hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Workingman’s Dead
Workingman's Dead on vuonna 1970 julkaistu Grateful Deadin albumi. Albumi oli radikaali tyylinmuutos verrattuna yhtyeen edellisiin, psykedeelistä rockia edustaneisiin albumeihin. Kappaleet ovat kantri-, blues- ja folk-vaikutteisia. Sovitukset ovat selkeitä ja esitykset sointuvia ja hienovaraisia.Vuoden 2003 uudelleenjulkaisu sisältää seitsemän lisäraitaa: vaihtoehtoisen miksauksen kappaleesta "New Speedway Boogie" sekä konserttiesitykset kappaleista "Dire Wolf", "Black Peter", "Easy Wind", "Cumberland Blues", "Mason's Children", ja "Uncle John's Band." Albumin radiomainos on piilotettuna raitana.
Kreikanpihta
Kreikanpihta ("Abies cephalonica") on pihtalaji ("Abies"). Se on ainavihanta havupuu, joka kasvaa luonnonvaraisena Kreikan vuoristoissa, etenkin Peloponnesoksen niemimaalla ja Kefalonián saarella.
Kreikanpihta on ainavihanta puu, joka kasvaa noin 25–35 metriä korkeaksi. Rungon halkaisija on noin metrin. Kreikanpihdan kiiltävät, tummanvihreät lehdet ovat neulasmaisia, 1,5–3 senttimetriä pitkiä ja 2 millimetriä leveitä. Nuorten puiden lehdet ovat teräväkärkisempiä kuin vanhojen. Kypsyttyään hajoavat kävyt ovat 10–20 senttimetriä pitkiä ja noin 4 senttimetriä leveitä. Joka kävyssä on 150–200 suomua, joissa jokaisessa on kaksi siivekästä siementä.
Kreikanpihta kasvaa luonnonvaraisena ainoastaan Kreikassa. Laji viihtyy 900–1 700 metrin korkeudessa vuoristoissa, joissa sademäärä ylittää 1 000 millimetriä.
Kreikanpihta oli aiemmin tärkeä rakennuspuuna, mutta nykyisin se on liian harvinainen rakennuskäyttöön. Sitä kasvatetaan koristepuuna puistoissa ja puutarhoissa, mutta se kärsii usein vaurioita paikoissa, joissa pakkaset jatkuvat pitkään.
Chicagon suuri palo
Chicagon suuri palo vuonna 1871 oli lähes koko Chicagon tuhonnut tulipalo. Palon jälkeen kaupunki rakennettiin lähes kokonaan uudelleen, ja suunnitelmat voitiin tehdä niin että asemakaavassa voitiin korjata ongelmia aiheuttaneita kohtia. Uudelleenrakentamisesta sai alkunsa merkittävä arkkitehtien Chicagon koulukunta.
Maailman ensimmäinen pilvenpiirtäjä, Home Insurance Building, rakennettiin kaupunkiin vuonna 1885. Chicagon uuden suunnittelun vaikutus oli muualla maailmassa merkittävä. Kaupungissa oli ollut ennen paloa runsaat 300 000 asukasta, mutta palon jälkeinen kehitys oli nopea, ja vuonna 1890 Chicagossa oli jo yli miljoona asukasta.
Tereza Marinova
Tereza Marinova (s. 5. syyskuuta 1977 Pleven, Bulgaria) on entinen bulgarialainen kolmiloikkaaja.
Vuonna 1995 Marinova voitti juniorien Euroopan mestaruuden ja vuonna 1996 juniorien maailmanmestaruuden tuloksella 14,62. 1998 Budapestin EM-kisoista hän saavutti pronssia. 1999 Maebasehin MM-hallikisoissa hän oli neljäs. 2000 Sydneyn olympialaisissa Marinova voitti olympiakultaa omalla ennätystuloksellaan 15,20 ja seuraavana keväänä 2001 Lissabonin MM-hallikisoissa hallimaailmanmestaruuden tuloksella 14,91. 2001 Edmontonin MM-kisoissa hän oli pronssilla ja 2002 Wienin EM-hallikisoissa voitti EM-kultaa tuloksella 14,81. 2006 Moskovan MM-hallikisoissa hän oli kuudes.
Marinovaa valmensi entinen kolmiloikkaaja ja maailmanmestari Hristo Markov. Marinovan isä oli aikoinaan kansallisen huipputason 800 metrin juoksija ja veljensä 400 metrin juoksija. Hän painoi uransa aikana 56 kilogrammaa ja on 173 senttimetriä pitkä. Pituutta hän on hypännyt 646 cm (sisäradoilla 653 cm) ja juossut sata metriä aikaan 11,7.
Marinova lopetti uransa kesällä 2008 kantapäävamman vuoksi.
Inesa Kravets
Inesa Mykolajivna Kravets (, s. 5. lokakuuta 1966 Dnepropetrovsk, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on ukrainalainen kolmiloikkaaja ja pituushyppääjä.
Sevillan MM-hallikilpailuissa 1991 Kravets oli pituushypyssä neljäs tuloksella 671 cm ja voitti näytöslajina olleen kolmiloikan kultamitalin tuloksella 14,44 m. Genovan EM-hallikilpailuissa 1992 hän voitti kolmiloikassa kultaa tuloksella 14,15 m. Samana vuonna Barcelonan olympialaisissa hän saavutti pituushypyssä hopeaa tuloksella 712 cm. Toronton MM-hallikilpailuissa 1993 hän voitti kolmiloikassa kultaa tuloksella 14,47 m ja ponnisti pituushypyssä pronssille tuloksella 677 cm. Pariisin EM-hallikilpailuissa 1994 hän saavutti pituushypyssä pronssia 672 cm kantaneella hypyllä. Samana vuonna Helsingin EM-kilpailuissa hän saavutti pituushypyssä hopeaa tuloksella 699 cm ja kolmiloikassa pronssia tuloksella 14,67 m.
Göteborgin MM-kilpailuissa 1995 Kravets voitti maailmanmestaruuden vielä nykyäänkin voimassa olevalla maailmanennätystuloksella 15,50 m. Pituushypyssä hän oli kymmenes. Vuotta myöhemmin Atlantan olympialaisissa Kravets voitti kolmiloikassa olympiakultaa 15,33 metrin hypyllä. Vielä 2003 Birminghamin MM-hallikilpailuissa hän hyppäsi pituushypyssä hopealle tuloksella 672 cm.
Ihmeperhe
Ihmeperhe () on Disneyn ja Pixarin tuottama Oscar-palkittu tietokoneanimaatioelokuva, joka sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 5. marraskuuta 2004 ja Suomessa viikkoa myöhemmin 12. marraskuuta.
15 vuotta sitten supersankarit olivat hyvin suosittuja, kunnes hallitus toimeenpani uudelleensijoittamisohjelman, jolla nämä pakotettiin tavalliseen siviilielämään. Nyt Ilari "Ilu" Vaara alias Herra Ihme elää tavallista hiljaiseloa vaimonsa Ellin alias Neiti Rajattoman ja kolmen lapsensa Esan, Ilonan ja Jaskan kanssa. Toisinaan Ilun ystävä Julius Väre alias Hyytäjä tulee käymään heidän luonaan.
Eräänä iltana, juuri saatuaan potkut vakuutusyhtiöstä, Ilu saa yllättävän viestin. Hänet kutsutaan kaukaiselle saarelle suorittamaan vaarallista tehtävää. Myöhemmin hän saa tietää, että tämän tehtävän "järjestäjä" on Herra Ihmeen vanha tuttu. Hän on Syndrooma, ent. Pasi Pätkä, Herra Ihmeen uskollisin ihailija. Hän halusi toimia Herra Ihmeen apurina, "Ihmepoikana". Herra Ihme ei kuitenkaan hyväksynyt tarjousta. Nyt Syndrooma on eri supereiden avulla kouluttanut mahtavaa taistelurobottia, Omnidroidia (), jonka hän aikoo lähettää kaupunkiin ja sitten itse tuhota näyttääkseen olevansa parempi superi kuin Herra Ihme. Elli seuraa Ilua saarelle Esan ja Ilonan kanssa.
Pian saarelta on kuitenkin päästävä pois, kun Syndrooma alkaa toteuttaa ilkeää suunnitelmaansa, mutta menettääkin robotin hallinnan. Koko Ihmeperhe ja Hyytäjä tuhoavat robotin ja kaupunkiin tulee taas rauha.
Vuosia myöhemmin Esa voittaa juoksukilpailun. Ihmeperheen matkalla urheilustadionilta kotiin, maan alta ilmestyy mies ison kaivosporan kanssa. Hän sanoo itseänsä Raivaajaksi ja aikoo tuhota kaupungin, mutta ihmeperheen jäsenillä onkin siviilivaatteiden alla jo valmiiksi supersankaripuvut.
Suomenkielisestä käännöksestä vastasi Teuvo Matala.
Marlon Devonish
Marlon Devonish (s. 1. kesäkuuta 1976 Coventry, Englanti) on englantilainen pikajuoksija.
Devonish voitti 1994 junioreiden MM-kultaa 4 × 100 metrin viestissä. Vuonna 1995 hän voitti juniorien Euroopan mestaruuden kahdellasadalla metrillä ja pikaviestissä. Ateenan MM-kilpailuissa 1997 hän sai pronssia 4 × 100 metrin viestissä juostuaan alkuerissä. Vuonna 1998 hän juoksi kultaa voittaneessa pikaviestijoukkueessa sekä Kansainyhteisön kisoissa että EM-kilpailuissa. 1999 Sevillan MM-kisoissa hän saavutti pikaviestijoukkueessa hopeaa.
Kansainyhteisön kisoissa 2002 hän oli 200 metrillä toinen ja saavutti kultaa pikaviestistä. Samana vuonna Münchenin EM-kisoissa hän oli 200 metrillä pronssilla. Pikaviestin kultamitalin hän menetti Dwain Chambersin dopingkäryn seurauksena. 2003 Birminghamin MM-hallikisoissa hän voitti maailmanmestaruuden 200 metrillä ja 2004 Ateenan olympialaisissa olympiakultaa pikaviestistä. Göteborgin EM-kilpailuissa 2006 hän sai kultaa 4 × 100 metrin viestissä ja pronssia 200 metrillä. 2005 Helsingin, 2007 Osakan ja 2009 Berliinin MM-kisoissa hän oli mukana pronssille juosseessa viestijoukkueessa.
Barcelonan EM-kisoissa 2010 hän oli neljäs 200 metrillä ajalla 20,62 s. Delhin Kansainyhteisön kisoissa 2010 hän kuului Englannin kultajoukkueeseen pikaviestissä. Daegun MM-kisoissa 2011 hän karsiutui 100 metrin välierissä.
Irina Koržanenko
Irina Nikolajevna Koržanenko (s. 16. toukokuuta 1974 Azov, Neuvostoliitto) on venäläinen entinen kuulantyöntäjä, joka on asetettu elinikäiseen kilpailukieltoon.
Koržanenko saavutti ensimmäisen aikuisten arvokisamitalinsa 1997 Pariisin MM-hallikisoissa, missä hän oli kolmas tuloksella 19,49. 1998 Johannesburgissa käydyssä maailmancupissa hän työnsi toiseksi tuloksella 19,04. 1999 Maebashin MM-hallikisoissa Koržanenko oli aluksi kilpailussa toinen, mutta nousi voittajaksi kun pisimmälle työntänyt Vita Pavlyš kärähti stanozololista. Koržanenko kuitenkin kärähti myös itse samasta aineesta, menetti voittonsa ja joutui kahden vuoden kilpailukieltoon. Kilpailukiellosta vapauduttuaan hän oli 2001 Edmontonin MM-kisoissa viides ja vuotta myöhemmin Münchenin EM-kisoissa voitti kultamitalin tuloksella 20,64. 2002 maailmancupissa Madridissa hän voitti myös kuulakilpailun. 2003 Birminghamin MM-hallikisoissa hän voitti kultamitalin tuloksella 20,55 ja oli samana vuonna Pariisin MM-kisoissa neljäs. 2004 Ateenan olympialaisten Olympian lehdossa käydyssä kuulakilpailussa Koržanenko työnsi peräti 21,06 metriä ja sai kultamitalin, mutta kärähti jälleen dopingista ja menetti mitalinsa. Koska kyseessä oli jo hänen toinen doping-rikkomuksensa, joutui hän elinikäiseen kilpailukieltoon.
Irina Koržanenko 178 senttimetriä pitkä ja painaa 85 kilogrammaa.
Esa Anttala
Esa Anttala, oikealta nimeltään "Urpo Arhosuo" ja alun perin "Urpo Lempiäinen", (26. syyskuuta 1917 Uusikirkko – 21. marraskuuta 1977 Lahti) oli suomalainen sotakirjailija, joka kirjoitti omien kokemustensa pohjalta erityisesti jatkosodan kaukopartiotoiminnasta.
Anttala, tuolloin Urpo Lempiäinen, suunnitteli yhdessä Eugen Wistin kanssa kesällä 1940, välirauhan aikana, laitonta "partiomatkaa" Neuvostoliiton puolelle, kotiseudulleen, Uudenkirkon Kaipialan kylään, johon Wistin isä oli joutunut kätkemään kultasepänliikkeensä hopeavaraston. Hopeiden noutoretki suunniteltiin yhteistyössä Yleisesikunnan tilastotoimiston alatoimisto U2/V:n kanssa. Lempiäisestä, Wististä ja kolmannesta matkan osanottajasta, Toivo Paavilaisesta, tuli U2/V:n, myöhemmän Erillinen pataljoona 4:n 1. komppanian tiedustelijoita ja kaukopartiomiehiä. Anttala kirjoitti 1961 retkestä romaanin "Hopeaa rajan takaa" josta Mikko Niskanen ohjasi 1963 samannimisen elokuvan.
Esa Anttalan tuotanto käsittää yli 20 romaania, joista suurin osa käsittelee dokumentaarisesti kaukopartiotoimintaa. Tämän ryhmän tyypillisiä edustajia ovat esikoisteos "Päämajan kaukopartio" (1960) sekä "Hiihtopartio Äänisellä" (1975). "Kuriiri katoaa" ja "Partisaanit tulessa" käsittelevät puolestaan Neuvostoliiton sotilaiden ja vakoilijoiden toimintaa Suomen maaperällä. "Viimeinen partio" kertoo virolaisten vapaaehtoisten kaukopartiosta Suomen puolustusvoimien palveluksessa. Hänen viimeinen teoksensa "Yli rautaesiripun" (1977) on kuvaus entisten suomalaisten kaukopartiomiesten sodan jälkeen NATO:n palveluksessa tekemistä tiedusteluretkistä Neuvostoliittoon.
Jalkaterä
Jalkaterä on useilla selkärankaisilla eläimillä oleva rakenne, joka sijaitsee jaloiksi kutsutun raajan osan kärjessä. Jalkaterä on monimutkainen rakenne, joka muodostuu luista, lihaksista ja muista pehmytkudoksista.
Jalkaterän ja käden rakenne on myös monella muulla selkärankaisella esiintyvän saman viisisormisen rakenteen variaatio. Isovarpaassa ja peukalossa on yksi nivel ja kaksi luuta, muissa varpaissa kolme luuta ja kaksi niveltä.
Jalkaterän etuosassa sijaitsevat varpaat ja jalkaterän takaosassa sijaitsee kantapää, joka on kantaluun (calcaneus) muodostama uloke.
Kuutioluun alapuolella sijaitsevaa osaa kutsutaan kuutioluun alapääksi.
Jalkaterä saattaa huonosti hengittävässä sukassa tai kengässä muodostaa voimakkaalta tuoksuvaa jalkahikeä.
Jalkaterän maata vasten olevaa alaosaa kutsutaan jalkapohjaksi. Jalkapohjan iho, kuten myös kämmenten iho, on paksumpaa kuin muualla kehossa. Jalkapohjassa ja käsissä on vähemmän pigmenttiä kuin muualla ihossa. Jalkapohjassa on 125 000 hikirauhasta, ja jalkapohjassa ja varpaiden päissä on yli 200 000 hermopäätettä, mikä on enemmän kuin missään muualla kehossa. Jalkapohjan tuntoaisti on oleellinen pystyasennon ylläpitämisessä ja säätelyssä.
Hengitystiet
Hengitystiet ovat ne hengityselinten osat, joiden kautta ilma kulkee ympäristöstä keuhkorakkuloihin. Hengitystiet jakautuvat ylähengitysteihin ja alahengitysteihin. Ylähengitysteihin kuuluvat nenäontelo sivuonteloineen, nielu ja kurkunpää. Alahengitysteihin kuuluvat henkitorvi ja keuhkoputket. Henkitorvi haarautuu vasempaan ja oikeaan pääkeuhkoputkeen, jotka puolestaan haarautuvat keuhkoissa pienempiin ilmatiehyeisiin, jotka vievät happea keuhkojen kuhunkin keuhkolohkoon. Lohkoissa ilmatiehyet jakaantuvat edelleen yhä pienemmiksi käytäviksi, aina yksittäisiksi keuhkorakkuloiksi eli alveoleiksi asti, joissa varsinainen kaasujenvaihto hengitysilman ja veren välillä tapahtuu.
Aleksei Tolstoi
Aleksei Tolstoi voi tarkoittaa
Simon Wright
Simon Wright (s. 19. kesäkuuta 1963, Manchester, Englanti) tunnetaan parhaiten entisenä AC/DC:n ja Ronnie James Dion rumpalina. Wright aloitti rumpujen soiton hyvin nuorena ja oli jo 13-vuotiaana itseoppinut rumpali. Wrightin omien sanojen mukaan hänen esikuviaan olivat Cozy Powell, John Bonham ja Tommy Aldridge. Wrightin ensimmäinen ammattimainen esiintyminen oli Girlschoolin "Screamin Blue Murder Tour" -nimisellä kiertueella.
Simon Wright liittyi AC/DC:n riveihin vuosiksi 1983-1989, kun alkuperäinen rumpali Phil Rudd poistui miehistöstä. Wright soitti rumpuja kolmella AC/DC-levyllä: "Fly on the Wall", "Who Made Who" ja "Blow Up Your Video".
Vuosina 1989-1993 ja vuodesta 2000 lähtien Wright on levyttänyt 6 albumia Dion riveissä. Uusin levytys on vuoden 2005 konserttitaltiointi "Evil or Divine". Wright on vieraillut myös yhtyeissä UFO, Michael Schenker Group ja John Norum.
Vuonna 2005 Simon Wright vieraili Iron Maiden -tribuuttilevyllä. Hän on soittanut myös aiemmin cover-levyllä, vuoden 1998 julkaisulla "Thunderbolt", joka oli kunnianosoitus hänen entiselle työnantajalleen, AC/DC:lle. Tällä hetkellä Wright soittaa Rhino Bucket- nimisessä yhtyeessä.
Blank Verse
Blank Verse on Zero Ninen toinen levy. Se julkaistiin vuonna 1982, ja CD:nä 2001. Albumi äänitettiin Lontoossa Kingsway Recordersilla ja
sen tuottajina toimivat Paul Watkins sekä Ian Gillan, joka tunnetaan paremmin Deep Purplen ja Black Sabbathin laulajana. Gillan kylläkin on useissa haastatteluissa myöntänyt "tuottaneensa" levyn lähinnä istumalla vastapäisessä ravintolassa.
Juhani Lahtinen
Juhani Heikki Kalevi Lahtinen (28. syyskuuta 1938 Tampere – 8. maaliskuuta 2018 Espanja) oli suomalainen jääkiekkomaalivahti.
Lahtinen oli aikansa huippuvahti. Hän pelasi koko 252 ottelua kestäneen SM-sarjauransa Tampereen Ilveksessä. Vain Jukka Tammella on enemmän pelejä Ilveksen maalissa. Lahtinen voitti urallaan viisi Suomen mestaruutta ja yhteensä 12 SM-mitalia.
Lahtinen pelasi kymmenen kertaa arvoturnauksessa: kahdeksat MM-kilpailut ja kahdet olympiakisat. Maaotteluita hänelle kertyi 160.
Yleisurheilussa Lahtinen oli Suomen huippuja nuorten tasolla. Hän voitti vuonna 1957 nuorten SM-kultaa seiväshypyssä ja 4×100 metrin viestissä.
Headline
Headline on Zero Nine -yhtyeen vuonna 1984 julkaisema albumi. CD ilmestyi vuonna 2002. Albumi äänitettiin Tukholmassa Electran studiolla.
Sakari Sillankorva
Sakari Sillankorva (24. elokuuta 1926 Ypäjä − 2010) oli suomalainen jääkiekkopuolustaja ja -erotuomari.
Sillankorva pelasi urallaan Lukossa kaudet 1950–1959. SM-sarjassa hän pelasi yhteensä 41 ottelua pistein 1+3.
Sillankorva oli kuitenkin tunnetumpi erotuomaritehtävistään. Suomen Jääkiekkomuseo valitsi hänet toisena tuomarijäsenenä Suomen Jääkiekkoleijonaksi. Sillankorva puhalsi 196 SM-sarjan ottelua ja viidet MM-kisat.
Visions, Scenes and Dreams
Visions, Scenes and Dreams on Zero Nine -yhtyeen ensimmäinen albumi. Se julkaistiin 1982.
F1 Challenge ’99–’02
F1 Challenge ’99–’02 (myös nimellä F1 Career Challenge) on EA Sportsin julkaisema Formula 1-aiheinen ajopeli. Peli on EA:n toistaiseksi viimeisin Formula 1 -peli. Peli on julkaistu 24. kesäkuuta 2003 ja pelissä pääsee ajamaan niin Kimi Räikkösen, Mika Salon kuin Mika Häkkisenkin autoa. Peli sisältää nimensä mukaisesti vuodet 1999–2002.
Peli on saanut suosiota modiensa joita on yleisesti jaossa yli 450.
F1 Challengeen on monia modeja. Tunnetuimpia modien tekijöitä ovat mm. Ralph Hümmerich ryhmineen (RH), CTDP, CREW, MMG ja Jürgen ryhmineen.
F1-teemaa on jatkettu monessakin eri modissa. Tässä listaa kausista, jotka on tehty pelattavaksi F1C:hen. Perässä modausryhmän nimi:Lisäksi muita modeja ovat:
White Lines
White Lines on Zero Nine -yhtyeen vuonna 1985 julkaisema albumi. Levyllä on myös yksi coverkappale eli alun perin Ike & Tina Turnerin tunnetuksi tekemä ”River Deep Mountain High” (Jeff Barry, Ellie Greenwich, Phil Spector). Albumin äänitys tapahtui Helsingissä Finnvoxin studiolla tammikuussa 1985. Sen tuotti T. T. Oksala.
Yleisurheilun maailmancup
Yleisurheilun maailmancup oli kansainvälisen yleisurheiluliiton IAAF:n kerran neljässä vuodessa järjestämä yleisurheilun maa- ja maanosajoukkuekilpailu. Kilpailuun osallistuneet joukkueet olivat Yhdysvallat, Eurooppa, Afrikka, Aasia, Oseania ja Amerikka. Lisäksi Euroopan cupin superliigan kaksi parasta maata kilpailivat omilla joukkueillaan. Mikäli käytössä oli yhdeksäs juoksurata, sai myös järjestäjämaa kilpailla omalla joukkueellaan. Kilpailuissa jaetaan myös urheilijoille palkintorahoja heidän henkilökohtaisten sijoitustensa mukaan.
Kilpailut käydään suoraan loppukilpailuina ilman erillistä karsintavaihetta.
Maailmancup on järjestetty kymmenen kertaa, ensimmäisen kerran vuonna 1977 ja viimeksi 2006.
Vuonna 2010 IAAF korvasi maailmancupin maanosien cupilla. Maanosien cupissa kilpailevat maanosajoukkueet Aasia–Oseania, Afrikka, Amerikka ja Eurooppa. Henkilökohtaisiin lajeihin joka joukkue ilmoittaa kaksi ja joihinkin lajeihin kolme urheilijaa.
Djibouti (kansallislaulu)
Djiboutin kansallislaulu otettiin käyttöön maan itsenäistyessä Ranskan alaisuudesta vuonna 1977. Laulun on sanoittanut Aden Elmi ja säveltänyt Abdi Robleh.
Rwanda Nziza
Rwanda Nziza (”Kaunis Ruandamme”) on Ruandan kansallislaulu, joka otettiin käyttöön 1. tammikuuta 2002. Se korvasi vuodesta 1962 käytössä olleen vanhemman hymnin Rwanda swacu. Tämä liittyi maan yleiseen uudistusprosessiin, jossa sekä maan lippu että vaakuna vaihdettiin uuteen. Tarkoituksena oli saada kansakunnalle uusi alku ja ottaa samalla etäisyyttä Ruandan siihenastisesta, verisestä historiasta. Hymni on kirjoitettu perinteisellä afrikkalaisella tyylillä maan kansallisella kielellä kirjarwandaksi.
Laulun on sanoittanut Faustin Murigo ja säveltänyt Jean-Bosco Hashakaimana, maan kansallisen sotilassoittokunnan kapellimestari.
Leonberginkoira
Leonberginkoira ("Leonberger") on suurikokoinen saksalainen seura-, perhe- ja vahtikoira.
Yleisvaikutelma: Alkuperäistä käyttötarkoitustaan vastaavasti leonberginkoira on hyvin suuri, voimakas ja lihaksikas mutta silti tyylikäs koira. Sille on tunnusomaista tasapainoinen ruumiinrakenne ja itsevarma rauhallinen, mutta valpas luonne. Uroksen säkäkorkeus on 72-80 cm, nartun 65-75 cm. Runko on säkäkorkeutta jonkin verran pidempi. Pää mieluummin pitkänomainen kuin lyhyt, leveyttään korkeampi. Kuono ja kallo yhtä pitkät. Päässä ei ryppyjä. Kallo hiukan kupera, ei takaosastaan oleellisesti leveämpi kuin silmien kohdalta. Otsapenger selvä, mutta ei liioiteltu. Kuononselkä leveä, vähän kupera. Huulet tiiviit väriltään mustat. Kirsu musta. Säännöllinen. tasainen ja täydellinen leikkaava purenta, tasapurenta sallittu. Silmät ruskeat, soikeat, luomet eivät roiku. Korvat korkealle kiinnittyneet, riippuvat, melko isot ja paksut. Kaula pitkähkö, kaareva, ei löysää kaulanahkaa. Säkä korostunut. Selkä suora ja leveä. Lantio melko pitkä. Rintakehä syvä ja leveä. Raajaluusto huomattavan vahva. Käpälät tiiviit, melkein pyöreät. Kulmaukset voimakkaat. Liikunta pitkällä askeleella ja hyvällä takaraajojen työnnöllä.
Leonberginkoira ei ole arka eikä aggressiivinen. Se on itsevarma, rauhallinen ja peloton. Oppivainen ja huomiokykyinen. Keskimääräinen temperamentti (mm. leikkimishalu). Tottelevainen ja siksi helppo kouluttaa. Vahtii omaa aluettaan. Tulee melkein aina hyvin toimeen lasten kanssa. Leonberginkoira on herkkä, eloisa, lempeä ja ystävällinen,mutta toisaalta toimelias ja voimakastahtoinen.
Leonbergin kaupungista kotoisin oleva Heinrich Essig astutti 1830- ja 1840-luvun vaihteessa mustavalkoisen newfoundlandinkoiranartun myöhemmin Landseer St. Bernhardin luostarista hankitulla Barry nimisellä
bernhardinkoirauroksella. Myöhemmin risteytyksiin käytettiin myös pyreneittenkoiraa. 
Parissakymmenessä vuodessa rotu oli saavuttanut huiman suosion, ja oikein komeista koirista maksettiin suuria summia. Leonberginkoira oli tuohon aikaan statussymboli; kuuluisien taiteilijoiden, ruhtinaitten ja jopa kuninkaitten seuralainen. 1800-luvun loppupuolella leonberginkoira oli Baden-Württembergin alueella pääasiassa maatilojen koira, koska se tunnettiin vartio- ja vetotaidoistaan. Maailmansotien jälkeen koirien määrä väheni. Leonberginkoira on hyvin leikkisä. Lenkkeilystä tämä koira pitää paljon.
Nykyään koiraa voi käyttää vesipelastuksessa.
Leonberginkoiralla esiintyy mm. seuraavia perinnöllisiä sairauksia ja vikoja:
Gastriini
Gastriini (lat. "gaster" 'maha') on ruoansulatuksen peptidihormoni, joka saa mahalaukun limakalvon solut erittämään suolahappoa mahanesteeseen. Gastriini edistää myös limakalvon uusiutumista mahalaukussa, ohutsuolessa sekä paksusuolessa. Gastriinia erittyy mahanportin sopen ja pohjukaissuolen limakalvojen epiteelisoluista (niin sanotuista G-soluista). Se vaikuttaa sekä parakriinisesti kudoshormonina että endokriinisesti verenkierron kautta mahalaukun parakriinisoluihin, joiden protonipumppujen toiminta voimistuu.
Gastriinia on kahta eri muotoa, 17 aminohapon pitkä G-17 ("pikkugastriini") sekä 34 aminohapon mittainen G-34 ("iso gastriini"). Näistä G-34:ää erittyy vain pohjukaissuolesta. Gastriini on rakenteeltaan läheistä sukua ruuansulatuskanavan toimintaan niin ikään osallistuvalle kolekystokiniinille, vaikka ne eroavatkin vaikutuksiltaan.
Gastriinin eritys voi häiriintyä haiman kasvaimen seurauksena, jolloin puhutaan Zollinger–Ellisonin oireyhtymästä. Oireyhtymässä vialliset haimasolut erittävät liikaa gastriinia, minkä johdosta mahanesteen jatkuva liikahappamuus aiheuttaa mahahaavoja.
Ruuan aiheuttamat näkö-, haju- ja makuaistimukset sekä ruoan pureskelu saavat aikaan hermoimpulssien kulkeutumisen keskushermostoon, josta puolestaan lähtee kiertäjähermoa pitkin hermoimpulsseja ruuansulatuskanavaan. Kiertäjähermosta tulevat hermoimpulssit lisäävät gastriinin eritystä mahan porttiosasta ja pohjukaissuolesta. Kun mahalaukkuun saapuu ravintoa, pepsiini pilkkoo proteiinia peptideiksi ja aminohapoiksi, jotka stimuloivat suoraan G-soluja erittämään gastriinia. Mahalaukun venyessä ruoasta myös hermosto signaloi G-soluja lisäämään gastriinin eritystä. Gastriini erittyy sekä solujen lähiympäristöön että verenkiertoon, josta se palaa mahalaukun seinämän soluihin. Näin ruoan päätyminen mahalaukkuun saa aikaan pitkäkestoisen mahanesteen erityksen.
Gastriini vaikuttaa mahalaukun epiteelin parietaalisoluihin sekä suoraan että epäsuorasti. Suorassa vaikutusreitissä gastriini sitoutuu parietaalisolun solukalvon CCK-reseptoriin. Epäsuorassa reitissä gastriini puolestaan sitoutuu ECL-solujen gastriinireseptoreihin. Tämän seurauksena ECL-solut vapauttavat histamiinia, joka sitoutuu parietaalisolujen histamiinireseptoreihin voimistaen suolahapon eritystä.
Kun mahalaukun pH laskee riittävästi, gastriinin eritys vähenee negatiivisen palautekytkennän myötä. Mahalaukun epiteelin D-solut aistivat vetyionien kasvaneen pitoisuuden suoraan ja alkavat erittää somatostatiinia, joka sitoutuu G-solun reseptoriin ja estää gastriinin erityksen. Tämän seurauksena happaman mahanesteen eritys vähenee ja pH pääsee tasoittumaan. Somatostatiinia erittyy myös haiman saarekkeiden δ-soluista sekä hypotalamuksen neuroneista.
Myös pohjukaissuoleen saapuvat rasvahapot laskevat gastriinin eritystä. Ohutsuolen alkuosan enteroendokriinisolut erittävät rasvahappojen vaikutuksesta GIP:tä ja kolekystokiniinia, jotka saavat mahalaukun solut hillitsemään gastriinin eritystä.
Gaizka Mendieta
Gaizka Mendieta Zabala (s. 27. maaliskuuta 1974 Bilbao, Vizcayan maakunta, Espanja) on espanjalainen entinen jalkapalloilija, jonka uran huippuvuodet ajoittuivat 2000-luvun vaihteen Valenciaan. Myöhemmin hän pelasi urallaan Englannin valioliigan Middlesbroughissa. Mendietan pelipaikka oli keskikenttäpelaaja, ja hänet tunnettiin erityisesti hyvistä rangaistuspotkuistaan.
Mendieta syntyi Baskimaan Bilbaossa, mutta adoptoitiin pienenä castellónilaiseen perheeseen. Castellónissa vuonna 1991 ammattilaisuransa aloittanut Mendieta siirtyi korkeimmalle sarjatasolle Primera Divisióniin ja Valencian joukkueeseen jo seuraavana vuonna. Valenciassa hän nousi Euroopan arvostetuimpien keskikenttäpelaajien joukkoon oltuaan tärkeässä roolissa, kun Valencia pelasi kahdesti peräkkäin Mestarien liigan loppuottelussa. Vuonna 2001 Mendieta siirtyi suurella, 29 miljoonan punnan siirtosummalla Italiaan, Lazioon, mutta ensimmäinen – ja viimeiseksi jäänyt – kausi roomalaisseurassa oli suuri pettymys. Seuraavaksi kaudeksi Lazio lainasi miehen Barcelonaan, mutta hän ei päässyt edes kotimaassaan lähellekään vuosituhannen vaihteen tasoaan. Myös Barcelonan visiitti jäi yhden kauden mittaiseksi.
Kaudella 2003–2004 Mendieta siirtyi lainasopimuksella Middlesbroughiin Englantiin, joka lainan päätyttyä osti hänet. Jo ensimmäisellä kaudellaan brittiseurassa hän oli voittamassa seuran kaikkien aikojen ensimmäistä titteliä, joka oli Englannin liigacupin voitto. Koska debyyttikausi saarivaltiossa meni suurimmaksi osaksi brittiläiseen pelityyliin sopeutumiseen, odotettiin Mendietalta todellista paluuta huipulle toisella kaudellaan, mutta useat loukkaantumiset romuttivat suunnitelmat. Seurajoukkueuran paras saavutus Mestarien liigan loppuottelupaikkojen ja Englannin liigacupin voiton ohella on Espanjan cupin voitto vuodelta 1999.
Espanjan maajoukkueessa Mendieta pelasi 40 ottelua, joissa hän teki kahdeksan maalia. Mendieta edusti Espanjaa EM-kilpailuissa 2000 ja MM-kilpailuissa 2002. Parhaat maajoukkuepelinsä hän pelasi vuoden 2000 EM-kilpailuissa, jossa Espanja oli murtamassa ”arvokilpailukiroustaan”, mutta putosi lopulta puolivälierissä Ranskalle. Tuossa ottelussa Espanja sai lopussa rangaistuspotkun, jonka Raúl laukoi yli maalin. Monet jäivät jossittelemaan, olisiko Espanja päässyt jatkoon, jos vaihtoon otettu ja jo yhden rangaistuspotkun ottelussa maaliin laukonut Mendieta olisi ollut laukomassa myös tuota rangaistuspotkua.
Pedagogiikka
Pedagogiikka tarkoittaa tapaa, jolla opetus järjestetään, sekä sen näkemyksellisiä kasvatuksellisia periaatteita. Pedagogiikka-sanalla on historiallisesti ollut useita merkityksiä. Se on tarkoittanut 1) koko kasvatustieteen tieteenalaa, 2) kasvatus- ja opetusoppia, 3) kasvatus- tai opetusoppia, 4) opetus- tai kasvatustaitoa, 5) kasvatuksellisia suuntauksia (kuten Steiner-pedagogiikka) sekä 6) tietyn kohdealueen kasvatustieteellistä opetusta ja tutkimusta (kuten erityispedagogiikka, korkeakoulupedagogiikka tai yliopistopedagogiikka). Pedagogiikan kreikankieliset kantasanat ovat "paidia" () ja "ágō" (, "johtaa"); tässä "paidia" viittaa lapsiin, minkä vuoksi aikuisopetusta ei aina lasketa pedagogiikan osaksi (katso andragogiikka). Kreikankielen sana "paidagogos" eli pedagogi tarkoittaa sananmukaisesti käännettynä lapsen ohjaajaa tai kasvattajaa eli opettajaa.
Suomessa pedagogiikkaa opiskellaan yliopistojen kasvatustieteen laitoksilla sekä ammattikorkeakoulujen ammatillisessa opettajankoulutuksessa.
Teoksessa "Hermeneuttisen pedagogiikan pääsuuntaukset" Pauli Siljander luonnehtii käsitteiden pedagogiikka ja kasvatustiede eroa siten, että pedagogiikkaa käytetään yleensä laajempana käsitteenä sisältäen sekä kasvatuksen teoreettisen puolen että kasvatuskäytännön.
Makrotasolla pedagogiikka tarkoittaa valtion ja kuntien tasolla koulutusjärjestelmäratkaisuja ja niiden koulutuspoliittisia ratkaisuja. Mesotasolla sana tarkoittaa koulun tapaa järjestää opetus ja sen perustelut opetussuunnitelmassa. Mikrotasolla pedagogiikka tarkoittaa opettajan tapaa järjestää opetuksena sekä ratkaisujen takana olevaa opetusnäkemystä.
Pajapedagogiikka on oppilaitoksen ja työpajan välistä jaettua pedagogista vastuuta, jossa opetus ja sen tahti rakennetaan yksilön ominaisuuksien, erityispiirteiden ja toimintakyvyn ympärille vaihtoehtoisessa oppimisympäristössä.
Pedagogiikka-sana on viime aikoina alkanut korvata didaktiikka-termin käyttöä, koska didaktiikalla on muualla maailmassa rajoittunut ja kielteinen arvolataus. On kuitenkin huomattava, että pedagogiikka ja didaktiikka tarkoittavat Suomessa varsin eri asioita kuin anglosaksisissa maissa.
Pedagogiikalla perustellaan koulutuksen tavoitteita, arvoja ja käytäntöjä, sekä menetelmävalintoja. Perusteluissa voidaan korostaa joko yhteiskunnan etua tai yksittäisen oppijan etua. 2000-luvun Suomessa makrotason pedagogiikka on välineellistynyt (kriittisesti puhutaan "ohennetusta pedagogiikasta") ja hakee koulutuksesta nimenomaan hyötyä yhteiskunnalle.
Kouluopetuksen eriyttäminen tason mukaan auttaa lahjakkaita oppilaita hyötymään koulusta. Aiemmat tutkimukset yhdistänyt tutkimuskatsaus havaitsi, että lahjakkaiden erityisohjelmat olivat ensisijaisia, mutta luokan tai luokkien opettaminen tasoryhmittäin ja oppilaan siirtäminen etuajassa ylemmälle vuosiluokalle auttoivat. Sen sijaan Luokkien muodostaminen tason mukaan ei auttanut paljonkaan.
Espanjan kansalliskaarti
Espanjan kansalliskaarti eli Guardia Civil on sotilaallisesti järjestetty ja Espanjan asevoimiin kuuluva, pääasiassa poliisitehtäviä hoitava, santarmilaitos, jolla on sekä sotilas- että siviilitoimintoja. Se perustettiin kuningatar Isabella II:n kaudella ensimmäisen karlistisodan jälkeen vuonna 1844 turvaamaan Pyreneiden rajavyöhykettä.
Guardia Civil työllistää nykyään noin 73 000 henkilöä. Sen päätehtäviä ovat terrorismin vastainen toiminta sekä rajavyöhykkeiden, moottoriteiden, satamien ja rannikkoalueiden valvonta. Tämän toiminnan tehostamiseksi Guardia Civilillä on käytössään aseistettuja helikoptereita ja nopeita partioveneitä. Organisaatioon kuuluu myös erityinen vero-osasto, jonka tehtävänä on ehkäistä salakuljetusta, huumekauppaa, petoksia ja muita verorikoksia. Guardia Civil on yksi baskiseparatistijärjestö ETA:n iskukohteista, ja useita sen jäseniä on kuollut järjestön pommi-iskuissa.
Guardia Civil muistetaan historiassa lähinnä diktaattori Francisco Francon kansalliskaartina. Espanjan sisällissodan ja Francon vallan aikana sitä syytettiin sotarikoksista, kidutuksesta ja muista laittomuuksista. Historiankirjoihin jäänyt tapahtuma oli myös Guardia Civilin everstiluutnantti Antonio Tejeron johtama vallankaappausyritys kesken Espanjan edustajainhuoneen istunnon 23. helmikuuta 1981.
Koska Guardia Civil on sotilaallinen organisaatio, sen jäsenillä ei ole oikeutta liittyä ammattiliittoihin, toisin kuin Policía Nacionalin jäsenillä. Useat Guardia Civilin jäsenistä perheinensä asuvat varuskunnissa.
Guardia Civiliin verrattavissa olevia santarmiorganisaatioita ovat muun muassa Italian Carabinieri ja Ranskan Gendarmerie.
Matthew Pinsent
Sir Matthew Pinsent (s. 10. lokakuuta 1970 Holt, Norfolk) on englantilainen kilpasoutaja ja moninkertainen olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Matthew Pinsent voitti neljä olympiakultaa vuosina 1992–2004: Barcelonassa ja Atlantassa perämiehettömällä kaksikolla legendaarisen brittisoutaja Steve Redgraven kanssa, Sydneyssä ja Ateenassa voitto tuli perämiehettömällä nelosella.
MM-tasolla Pinsent voitti vuosina 1989–2003 10 kultaa ja kaksi pronssia.
Pinsent oli KOK:n urheilijajäsenenä vuosina 2001–2004. 30. marraskuuta 2004 hän ilmoitti lopettavansa uransa. Pinsent on julkaissut elämäkertansa nimellä "A Lifetime in a Race" (2004, ISBN 0-09-190149-9)
Huíla
Huila on Angolan maakunta, joka sijaitsee maan lounaisosassa. Sen pinta-ala on 78 700 km² ja siellä asui vuonna 2014 2 497 422 asukasta. Maakunnan pääkaupunki on Lubango ja kuvernöörinä toimii Ramos da Cruz.
Maakunnassa on 14 kuntaa:
Phetchaburi (provinssi)
Phetchaburin provinssi () on yksi Thaimaan provinsseista. Se sijaitsee maan keskiosassa noin 150 kilometriä Bangkokista lounaaseen. Naapuriprovinssit ovat Rachaburi ja Samut Songkhram pohjoisessa sekä Prachuap Khiri Khan etelässä. Provinssin pinta-ala on 6 225,1 neliökilometriä ja siellä on arviolta 477 400 asukasta (vuonna 2017).
Phetchaburiin kuuluu muun muassa Cha Amin rantalomakohde.
Phetchaburi sijaitsee Malakan niemimaan tyvessä. Sen itäpuolella on Siaminlahti ja lännessä Myanmarin rajan takana Tanaosivuoret. Rajaseudun vuoristoa lukuun ottamatta maakunta on tasaista aluetta. Noin puolet sen pinta-alasta on Kaeng Krachanin kansallispuistoa, joka on perustettu suojelemaan sademetsän luontoa.
Provinssi jakaantuu kahdeksaan piiriin ("amphoe"), jotka puolestaan jakaantuvat 93 kuntaan ("tambon") ja 681 kylään ("muubaan").
Scott Warren
Scott Warren oli Dio-yhtyeen kosketinsoittaja. Hän on soittanut Warrantissa ja Keelissä ennen Dioon liittymistään. Hän on itseoppinut kosketinsoittaja, joka aloitti 6-vuotiaana. Myöhemmin hän opiskeli ammattilaiseksi Dick Grove -musiikkiopistossa.
Scott liittyi Dioon ja soitti koskettimia albumilla "Strange Highways" vuonna 1994. Hän on ollut Dion jäsen siitä lähtien.
Hänen tunnetuin kosketinsoolonsa on "Killing the Dragon" -levyn kappaleessa "Before The Fall"
Akashi
Akashi () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Hyōgon prefektuurissa. Se sijaitsee Seton sisämeren rannalla Awajin saaren pohjois- ja prefektuurin pääkaupungin Kōben länsipuolella. Kaupungissa on 294 220 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 49,42 neliökilometriä. Akashi on nimitetty yhdeksi Japanin erityiskaupungeista.
Sen paikalla on ollut historiallinen Akashin linna vuodelta 1618, mutta itse kaupunki perustettiin vasta 1. marraskuuta 1919. Japanin normaaliaika on "Akashin aikaa", koska 135. pituuspiiri kulkee kaupungissa olevan temppelin läpi. Kaupungin elinkeinoina ovat kalastus, kone- ja tekstiiliteollisuus, ja siellä sijaitsee Kawasakin päätehdas.
Jänneväliltään maailman pisin riippusilta vuodelta 1998 on Akashi-Kaikyon silta, joka kulkee Shikokun saarelta Honshūlle Awajin saaren kautta.
Al-Nasheed al-Watani
Al-Nasheed al-Watani (النشيد الوطني) on Kuwaitin kansallislaulu. Laulun on sanoittanut runoilija Ahmad Meshari Al-Adwani, Ibrahim Al-Soula sävelsi sen musiikin ja Ahmad Ali teki sen nykyisen sovituksen. Laulu esitettiin ensi kerran kansallisessa radiossa 25. helmikuuta, 1978. Ennen vuotta 1978 Kuwaitin kansallislauluna soitettiin fanfaari Amiri Salute, jonka on säveltänyt Yusuf Adees vuonna 1951. Nykyään emiiriä tervehditään kansallislaulun kuudella ensimmäisellä säkeellä, joka siis on Kuwaitin hallitsijahymni.
Laulua käytetään Kuwaitissa verrattain harvoin, näin tapahtuu yleensä vain erityisen juhlallisissa tilanteissa. Tämän vuoksi monet kuwaitilaiset eivät tunne omaa kansallislauluaan.
Sándor Petőfi
Sándor Petőfi (1. tammikuuta 1823 Kiskőrös – 31. heinäkuuta 1849 Fehéregyháza (nyk. Albeşti)
) oli Unkarin kansallisrunoilija ja tärkeä henkilö Unkarin vallankumouksessa 1848. Slovakkisyntyisten vanhempien lapsena Sándor Petőfi sai syntyessään nimen Alexander Petrovics. Sándor Petőfiksi hän vaihtoi nimensä aloittaessaan kirjailijan uransa 1842. Hän johti kansallismielisten nuorten runoilijoiden ryhmää, joka tapasi Pestin kahviloissa ja edisti unkarin kieltä ja kulttuuria. Petőfi osallistui vapaustaisteluun ja sai ilmeisesti surmansa 1849.
Sándor Petőfin runous lainaa mittaa ja tematiikkaa kansanlauluista, hiukan Eino Leinon "Helkavirsien" tapaan. Kansan urheuden ihannointi tuo mieleen myös Johan Ludvig Runebergin "Vänrikki Stoolin tarinat". Tunnetuin Petőfin yksittäinen runo on "isänmaallinen ohjelmanjulistus" "Kansallislaulu", tunnetuin laajempi teos saturunoelma "János-sankari".
Lähde: Fennica
Ampelmännchen
Ampelmännchen (saks. deminutiivi sanasta "Ampelmann" eli ”liikennevaloukkeli”) tarkoittaa alkujaan Saksan demokraattisessa tasavallassa käyttöön otettuja jalankulkijoille suunnatuissa liikennevaloissa näkyviä ihmishahmoja. Punainen ”ukkeli” levittää kätensä viestittääkseen "pysähdy" ja vihreä kävelee itsevarmasti eteenpäin viestittääkseen "mene". Suositut hahmot ovat sittemmin muodostuneet niin sanotun ostalgian symboleiksi ja levinneet myös läntiseen Saksaan. Niiden ympärille on lisäksi syntynyt suuri matkamuistoesineliiketoiminta.
Ampelmännchen-hahmot suunnitteli vuonna 1961 Saksan demokraattisen tasavallan liikenneministeriössä työskennellyt liikennepsykologi Karl Peglau. Peglau halusi laatia mahdollisimman selkeän ja söötin hahmon, joka paitsi vetoaisi lapsiin olisi myös helposti ymmärrettävä vanhuksille. Idän ajo-opetusohjelman myötä liikennevaloukkelista tulikin hahmo, jolla koettiin olevan hieman tavallista enemmän ”sielua”. Sen kävelytyyli saattoi herättää mielikuvan tyypillisestä sosialistisesta kuvamaailmasta, jossa yritteliäs työläinen ponnisteli kohti kommunistista tulevaisuutta. Peglau sanoi kuitenkin pelänneensä hahmon hylkäämistä sen ”porvarillisen” hatun vuoksi.
1990-luvulla Saksan jälleenyhdistymisen jälkeen entisen Saksan demokraattisen tasavallan alueen liikennevalot yritettiin korvata standardeilla länsimaisilla liikennevaloilla. Liikennevalohahmon säilyttämiseksi kuitenkin aloitettiin kampanja, joka lopulta onnistui tavoitteesaan. Hahmo nousi kulttimaineeseen ja siitä tuli yksi itäsaksalaista estetiikkaa ihannoineen ostalgian symboleista. Siitä tuli suosittu myös turistien keskuudessa. Ampelmännchen-hahmot asennettiin jopa joidenkin Berliinin läntisten kaupunginosien jalankulkuvaloihin. Myös joissakin lännen kaupungeissa, kuten Saarbrückenissä ja Heidelbergissä, on otettu käyttöön Ampelmännchen-hahmot.
Vuonna 2004 Ampelmannin naispuolinen vastine, "Ampelfrau" eli ”liikennevaloakka” (myös Ampelweibchen tai Ampelmädchen), otettiin käyttöön Zwickaussa ja myöhemmin myös Dresdenissä ja Werdaussa sekä lännessä Kölnin Ehrenfeldin kaupunginosassa.
Susi Susanti
Lucia Francisca Susi Susanti (s. 11. helmikuuta 1971, Tasikmalaya, Länsi-Jaava) on indonesialainen entinen sulkapalloilija ja olympiavoittaja.
Susi Susanti voitti olympiakultaa Barcelonassa 1992 ja hänestä tuli maansa ensimmäinen olympiakultamitalisti (sulkapallo tuli olympialaisten ohjelmaan 1992). Finaalissa hän voitti Etelä-Korean Bang Soo-hyunin. Kaksi tuntia Susantin ottelun jälkeen hänen sulhasensa Alan Budikusuma voitti miesten sulkapallon olympiakultaa.
Susanti voitti maailmanmestaruuden vuonna 1993. Atlantan olympialaisissa hän hävisi välierissä Bang Soo-hyunille, mutta voitti pronssiottelussa Etelä-Korean Kim Ji-hyunin.
Ron Greschner
Ronald John ”Ron” Greschner (s. 22. joulukuuta 1954 Goodsoil, Saskatchewan) on kanadalainen aktiiviuransa lopettanut ammattilaisjääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja.
Ennen ammattilaisuraansa Greschner pelasi vuosina 1971–1974 kolme kautta New Westminster Bruinsissa WCHL:ssä (Western Canada Hockey League). Kolmannella WCHL-kaudellaan (1973–1974) Greschner toimi Bruinsin kapteenina ja oli seuransa paras pistemies 103:lla tehopisteellä (33 maalia ja 70 syöttöpistettä). Vuonna 1974 Greschner valittiin WCHL:n ensimmäiseen tähdistökenttään ja samana kesänä hän sai NHL-varauksen, kun New York Rangers varasi hänet numerolla 32 varaustilaisuuden toisella kierroksella. Myös WHA-seura Vancouver Blazers varasi Greschnerin, mutta hän valitsi NHL:n WHA:n sijasta.
Kauden 1974–1975 alussa Greschner pelasi muutaman ottelun New York Rangersin silloisen farmiseuran Providence Redsin riveissä AHL-liigassa ennen marraskuussa 1974 tapahtunutta NHL-debyyttiä, jonka jälkeen Greschner pelasi vakituisesti Rangersin kokoonpanossa. Hän oli tulokaskaudellaan 45:llä pisteellään (kahdeksan maalia ja 37 syöttöpistettä) seuransa kahdeksanneksi paras pistemies ja toiseksi eniten pisteitä tehnyt puolustaja Brad Parkin jälkeen.
Greschner pelasi Rangersissä koko NHL-uransa ajan, vuoteen 1990 asti. Hän oli kahdella kaudella eniten pisteitä tehnyt Rangers-puolustaja, kaudella 1977–1978 72:lla tehopisteellä (uran paras pistemäärä), 24:llä maalilla ja 48:lla syöttöpisteellä (uran paras syöttömäärä), ja kaudella 1980–1981 68:lla tehopisteellä, 27:llä maalilla (uran paras maalimäärä) ja 41:llä syöttöpisteellä.
Vuonna 1979 Greschner pelasi Rangersin riveissä Stanley Cupin loppuotteluissa, joissa Montreal Canadiens vei mestaruuden voitoin 4–1, ja vuonna 1980 hän pelasi ensimmäisen ja ainoan kerran ssa. 1980-luvulla hän kärsi useista loukkaantumisista: Greschner oli sivussa suurimman osan kausista 1981–1982 ja 1982–1983 selkävammojen vuoksi ja loppu-urallaan hän oli vain kahdella kaudella mukana muutamaa vaille kaikissa Rangersin runkosarjaotteluissa. Hän oli kuitenkin edelleen tärkeä osa Rangers-miehistöä ja lokakuusta 1986 joulukuuhun 1987 hän toimi Rangersin kapteenina Barry Beckin jälkeen ja ennen Kelly Kisiota. Greschner päätti 16-vuotisen NHL-uransa vuonna 1990.
Ron Greschner pelasi NHL-urallaan 982 runkosarjaottelua tehoin 179 maalia ja 431 syöttöpistettä. NHL:n pudotuspeleissä hän pelasi yhtenätoista keväänä 84 ottelua, joissa hän teki 49 tehopistettä, 17 maalia ja 32 syöttöpistettä. Jäähyminuutteja hänelle kertyi runkosarjassa 1226 ja pudotuspeleissä 106. Plusmiinustilastossa Greschnerin paras lukema on +9 (kahdella kaudella). Hän oli uransa päättyessä eniten pisteitä, maaleja ja maalisyöttöjä Rangersin riveissä kerännyt puolustaja. Ennätykset ovat sittemmin siirtyneet Brian Leetchille. Greschnerillä on edelleen hallussaan yksi seuraennätys: hän on eniten jäähyminuutteja Rangers-paidassa kerännyt pelaaja. Hän on myös neljänneksi eniten otteluita Rangersin riveissä pelannut pelaaja Harry Howellin, Brian Leetchin ja Rod Gilbertin jälkeen.
Greschner meni vuonna 1983 naimisiin huippumalli Carol Altin kanssa. Liitto päättyi asumuseroon vuonna 1996.
Simon Rattle
Sir Simon Rattle (s. 19. tammikuuta 1955 Liverpool) on brittiläinen kapellimestari, joka saavutti maineensa Birminghamin kaupungin sinfoniaorkesterissa ja toimii nykyisin Berliinin filharmonikoiden johtajana. Rattle on uransa aikana esittänyt teoksia laajasti barokkimusiikista aina nykymusiikkiin asti, mutta tunnetuin hän on varhaisen 1900-luvun musiikin, kuten Mahlerin tulkitsijana.
Rattle opiskeli nuorena pianon- ja viulunsoittoa, mutta hänen ensimmäinen työpaikkansa orkesterissa oli lyömäsoittaja. Vuonna 1971 hän aloitti opinnot Royal Academy of Musicissa Lontoossa ja valmistumisvuotenaan 1974 hän voitti "John Player" -kapellimestarikilpailun.
Valmistumisensa jälkeen Rattle johti Bournemouthin ja Liverpoolin sinfoniaorkestereita, kunnes aloitti Birminghamin sinfoniaorkesterin johtajana vuonna 1980. Hän jatkoi orkesterin johdossa aina vuoteen 1998 asti ja pitkän yhteistyön tuloksena orkesteri ja Rattle nousivat molemmat Ison-Britannian orkesterien eturiviin.
Vuonna 1999 Rattle nimitettiin Claudio Abbadon seuraajaksi Berliinin filharmonikoiden pääkapellimestariksi, jota pidetään yhtenä arvostetuimmista kapellimestarinviroista maailmassa. Hän konsertoi pääkapellimestarina filharmonikoiden kanssa ensimmäistä kertaa 7. syyskuuta 2002 esittäen Thomas Adèsin "Asylan" ja Gustav Mahlerin 5. sinfonian. Konserttitaltiointi julkaistiin levynä ja se sai ylistävät arviot musiikkilehdistössä. Gramophone-lehti nimitti Rattlen viimeisimpiin levytyksiin kuuluvaa Claude Debussyn "La Meria" ”"mahtavaksi levyksi"” ja nosti sen Rattlea filharmonikoiden johtajana edeltäneiden Abbadon ja Herbert von Karajanin levytyksien rinnalle.
Rattle ilmoitti tammikuussa 2013, ettei enää jatka orkesterin johtajana ja jättää paikan elokuussa 2018 ja siirtyy Lontooseen. Hänen seuraajakseen Berliinin filharmonikan jäsenet ovat valinneet Kirill Petrenkon..
Kashyyyk
Kashyyyk on George Lucasin luomassa "Tähtien sota" -elokuvamaailmassa wookieiden kotiplaneetta. Taitavat ja neuvokkaat wookiet ovat eläneet tuhansia vuosia korkeiden wroshyrpuiden kanssa. Wroshyrpuut ovat muodostaneet reheviä metsiä Kashyyykille, ja myös wookieiden latvakaupunki Kachirho on rakennettu spiraalin muotoon 300-metrisen wroshyrpuun ympärille.
Sergei Mihalkov
Sergei Vladimirovitš Mihalkov (; 13. maaliskuuta 1913 Moskova – 27. elokuuta 2009 Moskova) oli venäläinen lastenkirjailija ja muusikko. Hän oli yksi Neuvostoliiton tunnetuimmista lastenkirjailijoista. Mihalkov oli 1970–1990 Venäjän SFNT:n kirjailijaliiton puheenjohtajana. Hän sanoitti Gabriel El-Registanin kanssa Aleksandr Aleksandrovin säveltämän Neuvostoliiton hymnin. Mihalkov myös laati hymniin uudet sanat, kun se vuonna 2000 otettiin käyttöön Venäjän hymniksi.
Hänen poikansa Nikita Mihalkov ja Andrei Mihalkov-Kontšalovski ovat elokuvaohjaajia.
Mihalkov oli valtion virallisesti hyväksymä runoilija, joka estoitta ihannoi Stalinia. Neuvostokirjailijoiden liiton puheenjohtajana toimiessaan hän mustamaalasi toisinajattelijoita.
Mikhalkov syntyi Moskovassa vuonna 1913.
29-vuotiaana vuonna 1942 Mikhalkovin työ kiinnittyi Neuvostoliiton johtajan Joseph Stalinin huomion, joka antoi hänelle tilaisuuden kirjoittaa sanat uudelle kansallislaululle. Tuolloin maa oli sekasorrossa toisen maailmansodan takia ja Stalin halusi venäläisen teeman kansallislaulusta, joka korvaisi laulun Kansainvälinen.
Mikhalkov kirjoitti sanat säveltäjän Alexander Alexandrov kanssa (1883-1946). Uusi hymni esitettiin Stalinille kesällä 1943, ja se otettiin käyttöön maan uutena kansallislauluna 1. tammikuuta 1944.
Stalinin kuolema takia vuonna 1953 Mikhalkov alkoi kirjoittaa uusia sanoituksia vuonna 1970 jossa ei mainittu Stalinia tämän kuoleman johdosta.
Neuvostoliiton hymnin käyttäminen Mikhalkovin sanojen kanssa jatkui vuoteen 1991, jolloin presidentti Boris Jeltsin vetäytyi virastaan sen jälkeen, kun Neuvostoliitto hajosi.
Mikhalkov oli tähän akoihin 87-vuotias ja ollut pitkään eläkkeellä. Mutta kun Putinin painostus vanhan hymnin palauttamiseen otti vauhtia, hän otti kynänsä jälleen ja kirjoitti uusia sanoituksia. Tuloksena oli Venäjän federaation hymni, joka hyväksyttiin virallisesti vuonna 2001.
Kansallislaulun lisäksi Mikhalkov tuotti runsaasti satiirisia näytelmiä ja tarjosi skriptejä useille Neuvostoliiton komedioille. Hän onnistui menestyksekkäästi myös pitkään hajanainen satiirinen taru. Hänelle myönnettiin kolme Stalin-palkintoa (1941, 1942, 1950) ja lukuisia muita palkintoja.
Hän asui Moskovassa. Hänen 90-vuotisjuhlillaan vuonna 2003 Putin vieraili henkilökohtaisesti hänen kotonaan.
Vuonna 1936 Mikhalkov nai Natalia Petrovna Konchalovskaya (1903-1988), Vasily Surikovin tyttärentytär. He olivat naimissa 53 vuotta ennen kuin Natalia kuoli. Vuonna 1997 Mikhalkov nai fysiikan professorin Yulia Valeryevna Subbotinan.
Mikhalkov kuoli nukkuessaan 96-vuotiaana Moskovan sairaalassa. Hänet haudattiin Moskovan Novodevichy-hautausmaalle.
Jeremy Summerly
Jeremy Summerly on englantilainen kuoronjohtaja, joka toimii professorina Royal Academy of Musicissa ja johtaa Schola Cantorum ja Oxford Camerata -kuoroja. hän on levyttänyt lukuisia teoksia erityisesti renessanssi- ja barokkimusiikkia Naxos-levy-yhtiölle.
Summerly opiskeli kuoronjohtoa Oxfordin New Collegessa, josta hän valmistui loistavin arvosanoin vuonna 1982. Hän työskenteli seuraavat seitsemän vuotta BBC:n radiolle ja perusti myös Oxford Camerata -kuoron. Vuonna 1989 hänestä tuli luennoitsija Royal Academy of Musiciin.