyksiä.
Toukokuussa 2004 Kvalda voitti Umo Jazz Housessa järjestetyn Young Nordic Jazz Comets -yhtyekilpailun Suomen karsinnan. Voitto toi yhtyeelle Renault Jazz Award -palkinnon ja paikan Tukholmassa saman vuoden heinäkuussa järjestetyssä finaalissa. Yhtye voitti myös finaalin ja pääsi voiton myötä kiertueelle Pohjoismaihin.
Kvaldan jäsenet ovat myöhemmin muuttaneet Helsinkiin jatkamaan opintojaan: Kujanpää ja Huhtala opiskelevat Sibelius-Akatemian jazzmusiikin osastolla, Ikonen kansanmusiikin osastolla, ja Pulli Helsingin ammattikorkeakoulu Stadian pop/jazz-linjalla. Texicalli Records julkaisi Kvaldan toisen albumin "Leia" lokakuussa 2007. Levyllä kuullaan kaikkien yhtyeen jäsenten sävellyksiä.
Yhtyeen kolmas albumi "Blindfold" julkaistiin joulukuussa 2011.
Kvalda on esiintynyt Suomessa muun muassa useilla jazzfestivaaleilla sekä Suomen Jazzliiton kiertueella keväällä 2005. Lisäksi yhtye on esiintynyt muun muassa Pohjoismaissa, Hollannissa, Tšekissä ja Kreikassa. Kvaldan jäsenet soittavat myös useissa muissa kokoonpanoissa.
Zaibatsu
Zaibatsut () olivat teollisuus- ja taloustoimintakonglomeraatteja Japanin keisarikunnassa. Niillä oli keskeinen asema Japanin teollistumisessa, ja niiden suuri koko ja vaikutusvalta auttoivat niitä hallitsemaan suurta osaa Japanin taloudesta aina Meiji-kaudelta 1800-luvulta toisen maailmansodan loppuun saakka.
Zaibatsu tarkoitti käytännössä yhden suvun tai sen laajentuman omistamaa yritysryvästä. Niiden koko vaihteli valtavista suuryrityksistä, kuten Mitsubishi, Mitsui ja Sumitomo, keskikokoisiin ja pienempiin ryhmittymiin. Kymmenestä tärkeimmästä zaibatsusta kaksi, Mitsui ja Sumitomo, saivat alkunsa jo Edo-kaudella, muut kahdeksan, Mitsubishi, Yasuda, Asano, Furukawa, Fujita, Okura, Nakajima ja Nomura, Meiji-kauden alkupuolella.
Vaikka zaibatsuja oli olemassa 1800-luvulta saakka, termi tuli yleiseen käyttöön vasta ensimmäisen maailmansodan jälkeen. Määritelmänsä mukaan zaibatsut olivat suuria suvun hallitsemia monopoleja, jotka koostuivat huipulla olevasta holdingyhtiöstä, täysin zaibatsun omistuksessa olevasta varoja hankkivasta pankista ja useista teollisuutta harjoittavista tytäryhtiöistä, jotka hallitsivat tiettyä osaa markkinoista joko yksinään tai omien tytäryhtiöidensä kautta.
Vaikka termiä käytettiin joskus esimerkiksi Yhdysvalloissa 1980-luvulla viittaamaan suuriin japanilaisiin yrityksiin, Japanissa sitä ei käytetä muuten kuin historiallisessa kontekstissa.
Zaibatsut olivat Japanin keisarikunnan talous- ja teollisuustoiminnan sydämessä. Niillä oli runsaasti vaikutusvaltaa Japanin sisä- ja ulkopolitiikassa. Rikken seiyūkai -puoluetta pidettiin Mitsui-ryhmän laajentumana, ja ryhmällä oli myös vahvat yhteydet keisarillisen Japanin armeijaan. Samoin rikken minseitō oli yhteydessä Mitsubishi-ryhmään, kuten myös keisarillisen Japanin laivasto. Toisen maailmansodan alkuun mennessä neljällä suurella zaibatsulla oli suoraan hallussaan yli 30 prosenttia Japanin kaivos-, kemian- ja metalliteollisuudesta ja lähes 50 prosenttia kone- ja laitemarkkinoista, merkittävä osa ulkomaankauppalaivastosta ja 60 prosenttia pörssistä.
Sekä vasemmisto että oikeisto suhtautuivat epäilyksellä zaibatsuja kohtaan 1920- ja 1930-luvuilla. Vaikka maailma oli vajonnut taloudelliseen lamaan, zaibatsut kukoistivat valuuttaspekulaatioiden, halvan työvoiman ja armeijan hankintojen kautta. Asiat kärjistyivät Ketsumeidan-välikohtauksessa maaliskuussa 1932, kun Mitsuin johtaja murhattiin. Tämän jälkeen zaibatsut yrittivät parantaa julkista kuvaansa hyväntekeväisyystyön avulla.
Japanin miehityskaudella sodan jälkeen zaibatsuja yritettiin hajottaa. Yhdysvaltalaiset pitivät zaibatsuja osoituksena Japanin taloudellisesta imperialismista: militaristien ja zaibatsujen tavoitteet olivat olleet samat, vaikka keinot erosivatkin toisistaan. Vaurauden keskittymistä harvoille oligarkeille pidettiin myös maan demokratisoitumisen kannalta haitallisena. Zaibatsujen hajottamiseen liittyi kuitenkin monia käytännön ongelmia, ja niitä vastaan kohdistetut toimet onnistuivat vain osittain. Japanin talouden nykyiset löyhemmät keiretsu-yritysryhmät eroavat silti huomattavasti entisistä zaibatsuista.
Aasian GP2
Aasian GP2 -sarja eli Aasian GP2 oli GP2-kilpa-autosarja, joka perustettiin 24. toukokuuta 2007. Sarjan järjestäjänä toimi Bruno Michel.
Sarjan ensimmäinen kausi ajettiin vuonna 2008, jolloin mestaruuden voitti ranskalainen Romain Grosjean.
Sarja muistutti hyvin paljon Euroopan GP2-sarjaa, mutta sitä ajettiin pelkästään aasialaisilla kilparadoilla. Aasian sarjassa käytettiin sen kolmena ensimmäisenä kautena ensimmäisen sukupolven GP2-autoa (Dallara GP2/05), jolla ajettiin GP2-sarjaa vuosina 2005–2007. Sarjan neljännellä kaudella otettiin käyttöön sama Dallara GP2/11 -auto, jolla ajettiin kilpaa myös GP2-luokan pääsarjassa kaudella 2011.
Vuoden 2011 jälkeen Aasian GP2-sarja lopetti toimintansa ja yhdistyi virallisen Euroopan GP2-sarjan kanssa.
Fly (joki)
Fly on Papua-Uuden-Guinean toiseksi pisin joki.
Fly saa alkunsa Uuden-Guinean keskusylänköön kuuluvilta Star-vuorilta ja se kulkee reilun tuhannen kilometrin matkan etelään valtavan tasankoalueen poikki. Joki laskee saaren eteläpuolella sijaitsevaan Papuanlahteen. Joen löysi Francis Blackwood vuonna 1842 ja nimesi sen aluksensa, "HMS Fly"n, mukaan. Vuonna 1876 italialainen Luigi D'Albertis kulki ensimmäisenä jokea pitkin 900km matkan saaren sisäosiin. Suurin osa Flyn valuma-alueesta on hyvin tasaista ja viimeisen 430km matkalla ennen merta joki on vain kuusi metriä merenpinnan yläpuolella. Fly-joen varsi on enimmäkseen hyvin harvaanasuttua.
Flyn suurimmat sivujoet ovat Strickland ja Ok Tedi. Näiden yläjuoksulla harjoitettava kaivostoiminta muodostaa uhan joen luonnolle.
Vartiokylänlahti
Vartiokylänlahti on itäisessä Helsingissä, Vartiokylän ja Vuosaaren välissä sijaitseva pitkä ja kapea merenlahti. Sen yli kulkee 417 metriä pitkä Vuosaaren silta ja sen vieressä oleva uudempi metrosilta.
Vartiokylänlahtea ympäröivät Marjaniemi, Puotila, Vartioharju, Rastila ja Meri-Rastila. Lahden rannoilla on runsaasti ulkoilualueita ja jonkin verran pientaloasutusta. Lisäksi lahdella on useita pienvenesatamia, joista suurin on Puotilassa.
Vartiokylänlahti ja Vuosaaren pohjoispuolella sijaitseva Porvarinlahti ovat jäännöksiä salmesta, joka vielä 1500-luvulla erotti Vuosaaren mantereesta. Salmen keskiosa oli niin matala, että myöhemmin se on maankohoamisen vuoksi muuttunut kuivaksi maaksi.
Forever (Spice Girlsin albumi)
Forever on brittiläisen popyhtye Spice Girlsin kolmas ja toistaiseksi viimeinen studioalbumi, joka julkaistiin 6. marraskuuta 2000. Albumin kappaleista singleinä julkaistiin "Holler", "Let Love Lead the Way" ja "Goodbye". Foreverin jälkeen yhtye on pitkän hiljaiselon jälkeen julkaissut ainoastaan kokoelmalevyn Greatest Hits vuonna 2007.
Johan Daniel Frederik Petersen
Johan Daniel Frederik Petersen (21. joulukuuta 1757 Kristiania, Norja – 24. syyskuuta 1816 Kristiania) oli norjalainen kenraalimajuri ja Eidsvollin kansalliskokousedustaja, sekä kokouksen perustuslakikomitean jäsen.
Petersen syntyi Kristianiassa lääninvirkamies Christian Petersenin (k. 1775) perheeseen. Nuoruudessaan Petersen osallistui lyhyen aikaa preussilaiseen sotapalvelukseen ja hänestä tuli ensin kamarijunkkeri ja myöhemmin kamariherra.
Petersenistä tuli 2. luutnantti 1773 ja hänet siirrettiin Tanskaan 1780, missä hän palveli ensin Fynin ja myöhemmin Slesvigin jalkaväkirykmenteissä. Vuonna 1788 hän yleni kapteeniksi ja hän palasi Norjaan, 2. Akershusin Jalkaväkirykmenttiin. Bohuslänin sisäänmarssilla hän palveli majurina kenraalimajuri Hesselbergin alaisuudessa. Vuonna 1790 hänestä tuli komppaniapäällikkö "norske gevorbne Jægerkorps"issa. Hän palasi 2. Akershusin rykmenttiin 1801 majurina. Kun sota Englantia vastaan syttyi 1807, hän johti rykmentin musketööripataljoonaa, joka suojasi Larvikia. Sodassa Ruotsia vastaan 1808 hän palveli Prikaati Holstissa, joka ei joutunut suurempiin taisteluooperaatioihin. Hänet ylennettiin everstiluutnantiksi 1808 ja hänestä tuli "søndenfjældske gevorbne Infanteriregiment"in komentaja. Vuonna 1810 hänet ylennettiin everstiksi.
Petersen valittiin rykmenttinsä edustajana Eidsvollin kansalliskokoukseen, missä hänet valittiin myös perustuslakikomiteaan. Hän kuului itsenäisyyspuolueen tanskalaismielisimpään siipeen. Hän ei ollut aktiivisimpia keskustelijoita, mutta 18. toukokuuta hän yritti vetää Nicolai Wergelandia vastuuseen tämän huhtikuisista sanomisista, joissa hän oli kritisoinut prinssi Kristian Fredrikin asemaa kokouksessa ja kuningaskanditaattina.
Hänet ylennettiin kenraalimajuriksi kesän 1814 Ruotsi-sodassa, missä hän toimi Frederiksstenin linnoituksen toisena komentajana. Jouduttuaan luovuttamaan linnoituksen ruotsalaisille aselevon yhteydessä hän jäi eläkkeelle asevoimista.
Petersen oli innokas harrastajanäyttelijä ja vilkkaana persoonana tunnettu henkilö Kristianian kulttuuripiireissä. Hänen puolionsa oli Henriette Frederikke Scheel, pääministeri ja salaneuvos Jørgen Erik Scheelin tytär, minkä kautta hänellä oli hyvät suhteet prinssi Christian Augustiin. Petersen oli eräs "Christiania dramatiske Selskab"in ensimmäisiä jäseniä ja hänellä oli rooli ryhmän ensimmäisessä näytännössä 1780. Palattuaan Tanska-komennuksensa jälkeen Kristianiaan hän kuului ryhmän aktiivisimpiin näyttelijöihin. 1799 hän oli vaimonsa kanssa eräs pysyvän teatteritoiminnan perustajia Kristianiaan.
Rahva Hääl
Rahva Hääl () oli vuosina 1940–1995 ilmestynyt Viron sosialistisen neuvostotasavallan kommunistisen puolueen pää-äänenkannattaja.
Se korvasi 1940 Uus Eesti -lehden. Vuonna 1995 Hommikuleht, Päevaleht ja Rahva Hääl ydistyivät Eesti Päevalehdeksi.
Mae Whitman
Mae Margaret Whitman (s. 9. kesäkuuta 1988 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja ääninäyttelijä.
Whitman syntyi Los Angelesissa, Kaliforniassa vuonna 1988 ja päätyi näyttelijäksi jo kolmevuotiaana. Hänen ensimmäinen ääniroolinsa oli Tyson Chicken -mainoksessa, johon hänen äitinsä Pat Musick oli alun perin koe-esiintynyt.
Neljävuotiaana Whitman teki ensimmäisen näytelmäroolinsa elokuvassa "Kun mies löytää naisen", jossa näyttelivät muun muassa Andy Garcia ja Meg Ryan. Tämän jälkeen hän esiintyi 1990-luvulla enimmäkseen elokuvissa ja teki samalla ensimmäisiä äänirooleja animaatioihin, kuten "Teräsmies" ja "Johnny Bravo", jossa Whitman oli Suzyn ääniroolissa. Hän teki myös vierasesiintymisen vuonna 1996 "Frendeissä" ja "Chicagon lääkäreissä" vuosien 1996–1999 aikana, jolloin hänet huomioitiin YoungStar-ehdokkuudella ja palkittiin Young Artist -palkinnolla elokuvasta "Toivo elää". Samoihin aikoihin Whitman aloitti koulunkäynnin Ribét Academyn yksityiskoulussa Los Angelesissa.
2000-luvulla Whitman näytteli enimmäkseen televisiosarjoissa vierailevissa rooleissa, kuten "Kunnian miehet", "Todistettavasti syyllinen", "C.S.I.", "Täydelliset naiset" ja "Greyn anatomia". Hän näytteli pääosaa minitelevisiosarjassa Thief vuonna 2006. Näytelmäroolien ohella Whitman on tehnyt muutamia äänirooleja animaatioihin, kuten "Fillmore", "Viidakkokirja 2", "Jake Long – amerikkalainen lohikäärme" ja "Avatar". Whitman lainasi ääntään myös videopeliin "Kingdom Hearts II".
Hendeenvilla-apina
Hendeenvilla-apina eli keltahäntävilla-apina ("Oreonax flavicauda") on hämähäkkiapinalaji, jota esiintyy vain Perussa. Se on sukunsa Oreonax ainoa laji. Se on äärimmäisen uhanalainen apinalaji; luonnossa niitä arvioidaan olevan enää 250 yksilöä.
Hendeenvilla-apinan punaruskea turkki on paksu ja villava. Nenässä on valkoinen raita, hännän alapinta keltainen. Naaras painaa noin kuusi kiloa, koiras kahdeksan kiloa.
Hendeenvilla-apinat elävät Perun Andeilla 1 700–2 700 metrin korkeudessa. Niiden kotiseudun vaikeakulkuisuus suojasi lajia 1950-luvulle asti. Metsien hakkuut ja muu elinympäristön tuhoaminen on nykyisin niille suurin uhka.
Hendeenvilla-apinoiden käyttäytymisestä tiedetään kovin vähän. Ne liikkuvat ilmeisesti 5–18 yksilön ryhmissä, joihin kuuluu sekä uroksia että naaraita. Ne syövät hedelmiä, kukkia, muita meheviä kasvinosia ja mahdollisesti myös hyönteisiä.
Andreas Rogert
Andreas Rogert (10. marraskuuta tai 18. marraskuuta 1754 Trondheim, Norja – 10. kesäkuuta 1833 Trondheim) oli norjalainen juristi, oikeuden esimies ja Eidsvollin kansalliskokousedustaja.
Andreas syntyi poliisimestari Poul Rogertin (1725–1771) ja Anna Eline Hornemannin virkamiesperheeseen. Äidin suku oli Trondheimin merkkisukuja. Rogert suoritti latinalais-juridisen lakitutkinnon, ninkä jälkeen hän sai viran Vardøhusista 1779. Vuonna 1793 hän tuli Søndfjordiin, Bergenin piiriin, tuomariksi.
Rogert avioitui 1797 Bergeniläisen opettajantyttären Birgitte Brøndumin (1773–1851) kanssa. Samana vuonna hänet nimitettiin asessoriksi ja 1805 oikeuden esimieheksi Trondheimin hovioikeuteen. Hän sai "Etatsråd"-arvonimen 1812.
Tultuaan valituksi kansalliskokousedustajaksi Rogert oli jo 60-vuotias ja eräs vanhimpia osanottajia. Hänet valittiin kokouksen varapuheenjohtajaksi ensimmäisellä viikolla ja perustuslakikomitean jäseneksi. Rogertin ajamia asioita olivat kansalliset symbolit, joista hän ajoi läpi norjalaisen kruununperimyslain ja yhdessä Georg Sverdrupin kanssa protokollan kuninkaan kruunaamisesta Trondheimissa. Hän oli itsenäisyyspuolueen riveissä, mutta herätti vähemmän vastakkainasettelua opposition kanssa kuin monet puoluetoverinsa.
Kansalliskokouksen jälkeen Rogert vetäytyi politiikasta ja jäi eläkkeelle virastaan vuonna 1826. Rogertilta jäi suuri kokoelma kirjoja, käsikirjoituksia ja arkistomateriaalia, mikä jaettiin eri tahoille hänen kuolemansa jälkeen 1833..
Frederik Schmidt
Frederik Schmidt (27. toukokuuta 1771 Fredensborg, Tanska – 16. helmikuuta 1840 Himmelev, Tanska) oli tanskalais-norjalainen teologi, runoilija ja Eidsvollin kansalliskokousedustaja.
Frederik syntyi Christen Schmidtin (k. 1804) pappisperheeseen Asminderødin pappilassa, Tanskan Fredensborgissa. Kaksi vuotta myöhemmin Christen Schmidtista tuli Akershusin piispa ja perhe muutti Norjaan. Frederik aloitti opiskelut Kristianian katedraalikoulussa 1787 ja kirjoitti runoja jo kouluaikoinaan. Muutettuaan Kööpenhaminaan opiskelemaan hän ystävystyi muun muassa Jonas Reinin, P. Collettin ja Rahbekin kanssa.
Hän suoritti teologisen virkatutkinnon 1791 ja palasi Kristianiaan papinvirkaan. Vuonna 1794 hän matkusti Saksan. Matkalta palattuaan hän toimi "Hermoder"-lehden päätoimittajana 1795–1796, minkä jälkeen hänet kutsuttiin vain 26-vuotiaana Eikerin kirkkoherraksi.
Schmidt avioitui 1799 kenraalikomissaarin tyttären, Maren Elisabeth Mathea Oppenin (1778–1841) kanssa, mikä toi hänen ulottuvilleen huomattavan omaisuuden. 1808 hänestä tuli Kongsbergin rovasti. Hän perusti oppikoulun piiriinsä ja vaati alaisenaan olleita pappeja kouluttamaan opettajia. Hän kampanjoi myös rokotusten puolesta. Työnsä ohella hän jatkoi kirjallisia harrastuksiaan.
Kansalliskokouksessa hän kuului tanskalaismielisenä itsestäänselvästi itsenäisyyspuolueeseen ja tuli valituksi perustuslakikomiteaan. Hän inhosi ruotsalaisia ja Herman Wedel-Jarlsbergin unionipuoluetta. Hän ei näytellyt kovin huomattavaa roolia itse lakityössä, mutta hän sai vastustajiltaan "itsenäisyysrunoilija"-lisänimen patrioottisilla lauluillaan ja terävillä kommenteillaan unionia kannattavia kohtaan. Hän vastusti kaksikamarijärjestelmää ja oli demokraattisen, kansanvaltaisen kehityksen puolestapuhuja.
Schmidt pettyi suuresti Ruotsi-Norja-unionin toteutuessa ja päätti muuttaa pois Norjasta jo 1817. Hän vietti seuraavat kaksi vuotta Tanskassa. 1819 hän jätti Eikerin lopullisesti ja muutti Himmelevin kirkkoherraksi Roskilden lähelle. Seurakunta oli huomattavasti pienempi, kuin hänen norjalainen vastuualueensa oli ollut. Vuonna 1826 hän väitteli teologian tohtoriksi teoksella "Historia Paulicianorum orientalium". Hän oli jo julkaissut runokokoelman "Samlede Digte" 1811 ja vuonna 1835 julkaistiin kokoelma "Nye samlede Digte". Hänen runojaan kuvattiin vanhanaikaisiksi, enemmän 1700-luvun tyylisiksi kuin meneillään olevalle vuosisadalle sopiviksi. Vuonna 1868 N. Hancke julkaisi postuumisti hänen päiväkirjansa, "Uddrag for Aarene", vuosilta 1807–1818.
Frederik Wilhelm Stabell
Frederik Wilhelm Bruenech Stabell (25. toukokuuta 1763 Ringerike, Norja – 2. kesäkuuta 1836 Kristiania, Norja) oli norjalainen kenraali ja Eidsvollin kansalliskokousedustaja.
Frederik syntyi Lars Bastian Stabellin ja Lucie Marie Bruenechin upseeriperheeseen Holen pappilassa Ringerikessä. Hän avioitui vuonna 1792 sotilaslääkärin tyttären Helene Voigtin (1772–1850) kanssa.
Hän liittyi "søndenfjældske gevorbne Infanteriregiment"iin 1777 ja opiskeli vuosina 1780–1783 Kristianian matemaattisessa sotakoulussa erinomaisella menestyksellä. Oltuaan hetken poissa sotapalveluksesta hän palasi takaisin ja hänestä tuli 1786 värikki Kongsvingerin kevyeen jalkaväkikomppaniaan. Sotaoperaatioiden aikana hän yleni nopeasti luutnantiksi ja vuonna 1791 kapteeniksi, 1796 "Stabskapitajn"-nimikkeelle ja vuonna 1801 hänestä tuli komppanian päällikkö. Vuonna 1807 hänet ylennettiin majuriksi ja hän sai Daneborgin Ritariristin saavutuksistaan taistelukentillä. Vuonna 1809 hän siirtyi vastaperustettuun Akershusin tarkk'ampujarykmenttiin, missä hänet ylennettiin 1811 everstiluutnantiksi.
Vuonna 1814 hänet valittiin sekä Smaalenenesin läänin että rykmenttinsä edustajaksi Eidvollin kansalliskokoukseen. Hän kuului ruotsalaismieliseen unionipuolueeseen ja tuli valituksi perustuslakikomiteaan. Hän ei ollut erityisen aktiivinen ja pitäytyi pääasiassa sotilasasioissa omine puheenvuoroineen. Hän vastusti kuninkaan yksinoikeutta sodanjulistamiseen. Hän informoi prinssi Kristian Frederikia Norjan puutteellisesta puolustuskyvystä, mutta prinssin toivomuksesta hän ei kertonut asiasta kansalliskokoukselle.
Lyhyen Ruotsin vastaisen kesäsodan aikana Stabell komensi 3000 miestä Enningedalenin ja Krogfosin välillä. Hänen osakseen tuli ottaa vastaan ruotsalaisten ylivoima ja paikata pakenevien Staffeldtin ja Hegermanin prikaatien jäljiltä tilannetta Glomma-joen itäpuolella. Hän pystyi viivyttämään vihollista tehokkaasti ja hänen joukkonsa kykenivät perääntymään hyvässä järjestyksessä joen länsipuolelle.
Sodan jälkeen Stabell nimitettiin jopa Ruotsin kruununprinssi Kaarle Juhanan adjutantiksi ja hän palveli yleisesikunnan päällikkönä vuodesta 1815. Vuonna 1818 hänet ylennettiin everstiksi, nimitettiin vastaperustetun 2. Akershusin Jalkaväkirykmentin päälliköksi ja pian tämän jälkeen kenraalimajuriksi. Vuonna 1821 Stabell yleni kenraaliluutnantiksi ja 1833 kenraaliksi. Hän oli kuninkaan 1. adjutantti ja norjalaisen henkilöstön päällikkö vuodesta 1825. Vuonna 1829 hänestä tuli kuninkaan poissa ollessa korkein kenraali. Hänet nimitettiin serafiimiritariksi 1835.
Theis Lundegaard
Theis Jacob Thorkildsen Lundegaard (myös "Theis Jacob Torchelsen Lundegård", 8. lokakuuta 1774 Austad, Norja – 26. helmikuuta 1856 Austad) oli norjalainen talonpoika, laivanvarustaja, rannikkopuolustuksen päällikkö, Eidsvollin kansalliskokousedustaja ja monikertainen Stortingetin jäsen.
Theis Jacob Torchelsen Lundegård oli talonpoika Torkild Nilssen Høylandin ja Ingebog Theisdatter Stulandin poika, joka syntyi Høylandin kylässä, Austadissa, joka on nykyisin osa Lyngdalia. Hänellä ei ollut koulupohjaa, mutta hän oli luonteeltaan sanavalmis, eikä pelännyt virkamiehistöä tai muitakaan auktoriteetteja. Lundegaard oli myös suurikokoinen mies sekä leveys- että pituussuunnassa. Hän avioitui Sara Jacobsdatter Stulandin (1779–1872) kanssa vuonna 1800.
Lundegaard oli luonut omaisuutensa lähtien vaatimattomista oloista. Hän harjoitti kauppaa Bergenin ja Kristianian välillä ja ajan pitkään hän hankki omistukseensa laivoja, sekä erään Etelä-Norjan suurimmista maatiloista.
Sotavuosien aikana Lundegaard osoitti myös upseerintaitoja rannikkopuolustuksen johdossa. Englantilainen fregatti oli tullut Austadiin ja ankkuroitunut Lundegårdin kartanon edustalle. Sotilaat olivat valmistautuneet nousemaan maihin, ja Lundegaardilla oli vain pieni joukko miehiä käytössään puolustukseen. Hän komensi naiset pukeutumaan miesten vaatteisiin ja ottamaan asemat niin, että he olivat näkyvissä mereltä päin. Aseiden puute ratkaistiin jakamalla naisille heinähaasioiden tukiseipäitä – puolustajat laskivat sen varaan, että matkan päästä ne näyttäisivät kivääreiltä. Ensimmäisen tulikomennon jälkeen englantilaiset huomasivatkin ”uudet sotilaat”, jotka olivat tulossa vähälukuisten puolustajien tueksi ja tekivät täyskäännöksen takaisin laivalle.
Kotipaikkakuntansa talonpoikien luontaisena johtohahmona Lundegaard valittiin Eidsvollin kansalliskokousedustajaksi 1814. Hänellä oli oma laiva, "Haabet", jolla hän saattoi matkustaa liikematkoillaan ja kyseisellä laivalla hän matkusti kahden edustajatoverinsa kanssa myös itse kokoukseen. Hän oli ensimmäinen puheenvuoron käyttänyt talonpoika ja heistä läpi kokouksen aktiivisin puhuja. Itsenäisyyskysymyksissä hän seurasi itsenäisyyspuolueen enemmistöä, mutta hän korosti erityisesti kirkon maanomistuksen lakkauttamista sekä vastusti äänioikeuden sitomista omaisuuteen. Hän ei ollut suuri puhuja, mutta otti puheenvuoron muiden vaietessa vaikeissa kysymyksissä. Hän oli myös ratkaisevassa roolissa niin sanotun ”juutalaisparagrafin” läpiviemisessä, joka kielsi juutalaisilta pääsyn maahan. Hän kehotti yhtäkkiä kaikkia nousemaan seisomaan, jotka eivät halua juutalaisia maahan. Enemmistö nousi, ja asia oli ratkennut.
Lundegaard valittiin useaan otteeseen Stortingetiin vuosina 1814, 1815–1816, 1821–1822, 1827–1833 ja 1845, jolloin hän oli mukana tärkeimmissä komiteoissa. Hän jatkoi kamppailua virkamieskunnan ylivaltaa vastaan.
Combat Records
Combat Records oli itsenäinen levy-yhtiö, joka sijaitsi New Yorkissa Yhdysvalloissa. Yhtiölle levytti pääasiassa thrash metal- ja punk rock -yhtyeitä, kuten Megadeth, Circle Jerks, Nuclear Assault, Death, Dead Brain Cells, Possessed, Crumbsuckers, Agnostic Front, Agent Steel, Dark Angel, Heathen ja Exodus.
Thrash metal -yhtye Megadeth solmi sopimuksen yhtiön kanssa marraskuussa 1984. 1985 yhtye julkaisi ensimmäisen levynsä "Killing Is My Business... And Business Is Good!". Yhtye siirtyi Capitol Recordsille 1985, joka hankki oikeudet Megadethin seuraavaan levyyn "Peace Sells... But Who's Buying?". Combat Recordsin logo esiintyi kaikilla Megadethin levyillä "Countdown to Extinction" -albumiin asti.
Combat Records oli osa itsenäistä Important Record Distributors -jakeluyhtiötä. Yhtiöllä oli Yhdysvalloissa lukuisia toimistoja, jotka promotoivat ja myivät Combatin julkaisuja. Megaforce Records oli myös osa samaa jakeluyhtiötä 80-luvun puolessavälissä ja tuotti Metallican "Kill 'Em All" ja "Ride The Lightning" -albumit sekä Anthraxin "Fistful of Metalin" ja monia muita Megaforcen alkuajan julkaisuja.
Relativity Records osti Combat Recordsin myöhemmin. Sony Recordsin omistama Relativity antoi Combatin toimia vähän aikaa, ennen kuin laukkautti tämän toiminnan. Saman kohtalon koki myöhemmin Relativity Records.
Yhtiö aloitti toimintansa uudestaan 2005 KOCH Recordsin alaisuudessa, julkaisten levyjä Look What I Did, HORSE the Band ja At All Cost -yhtyeiltä, mutta on myöhemmin jälleen lopettanut toimintansa.
Johan Gunder Adler
Johan Gunder Adler (5. maaliskuuta 1784 Kööpenhamina, Tanska – 26. toukokuuta 1852 Hof, Baijeri) oli tanskalais-norjalainen lehtori ja hallitussihteeri, joka on tullut tutuksi erityisesti Norjan perustuslain eräänä pääarkkitehtina.
Johan Gunder syntyi tynnyrimestari Adolf Adlerin ja Ingeborg Lundin perheeseen. Hän suoritti yliopiston sisäänpääsykokeen erinomaisin arvosanoin 1802, kuten kahta vuotta myöhemmin loppututkintonsakin. Kööpenhaminan piirityksen aikana 1807 hän palveli kuninkaan henkivartiokaartissa. Opiskeluaikanaan hän tutustui muun muassa norjalaisiin Georg Sverdrupiin ja Christian Magnus Falseniin. Hän oli naimisissa kööpenhaminalaisen Anna Maria Høyerin (s. 1786) kanssa.
Adler toimi yksityisopettajana Kööpenhaminassa, kunnes hän otti vastaan "Christian Augusts Minde" -koulun johtajanviran Frederikshaldissa, mistä hän sai lehtorin arvonimen.
Helmikuussa 1814 hän valmisteli yhdessä Christian Magnus Falsenin kanssa luonnoksen Norjan perustuslaiksi, "Udkast til en Konstitution for Kongeriget Norge", joka julkaistiin N. Wulfsbergin lehdessä "Journal for Lovgivning, Rigsforfatning og Politik". Julkaisu sai suurta huomiota prinssi Kristian Frederikilta. Luonnos oli saanut paljon vaikutteita Ranskan ensimmäisestä perustuslaista vuodelta 1791 sekä Yhdysvaltain perustuslaista.
Lakiesitys otettiin Eidsvollin kansalliskokouksen perustuslakikomitean työn perustaksi, jonka puheenjohtajana Falsen toimi. Adler oli myös paikalla prinssi Kristian Frederikin edustajana, vaikkakaan hän ei ollut varsinaisten kokousedustajien joukossa.
Kielitaitoisena miehenä Kristian Frederik nimitti Adlerin aseleponeuvottelijaksi kesällä 1814, koska myös ranskankielen taitoa tarvittiin kruununprinssi Kaarle Juhana Bernadotten kanssa neuvoteltaessa. Kristian Fredrik nimitti Adlerin yksityissihteerikseen ja hän oli mukana tämän päämajassa. Hän oli Kristian Fredrikin sihteerinä aina tämän kruunustaluopumiseen saakka lokakuussa 1814 ja seurasi tätä Tanskaan. Adler oli myös prinssin seurana tämän suurella ulkomaanmatkalla 1818–1822.
Vuonna 1839 Adler nimitettiin Kööpenhaminan Kuninkaallisen Teatterin johtokuntaan, missä hän toimi 10 vuotta. Kun Kristian Frederikistä tuli kuningas Kristian VIII, Adler nimitettiin hallitussihteeriksi ja armahdusasioiden päälliköksi. Adler sai "Gehejmestaatsraad"-arvonimen 23. joulukuuta 1840 ja "Gehejmekonferensraad"-arvonimen 1848. Hän sai myös Danebrog-ritarikunnan suurristin, mitä ennen hänet oli palkittu kunnialegioonan komentajaristillä. Hän kuoli kylpylämatkalla Baijerissa.
Anatoli Fomenko
Anatoli Timofejevitš Fomenko (; s. 13. maaliskuuta 1945, Donetsk) on venäläinen matematiikan professori. Hän on akateemikko Venäjän tiedeakatemiassa ja Moskovan yliopiston matematiikan professori vuodesta 1980. Hän sai Venäjän valtionpalkinnon matematiikasta vuonna 1994.
Fomenko tunnetaan kuitenkin parhaiten kirjastaan "Uusi kronologia". Siinä hän esitti samannimisen teorian, jossa hän ajoittaa historian merkkitapahtumia uusiksi ja väittää, että esimerkiksi keskiaikaa ei koskaan ollutkaan. Fomenkon teoriaa pidetään yleisesti näennäishistoriana.
Gustav Peter Blom
Gustav Peter Blom (4. heinäkuuta 1785 Hurum, Norja – 29. lokakuuta 1869 Drammen, Norja) oli norjalainen juristi, virkamies, kirjailija, Eidsvollin kansalliskokousedustaja ja poliitikko.
Blom oli matkustellut jo nuorena opiskellen kieliä Slesvigissä, Kielissä ja Kööpenhaminassa, kunnes hän palasi Norjaan 1803 jatkaakseen isänsä liikeyrityksiä. Jo 1806 hän vetäytyi liiketoiminnasta ja aloitti lakiopinnot. Vuotta myöhemmin hän läpäisi tanskalaisen lakitutkinnon parhain arvosanoin.
Blom valittiin tuomariksi Nordre-Jarlsbergin piirikuntaan 1810. Hän tutustui J. C. Bergiin ja kreivi Herman Wedel-Jarlsbergiin, joilla oli suuri vaikutus hänen poliittisiin näkökantoihinsa. Opiskeluaikanaan hän oli myös tutustunut Adam Smithin taloustieteelliseen ajatteluun. Eidsvollin kansalliskokouksessa 1814 hän oli unionipuolueen riveissä. Itse kokouksessa hän pysytteli enimmäkseen taustalla, tosin ajoittain kiusoitellen vastapuolen edustajia. Vuonna 1826 hänet valittiin Drammenin pormestariksi ja hän toimi Buskerudin läänin maaherrana 1831–1857.
Pitkän virkamiesuransa aikana hän johti useita kuninkaallisia komiteoita, kuten päämatrikulointikomiteaa, kaivostoimintakomiteaa, köyhäinhuoltokomiteaa, metsäkomiteaa ja sahalaitoskomiteaa. Köyhäinhuollon organisaatiota opiskellakseen hän matkusti 1843 Tanskassa, Saksassa, Hollannissa, Belgiassa, Ranskassa ja Britanniassa, mistä hän kirjoitti myös matkakertomuksen. Hänet valittiin myös kaikkiin Stortingin kokouksiin 1830–1848, joissa hän edusti Drammenia.
Blom oli aikanaan koko Euroopassa arvostettu ammatti- ja tietokirjailija. Hänen tuotantoaan olivat:
Østlandet
Østlandet on Etelä-Norjan itäinen osa ja yksi Norjan viidestä maantieteellisestä alueesta. Se kattaa kahdeksan maan 19 läänistä, jakautuen edelleen kahteen osaan:
Østlandetissa asui lokakuussa 2007 2 343 107 ihmistä (49,6 % väestöstä), ja sen pinta-ala on 94 577,87 km² (29,2 % pinta-alasta). Østlandetissa on 142 kuntaa, joista 37 kaupunkia, mukaan lukien maan suurin kaupunki Oslo.
Østlandetiin on perinteisesti kuulunut 22 piiriä:
Hip house
Hip house on elektronisen tanssimusiikin alalaji, joka yhdistelee aineksia housesta ja hip hopista. Se oli 1980-luvun lopulla varsin suosittua ja vaikutti siihen, että dance-musiikissa otettiin yleisemminkin käyttöön hip hop -tyylistä laulantaa.
Hip house syntyi 1980-luvulla Chicagossa ja New Yorkissa. Ensimmäisenä virallisena hip house -kappaleena pidetään kuitenkin usein brittiläisen Beatmastersin ”Rok Da Housea”, joka julkaistiin singlenä vuonna 1987.
Suomenkielistä hip house- musiikkia julkaisivat 1990-luvun alussa muun muassa Raptori, Hausmylly sekä MC Nikke T.