hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Lomakiertue
Lomakiertue on Jope Ruonansuun 11. kesäkuuta 2001 julkaistu albumi. Levyllä on myös dataraita, joka sisältää albumin tv-mainokset. Albumin kansilehtinen sisältää Jopen "Lomakiertue"-pelin. Kansilehtisen piirrokset on piirtänyt Jopen veli Seppo Ruonansuu.
Aamun Koitto
Aamun Koitto on Suomen ortodoksisen kirkon yhteydessä toimivan Pyhien Sergein ja Hermanin Veljeskunnan julkaisema aikakauslehti ja ortodoksisen kirkon äänenkannattaja. Sen kustantajana toimii Kotimaa-Yhtiöt.
Aamun Koitto perustettiin Sortavalassa vuonna 1896. Se on Suomen vanhimpia kirkollisia lehtiä; sitä vanhempia ovat Suomen Vapaakirkon julkaisema Suomen Viikkolehti (perustettu 1887) sekä Suomen luterilaisen kirkon piirissä ilmestyvistä lehdistä Hengellinen Kuukauslehti (1888) ja Sanansaattaja (1876).
Vuonna 2015 Aamun Koitto julkaisi viisi 28-sivuista numeroa, joista kolme ensimmäistä kevätkaudella ja kaksi syksyllä. Karjalan hiippakunnan seurakuntien jäsentalouksiin lehti jaetaan seurakuntien tilaamana 44-sivuisena versiona, ja laajempi painos sisältää peruslehden lisäksi 16 alueellisesti toimitettua seurakuntasivua.
Työnnä kännykkä hanuriin
Työnnä kännykkä hanuriin on Jope Ruonansuun 4. marraskuuta 2002 julkaistu albumi. Albumin kappale "Soneranputsausjenkka" on aiemmin julkaistu Ruonansuun albumilla "Neuroopan omistajat" vuonna 1999. Kappale "Markka ja fyrkka" levytettiin vuonna 2001 ja se julkaistiin Edelin kokoelmasinglellä, jossa mukana ovat myös Korsuorkesteri ja Jonna Kantola.
Valeri Gazzajev
Valeri Georgijevitš Gazzajev (, , s. 7. elokuuta 1954 Ordžonikidze, Pohjois-Ossetian ASNT, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jalkapallovalmentaja ja entinen maajoukkuetason hyökkääjä. Kansallisuudeltaan hän on osseetti. Hän toimii FK Alania Vladikavkazin puheenjohtajana ja päävalmentajana.
Gazzajev aloitti jalkapalloilijanuransa kotikaupunkinsa Spartakissa. Spartakin edustusjoukkueessa hän pelasi vuosina 1970–1973 ja 1975 käytyään välissä Donin Rostovin SKA:ssa. Lisäksi Gazzajev edusti pelaajaurallaan Moskovan Lokomotivia (1976–1978), Moskovan Dynamoa (1979–1985) ja Tbilisin Dynamoa (1986). Vuonna 1984 hän voitti Moskovan Dynamossa cup-mestaruuden. Kaikkiaan hän pelasi Neuvostoliiton liigassa 283 ottelua ja teki 89 maalia.
Neuvostoliiton maajoukkueessa Gazzajev pelasi kahdeksan ottelua ja teki neljä maalia. Neuvostoliiton olympiajoukkueessa hänen saldokseen jäi 11 ottelua ja kaksi maalia. Hän oli voittamassa olympiapronssia 1980 Moskovan kisoissa. Nuorisomaajoukkueissa hän voitti Euroopan-mestaruuden vuosina 1976 ja 1980.Valmentajaurallaan Gazzajev on valmentanut Moskovan Dynamoa vuosina 1986–1987 ja uudelleen 1991–1993, kasvattajaseuraansa Spartakia, joka eräässä vaiheessa tunnettiin nimellä Spartak-Alanija, vuosina 1989–1991 sekä 1994–1999. Lisäksi hän on valmentanut Venäjän nuorten maajoukkuetta 2001–2002 ja Venäjän maajoukkuetta 2002–2003. TsSKA:ta hän valmensi ensin vuosina 2001–2003 ja uudelleen vuosina 2004–2008. Valmentajana hänen saavutuksiinsa lukeutuvat Venäjän mestaruudet vuosilta 1995, 2003 ja 2005, Venäjän cupin mestaruus 2002 ja 2005, UEFA Cupin voitto 2005. Gazzajeville on myös myönnetty Venäjän federaation ystävyyden ja ensimmäisen asteen urheilun kunniamerkit.
Toukokuussa 2009 Gazzajev allekirjoitti kolmivuotisen sopimuksen Ukrainan tuoreen mestarijoukkueen Dynamo Kiovan päävalmentajaksi. Gazzajevin johdolla Dynamo ei kyennyt haastamaan FK Šah’tar Donetskia mestaruuskamppailussa, vaan joukkue jäi liigassa kakkoseksi kuusi pistettä donetskilaisten takana. Lokakuun alussa 2010 Gazzajev erosi tehtävistään Dynamon hävittyä Eurooppa-liigan lohkovaiheessa moldovalaiselle FC Sheriffille.
Tammikuussa 2011 Gazzajevista tuli FK Alania Vladikavkazin puheenjohtaja. Marraskuussa 2012 Gazzajev otti hoitaakseen päävalmentajan tehtävät, kun hänen poikansa Vladimir sai potkut.
American Office
American Office on Jope Ruonansuun ja Juha Laitilan vuonna 2002 julkaistu albumi. Vuonna 2002 Laitilan ja Ruonansuun American Office -nimikkosketsejä esitettiin paikallisradioissa. Julkaistulla CD:llä on 22 sketsiä.
Mieheke
Mieheke on vuonna 1936 valmistunut suomalainen romanttinen komedia, jonka on ohjannut Valentin Vaala. Pääosissa näyttelevät amerikansuomalainen tanssija Tuulikki Paananen ja Tauno Palo. "Mieheke" on "Vaimoke"-elokuvan epäsuora jatko-osa mutta myös rinnakkaisteokseksi sanottu ja hyödyntää sen menestystä. Vaala ohjasi elokuvasta myöhemmin uuden version nimellä "Minä ja mieheni morsian" (1955).
"Vaimokkeen" käsikirjoitus perustui Hilja Valtosen romaaniin, ja tähän Valtonen palkattiin tekemään alkuperäiskäsikirjoitus "Vaimokkeen" menestyksen innoittamana. Joitakin vuorosanoja kuitenkin lisättiin vielä kuvausten aikana..
Elokuvanteossa oli kiire, sillä "Mieheke" valmistui samana vuonna kuin "Vaimoke", ja kiire saattoi viedä siitä parhaan terän.
Nuori sihteeri Irmeli Venes (Tuulikki Paananen) on työn haussa, ja saadakseen pysyvän paikan hän joutuu valehtelemaan esimiehensä rouvalle olevansa naimisissa. Venes valitsee läheisen ravintolan asiakkaana olevan Reino Lahtisen (Tauno Palo), esittämään puolisoaan, ja Lahtinen suostuu pakon edessä. Myöhemmin suunnitelma tulee mutkistamaan, kun Lahtisen entinen morsian, pitkään ulkomailla ollut Virva Suokuma (Regina Linnanheimo) palaa Suomeen.
Logos (lehti)
Logos on Ortodoksisen Opiskelijaliiton (OOL) julkaisema kulttuurilehti. Lehti ilmestyy kuusi kertaa vuodessa. Opiskelijaliitto kuvaa lehteä näin: "Logos on tiukasti aikaansa ja ortodoksista maailmaa tarkkaileva lehti. Se ilmestyy OOL ry:n julkaisemana kuudesti vuodessa. Jokaisessa numerossa on muun muassa artikkeleita ajankohtaisista ortodoksisista aiheista, purevia ja mietiskeleviä kolumneja ja uutisia maailmalta."
Logoksen vastaavana toimittajana toimii Simo Haavisto (Vaasa) muun toimituskunnan kanssa. Toimitussihteeri on Ortodoksisen Opiskelijaliiton pääsihteeri Satu Hätinen (Helsinki).
Logos muutettiin vuonna 2012 verkkojulkaisuksi. Jäsenmaksun maksaneet OOL:in jäsenet voivat rekisteröityä lehden lukijaksi.
Finnshits
Finnshits on Jope Ruonansuun 12. syyskuuta 2003 julkaistu studioalbumi. Albumi on eräänlainen parodia Finnhits-albumisarjasta. Albumilta julkaistiin 25. heinäkuuta 2003 ""Annelin silmin / Stressmann"" -single. Finnshits sisältää kuvitteellisen radiotoivekonsertin, johon puhelinnumero on salainen ja pitää siksi arvata. Kaikki "soittajat" ovat julkkiksia (lukuun ottamatta Rampea, joka on Pirkka-Pekka Peteliuksen sketsihahmo).Ruonansuu kertoi, että kappale oli levytetty studiossa päivää ennen kuin Anneli Jäätteenmäen hallitus erosi kesäkuussa 2003.
Albumista on olemassa kolme erilaista TV-mainosta, joissa esiintyy Jope Ruonansuun lisäksi Pirkka-Pekka Petelius. Ohessa linkit joperuonansuu.com-sivuston Windows Media-muotoisiin tiedostoihin:
Me hirviöt (albumi)
Me hirviöt on Jope Ruonansuun 25. lokakuuta 2006 julkaistu albumi. Albumin tekoon tai ainakin sen "teemaan" on varmasti vaikuttanut Lordin ensimmäinen euroviisuvoitto Suomelle.
Albumi ylsi parhaimmillaan Suomen virallisen listan sijalle 14.
Ortodoksinen Kulttuuri (lehti)
Ortodoksinen Kulttuuri on Ortokirja ry:n julkaisema kulttuurilehti. Lehti ilmestyy kuusi kertaa vuodessa.
Ortodoksinen Kulttuuri -lehden vastaavana päätoimittajana toimii Petri Piiroinen, päätoimittajana Tiina Juurela ja toimittajina Jarmo Hakkarainen ja Ari Koponen.
Ilpo Saastamoinen
Ilpo Erkki Aslak (Ilja) Saastamoinen (s. 22. heinäkuuta 1942 Pielavesi) on suomalainen säveltäjä, kitaristi, kapellimestari ja basisti. Hän on soittanut kitaraa muun muassa Soulset- ja Karelia-yhtyeessä sekä tehnyt yhteistyötä muun muassa Nils-Aslak Valkeapään ja Jaakko Gauriloffin kanssa. Piirpauke-yhtyeessä Saastamoinen soitti bassoa vuosina 1980–1983.
Saastamoinen on säveltänyt oopperatrilogian "Velho" (kantaesitettiin 1993), "Riekko" (1996) ja "Käärme" (1999). Trilogiasta on tehty kaksois-CD "Velhon aika – The Best of Velho Trilogy". Saastamoinen on myös johtanut Pohjantahti-etnomusiikkiyhtyettä.
Saastamoiselle myönnettiin Kritiikin Kannukset vuonna 1973. Seuraavana vuonna hän julkaisi "Kitarakirjan", joka sai valtion tiedonjulkistamispalkinnon. Kansanmusiikin ja -tanssin edistämiskeskus nimitti Folklandia-risteilyllä 2009 Saastamoisen Vuoden Wäinöksi..
Koulutukseltaan Saastamoinen on filosofian lisensiaatti (lisensiaatintyö vuonna 1998 saamelaismusiikista).
Vartiomoottorivene 8
Vartiomoottorivene 8 (lyhyemmin VMV 8) oli Suomen merivartioston 1935 valmistunut vartiomoottorivene.
Eduskunta osoitti 9. tammikuuta 1934 hallituksen käyttöön vartiomoottoriveneiden hankintaan 20 miljoonaa markkaa alkoholin salakuljetuksen jatkuessa Suomenlahdella. Sisäasiainministeriö tilasi Turun Veneveistämöltä kymmenen vartiomoottorivenettä (VMV 8 - 17) ja niihin Ares-kaasuöljymoottorit. Kummankin pääkoneen teho oli 520 ja apukoneen 170 hevosvoimaa. Alus saavutti 23,5 solmun nopeuden. Aluksen pituus oli 25,6 ja leveys 4,3 metriä. Se oli puurunkoinen ja sen aseistuksena oli 20 millimetrin pikatykki. Tilatut vartiomoottoriveneet nostivat viirinsä ensi kertaa samaan aikaan 30. kesäkuuta 1935.
Alus toimi sotien aikana vuosina 1939–1940 varmistuslaivueessa, vuonna 1941 vartiomoottoriveneryhmässä ja vuosina 1942–1944 2. vartiomoottorivenelaivueessa. "VMV 8" tuhoutui satamaan Helsingissä 26. helmikuuta 1944 Neuvostoliiton ilmavoimien hyökkäyksessä.
Vartiomoottorivene 9
Vartiomoottorivene 9 (lyhyemmin VMV 9) oli suomalainen vartiomoottorivene, joka tilattiin Turun Veneveistämöltä ja valmistui 1935. Alus oli osa viidettä vartiomoottoriveneiden tilausvaltuutusta, jonka Turun Veneveistämö voitti keväällä 1934 kilpailun kymmenen uuden vartiomoottoriveneen rakentamisesta.
Eduskunta osoitti 9. tammikuuta 1934 hallituksen käyttöön vartiomoottoriveneiden hankintaan 20 miljoonaa markkaa alkoholin salakuljetuksen jatkuessa Suomenlahdella. Sisäasiainministeriö tilasi Turun Veneveistämöltä kymmenen vartiomoottorivenettä (VMV 8 - 17) ja niihin Ares-kaasuöljymoottorit. Kummankin pääkoneen teho oli 520 ja apukoneen 170 hevosvoimaa. Alus saavutti 23,5 solmun nopeuden. Aluksen pituus oli 25,6 ja leveys 4,3 metriä. Se oli puurunkoinen ja sen aseistuksena oli 20 millimetrin pikatykki. Tilatut vartiomoottoriveneet nostivat viirinsä ensi kertaa samaan aikaan 30. kesäkuuta 1935.
Alus palveli talvisodan aikana varmistuslaivueessa ja se kuului vuonna 1941 Moottoritorpedovenelaivueeseen. Alus joutui 29. kesäkuuta 1941 Söderskärin eteläpuolella kahden venäläisen lentoveneen yllättämäksi, jolloin aluksen päällikkö luutnantti Aarne Mäkelä haavoittui pahoin ja vene vaurioitui pommin sirpaleista. Alus palveli 1942-1944 2. vartiomoottorivenelaivueessa.
"VMV 9":n sisaralukset olivat VMV 8, VMV 10, VMV 11, VMV 12, VMV 13, VMV 14, VMV 15, VMV 16 ja VMV 17.
Martti Mäntylä
Martti Jussi Tapani Mäntylä (s. 11. kesäkuuta 1955) on ollut tietotekniikan professori Teknillisessä korkeakoulussa vuodesta 1987. Vuodesta 2010 alkaen hän on toiminut Euroopan teknologiainstituutti EIT:n tieto- ja viestintätekniikan yksikön EIT ICT Labsin strategiajohtajana. Vuosina 1999–2008 hän toimi Tietotekniikan tutkimuslaitoksen (Helsinki Institute for Information Technology HIIT) tutkimusjohtajana.
Mäntylä opiskeli Teknillisessä korkeakoulussa, jossa hän väitteli 1983. Hän on toiminut vierailevana tutkijana Stanfordin yliopistossa, IBM Researchissa (T. J. Watson Research Center, Yorktown Heights, New York) ja Fraunhofer-instituutissa (IGD, Darmstadt). Mäntylän kiinnostuksen kohteisiin kuuluvat käyttäjäkeskeinen tieto- ja viestintätekniikan tuotekehitys sekä tulevaisuuden Internet.
Vartiomoottorivene 10
Vartiomoottorivene 10 (lyhyemmin VMV 10) oli vuonna 1935 valmistunut Suomen merivartioston vartiomoottorivene.
Eduskunta osoitti 9. tammikuuta 1934 hallituksen käyttöön vartiomoottoriveneiden hankintaan 20 miljoonaa markkaa alkoholin salakuljetuksen jatkuessa Suomenlahdella. Sisäasiainministeriö tilasi Turun Veneveistämöltä kymmenen vartiomoottorivenettä (VMV 8–17) ja niihin Ares-kaasuöljymoottorit. Kummankin pääkoneen teho oli 520 ja apukoneen 170 hevosvoimaa. Alus saavutti 23,5 solmun nopeuden. Aluksen pituus oli 25,6 ja leveys 4,3 metriä. Se oli puurunkoinen ja sen aseistuksena oli 20 millimetrin pikatykki. Tilatut vartiomoottoriveneet nostivat viirinsä ensi kertaa samaan aikaan 30. kesäkuuta 1935.
Alus toimi sotien aikana vuosina 1939–1940 varmistuslaivueessa, vuonna 1941 moottoritorpedovenelaivueessa ja vuosina 1942–1944 2. vartiomoottorivenelaivueessa. "VMV 10" tuhoutui saksalaiseen tykkituleen operaatio Tanne Ostin aikana Suurkylän satamassa Suursaaressa.
Vartiomoottorivene 11
Vartiomoottorivene 11 (VMV 11) oli vuonna 1935 valmistunut Suomen merivartioston vartiomoottorivene.
Eduskunta osoitti 9. tammikuuta 1934 hallituksen käyttöön vartiomoottoriveneiden hankintaan 20 miljoonaa markkaa alkoholin salakuljetuksen jatkuessa Suomenlahdella. Sisäasiainministeriö tilasi Turun Veneveistämöltä kymmenen vartiomoottorivenettä (VMV 8–17) ja niihin Ares-kaasuöljymoottorit. Kummankin pääkoneen teho oli 520 ja apukoneen 180 hevosvoimaa, tosin piirustuksissa apukoneen teho on 100 hevosvoimaa. Alus saavutti 23,5 solmun nopeuden. Aluksen pituus oli 25,6 ja leveys 4,3 metriä. Se oli puurunkoinen, ja sen aseistuksena oli 20 millimetrin pikatykki. Tilatut vartiomoottoriveneet nostivat viirinsä ensi kertaa samaan aikaan 30. kesäkuuta 1935.
Alus palveli sotien aikana vuosina 1939–1941 moottoritorpedovenelaivueessa ja vuosina 1942–1944 2. vartiomoottorivenelaivueessa.
Alukseen uusittiin sodan jälkeen koneet, ja vuonna 1955 se sai tutkan. 1960-luvulla aluksen kannet ja messinkiosat maalattiin harmaiksi. Alus telakoitiin Suomenlinnaan vuonna 1969 odottamaan tulevaa museointia.
Nykyisin alus on entisöitynä museoaluksena Kotkassa Merikeskus Vellamossa. Se lienee ainoa säilynyt alus sarjastaan.
Elämä on helvettiä
Elämä on helvettiä (engl. "Life in Hell") on Simpsonien luojan Matt Groeningin vuonna 1977 aloittama sarjakuva, jossa seikkailee ihmisen kaltaisia kaneja ja homoseksuaalinen pariskunta. Piirrokset eivät käsittele ainoastaan hauskanpitoa ja naureskelua, vaan myös ulkopuolisuutta, itseinhoa ja väistämättömän tuhon pelkoa. Sarjakuvan hahmot yleensä näkyvät taustalla tai puhumattomina hahmoina Matt Groeningin sarjoissa (esim. Bongo on lemmikkipuodin mikroaaltouunissa Futuraman jaksossa "Joulutarina".)
Vartiomoottorivene 12
Vartiomoottorivene 12 (lyhyemmin VMV 12) oli 1935 valmistunut Suomen merivartioston vartiomoottorivene.
Eduskunta osoitti 9. tammikuuta 1934 hallituksen käyttöön vartiomoottoriveneiden hankintaan 20 miljoonaa markkaa alkoholin salakuljetuksen jatkuessa Suomenlahdella. Sisäasiainministeriö tilasi Turun Veneveistämöltä kymmenen vartiomoottorivenettä (VMV 8 - 17) ja niihin Ares-kaasuöljymoottorit. Kummankin pääkoneen teho oli 520 ja apukoneen 170 hevosvoimaa. Alus saavutti 23,5 solmun nopeuden. Aluksen pituus oli 25,6 ja leveys 4,3 metriä. Se oli puurunkoinen ja sen aseistuksena oli 20 millimetrin pikatykki. Tilatut vartiomoottoriveneet nostivat viirinsä ensi kertaa samaan aikaan 30. kesäkuuta 1935.
Alus palveli sotien aikana vuosina 1939–1940 varmistuslaivueessa, vuonna 1941 vartiomoottoriveneryhmässä ja vuosina 1942–1944 2. vartiomoottorivenelaivueessa. VMV 12 tuhoutui satamaan Helsingissä 6. helmikuuta 1944 Neuvostoliiton ilmavoimien hyökkäyksessä.
Referaatti
Referaatti on kuullun tai luetun tekstin lyhennelmä, jossa tuodaan esille tärkeimmät asiat. Joskus on tarpeen selostaa jonkin tekstin sisältö sellaiselle, joka ei tunne tekstiä entuudestaan. Tällöin kirjoittajan on perehdyttävä tekstiin huolellisesti ja sen jälkeen pyrittävä kertomaan tekstin ydinsisältö. Referaatti ei kuitenkaan ole aivan sama asia kuin tiivistelmä. Referoitavasta tekstistä on mainittava heti alussa sen kirjoittaja, tekstin koko nimi (esimerkiksi artikkelin nimi), sekä lehti tai kirja, josta teksti on referoitu. Referoijan on huolehdittava siitä, ettei hän sekoita referaattiin omia mielipiteitään eikä väritä asiaa omilla näkemyksillään.
Referaatteja on kolmea lajia. Perusreferaatissa toistetaan toiselle lyhemmin alkuperäisen tekstin ydinsisältö. Kommentoituun referaattiin voi lisätä omia mielipiteitä. Popularisaation tarkoituksena on muuntaa teksti niin sanotulle "kansankielelle", jotta kaikki voisivat ymmärtää vaikeankin tekstin sisällön.
Vartiomoottorivene 13
Vartiomoottorivene 13 (lyhyemmin VMV 13) oli 1935 valmistunut Suomen merivartioston vartiomoottorivene.
Eduskunta osoitti 9. tammikuuta 1934 hallituksen käyttöön vartiomoottoriveneiden hankintaan 20 miljoonaa markkaa alkoholin salakuljetuksen jatkuessa Suomenlahdella. Sisäasiainministeriö tilasi Turun Veneveistämöltä kymmenen vartiomoottorivenettä (VMV 8 - 17) ja niihin Ares-kaasuöljymoottorit. Kummankin pääkoneen teho oli 520 ja apukoneen 170 hevosvoimaa. Alus saavutti 23,5 solmun nopeuden. Aluksen pituus oli 25,6 ja leveys 4,3 metriä. Se oli puurunkoinen ja sen aseistuksena oli 20 millimetrin pikatykki. Tilatut vartiomoottoriveneet nostivat viirinsä ensi kertaa samaan aikaan 30. kesäkuuta 1935.
Alus palveli sotien aikana vuosina 1939–1940 sukellusvenehävittäjälaivueessa, vuonna 1941 varmistuslaivueessa, vuonna 1942 1. vartiomoottorivenelaivueessa ja vuosina 1943–1944 2. vartiomoottorivenelaivueessa. VMV 13 oli toinen Neuvostoliiton laivaston sukellusveneen "Štš 311:n" upottajista 12. lokakuuta 1942. Vuodesta 1972 alkaen alus palveli vesibussina Kalajoella (m/s Kalla IV), Kemijärvellä 1989-1993 (m/s Lapinhelmi) ja Kajaanissa 1993-1999 (m/s Pinja Tuulia), jossa se purettiin polttopuiksi 2000-luvun alussa.
Vartiomoottorivene 14
Vartiomoottorivene 14 (lyhyemmin VMV 14) oli 1935 valmistunut Suomen merivartioston vartiomoottorivene.
Eduskunta osoitti 9. tammikuuta 1934 hallituksen käyttöön vartiomoottoriveneiden hankintaan 20 miljoonaa markkaa alkoholin salakuljetuksen jatkuessa Suomenlahdella. Sisäasiainiministeriö tilasi Turun Veneveistämöltä kymmenen vartiomoottorivenettä (VMV 8 - 17) ja niihin Ares-kaasuöljymoottorit. Kummankin pääkoneen teho oli 520 ja apukoneen 170 hevosvoimaa. Alus saavutti 23,5 solmun nopeuden. Aluksen pituus oli 25,6 ja leveys 4,3 metriä. Se oli puurunkoinen ja sen aseistuksena oli 20 millimetrin pikatykki. Tilatut vartiomoottoriveneet nostivat viirinsä ensi kertaa samaan aikaan 30. kesäkuuta 1935.
Alus palveli sotien aikana vuosina 1939–1940 sukellusvenehävittäjälaivueessa, vuonna 1941 varmistuslaivueessa, vuonna 1942 1. vartiomoottorivenelaivueessa ja vuosina 1943–1944 2. vartiomoottorivenelaivueessa. VMV 14 tuhoutui saksalaiseen tykkituleen operaatio Tanne Ostin aikana Suurkylän satamassa Suursaaressa.
Kyllikki Solanterä
Kyllikki Solanterä (vuoteen 1935 Solander, o.s. Wegelius; 3. elokuuta 1908 Messukylä – 12. marraskuuta 1965 Helsinki) oli suomalainen laulaja, laulunopettaja ja sanoittaja. Hän suomensi ja teki iskelmämusiikin sanoituksia muun muassa salanimillä Donna (ainoastaan "Jussin tango"), Kristiina, K. Nuoli, Timo Nuoli ja K. Sara . Taidemusiikkia hän sanoitti omalla nimellään.
Solanterän sanoituksista tunnetuimpia ovat muun muassa Kipparikvartetin levyttämä "Pieni ankanpoikanen" (säv. Bernard Zaritsky) ja Georg Otsin esittämä "Unohtumaton ilta" (säv. Vasili Solovjev-Sedoi). Solanterän omia esityksiä on säilynyt levytyksenä vain kaksi 78-kierroksen savikiekkoa, joissa kummassakin toisella puolella esiintyy Matti Lehtinen . Levyillä hän esittää kappaleet "Hyvä neuvo" ja "Kesäpäivä kultainen" Ensio Kostan johtaman HMV-orkesterin säestyksellä. Laulut ovat alun perin elokuvasta "Liisa ihmemaassa".
Kyllikki Solanterä meni naimisiin 3. elokuuta 1929 Lauri (Lasse) Mattias Solanterän (ent. Solander, 1902–1977) kanssa. Hän toimi laulunopettajana yli 25 vuotta Sivistysjärjestöjen Kansan­konservatoriossa 1937–1963.
Solanterä on haudattu Honkanummen hautausmaalle Vantaalle.
Vartiomoottorivene 15
Vartiomoottorivene 15 (lyhyemmin VMV 15) oli 1935 valmistunut Suomen merivartioston vartiomoottorivene.
Eduskunta osoitti 9. tammikuuta 1934 hallituksen käyttöön vartiomoottoriveneiden hankintaan 20 miljoonaa markkaa alkoholin salakuljetuksen jatkuessa Suomenlahdella. Sisäasiainministeriö tilasi Turun Veneveistämöltä kymmenen vartiomoottorivenettä (VMV 8 - 17) ja niihin Ares-kaasuöljymoottorit. Kummankin pääkoneen teho oli 520 ja apukoneen 170 hevosvoimaa. Alus saavutti 23,5 solmun nopeuden. Aluksen pituus oli 25,6 ja leveys 4,3 metriä. Se oli puurunkoinen ja sen aseistuksena oli 20 millimetrin pikatykki. Tilatut vartiomoottoriveneet nostivat viirinsä ensi kertaa samaan aikaan 30. kesäkuuta 1935.
Alus palveli sotien aikana vuosina 1939–1940 sukellusvenehävittäjälaivueessa, vuonna 1941 varmistuslaivueessa, vuonna 1942 1. vartiomoottorivenelaivueessa ja vuosina 1943–1944 2. vartiomoottorivenelaivueessa. Se oli toinen Neuvostoliiton laivaston sukellusveneen "Shtsh 311:n" upottajista 12. lokakuuta 1942. "VMV 15" vaurioitui ilmahyökkäyksessä Koivistosta länteen 18. kesäkuuta 1944.
Vartiomoottorivene 16
Vartiomoottorivene 16 (lyhyemmin VMV 16) oli 1935 valmistunut Suomen merivartioston vartiomoottorivene.
Eduskunta osoitti 9. tammikuuta 1934 hallituksen käyttöön vartiomoottoriveneiden hankintaan 20 miljoonaa markkaa alkoholin salakuljetuksen jatkuessa Suomenlahdella. Sisäasiainministeriö tilasi Turun Veneveistämöltä kymmenen vartiomoottorivenettä (VMV 8 - 17) ja niihin Ares-kaasuöljymoottorit. Kummankin pääkoneen teho oli 520 ja apukoneen 170 hevosvoimaa. Alus saavutti 23,5 solmun nopeuden. Aluksen pituus oli 25,6 ja leveys 4,3 metriä. Se oli puurunkoinen ja sen aseistuksena oli 20 millimetrin pikatykki. Tilatut vartiomoottoriveneet nostivat viirinsä ensi kertaa samaan aikaan 30. kesäkuuta 1935.
Alus palveli sotien aikana vuosina 1939–1940 sukellusvenehävittäjälaivueessa, vuonna 1941 varmistuslaivueessa, vuonna 1942 1. vartiomoottorivenelaivueessa ja vuosina 1943–1944 2. vartiomoottorivenelaivueessa. Se romutettiin Turun Hirvensalossa 1975.
Vartiomoottorivene 17
Vartiomoottorivene 17 (lyhyemmin VMV 17) oli Merivartiolaitoksen 1935 valmistunut vartiomoottorivene.
Eduskunta osoitti 9. tammikuuta 1934 hallituksen käyttöön vartiomoottoriveneiden hankintaan 20 miljoonaa markkaa alkoholin salakuljetuksen jatkuessa Suomenlahdella. Sisäasiainministeriö tilasi Turun Veneveistämöltä kymmenen vartiomoottorivenettä (VMV 8 - 17) ja niihin Ares-kaasuöljymoottorit. Kummankin pääkoneen teho oli 520 ja apukoneen 170 hevosvoimaa. Alus saavutti 23,5 solmun nopeuden. Aluksen pituus oli 25,6 ja leveys 4,3 metriä. Se oli puurunkoinen ja sen aseistuksena oli 20 millimetrin pikatykki. Tilatut vartiomoottoriveneet nostivat viirinsä ensi kertaa samaan aikaan 30. kesäkuuta 1935.
Alus palveli sotien aikana vuosina 1939–1940 varmistuslaivueessa, vuonna 1941 moottoritorpedovenelaivueessa, vuonna 1942 1. vartiomoottorivenelaivueessa ja vuosina 1943–1944 2. vartiomoottorivenelaivueessa. Se vaurioitui 22. toukokuuta 1943 tykkitulesta ollessaan partiomatkalla, jolloin kaksi miehistönjäsentä kaatui ja yksi haavoittui. Alus kuitenkin onnistui upottamaan kaksi vihollisen venettä. "VMV 17" tuhoutui Neuvostoliiton ilmavoimien pommituksessa 18. kesäkuuta 1944 Tiurinsaarella Koivistolla.
Me hirviöt
Me hirviöt voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Kiyomizu-dera
Kiyomizu-dera (, kirjaimellisesti "puhtaan veden temppeli") on buddhalainen temppeli Higashiyama-kun alueella Kiotossa Japanissa. Temppeli tunnetaan virallisemmin nimellä "Otowasan Kiyomizu-dera" () – nimensä se saa kompleksin sisällä sijaitsevasta vesiputouksesta, joka saa vetensä viereisiltä vuorilta.
Temppeli perustettiin vuonna 778, joten se on vanhempi kuin Kioto. Perustuksesta on useita tarinoita: legendan mukaan buddhalainen munkki Enchin sai näyssä tietää löytävänsä kirkkaan Yodo-joen lähteen. Etsintänsä aikana Enchin kohtasi askeetti Gyōein, joka antoi tälle Kannon Bosatsun (armon ja myötätunnon bodhisattvan) hengen hallitseman puupalan. Palasta kaiverrettiin Kannonin kuva ja Enchin asetti sen puumajaan perustaen siten Kiyomizu-deran. Legendan jatko kertoo, miten keisarin kenraali Sakanoue Tamuramaro kohtasi Enchinin ollessaan peurametsällä. Enchinin puhe eläinten tappamista vastaan sai Tamuramaron katumaan, ja tämä määräsi rakennettavaksi paikalle kunnollisen temppelin.
Vuonna 798 Tamuramaro rakennutti temppelin päähallin uudelleen ja käytti hyväkseen hylätyn Nagaoka-kyōn palatsin hallia. Kiyomizu-dera toimi yhdessä Naran Kōfuku-jin kanssa Narasta peräisin olevan Hossō-suuntauksen temppelinä, ja kiotolaiset Hieivuoren munkit polttivat sen useita kertoja. Suurimman osan temppelin nykyisistä rakennuksista on rakennuttanut shōgun Tokugawa Iemitsu vuonna 1633.
Kiyomizu-dera sijaitsee vuoren rinteellä Kioton yläpuolella, joten näkymä kaupunkiin on hieno. Päähallilla on suuri veranta, jota kannattavat yhteensä 139 viisitoista metriä korkeaa puupylvästä. Nykyisessä temppelissä on säilynyt rakennuksia 1400–1600-luvuilta. Temppelin alueella sijaitsee myös šintolainen pyhäkkö, "Jishū-jinja", jossa asuu rakkauden ja hyvän avioliiton kami. Pyhäkkö on epätavallinen, sillä Meiji-restauraation jälkeen šintolaiset ja buddhalaiset temppelit yleensä erotettiin toisistaan. Yhteensä temppeliin kuuluu yli 30 rakennusta.
Ennen päähallia lännestä tultaessa ovat vuonna 1596 rakennettu kellotorni, vuonna 1633 uudelleenrakennettu kolmikerroksinen pagodi, sutra-halli "Kyōdō", jossa pidetään käsikirjoituksia, ja vuonna 1728 uudelleenrakennettu "Jishin-in" (armon temppeli), joka oli Toyotomi Hideyoshin lempipaikka. Seuraavaksi vastaan tulevassa Nagaokasta 700-luvun lopussa siirretyssä "Kanisandōssa" (perustajan hallissa) on Gyōein, Enchinin ja Tamuramaron kuvia.
Keisari Temmun pojan rakennuttaman "Asakuradōn" takana on "Hondō" eli päähalli. Hallin rakennutti uudelleen vuoden 1629 tulipalon jälkeen Tokugawa Iemitsu. Viereiseltä puupilareilla rotkon ylle korotetulta lavalta näkyy Kioto ja rotkon toisella puolella "Koyasu-no-tō"-pagodi. Pagodissa on turvallisen synnytyksen jumalatarta esittävä patsas. Päähallin alapuolella on vesiputous "Otowa-no-taki" (, "höyhenten äänen putous"), jonka veden sanotaan auttavan sairauksiin. Kävijät ottavat vettä kauhoilla. 
Kiyomizu-dera kuuluu Kioton suosituimpiin nähtävyyksiin. Se otettiin yhdessä muinaisen Kioton muiden kulttuuriaarteiden kanssa Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1994.
Vestonomi (AMK)
Vestonomi (AMK) on vaatetusalan ammattikorkeakoulututkinnon tutkintonimike. Vestonomikoulutus on monialaista koulutusta, joka koostuu liiketalouden, tekniikan ja kulttuurin alueista. Opetusministeriön valtakunnallisessa luokittelussa vestonomikoulutus kuuluu kulttuurin alaan. Erona muihin kulttuurialan koulutuksiin on, että vestonomikoulutukseen ei sisälly taideopintoja.
Vestonomin koulutus on laajuudeltaan 240 opintopistettä, ja opinnot kestävät 4 vuotta.
Liiketalouden alaan kuuluvat mm. ostotoiminnan, budjetoinnin ja hinnoittelun sekä alihankinnan opinnot. Keskeistä on globaalin toimintaympäristön hallinta, asiakaslähtöisyyden ymmärtäminen sekä alihankintaosaaminen.
Kulttuurin alan opinoissa on keskeisellä sijalla kaupunkikulttuurin hallinta. Opintoihin kuuluvat mm. pukeutumisen kulttuurin ja historian, muotipiirustuksen sekä mallisto- ja valikoimasuunnittelun opinnot. Kulttuurialan opinnoissa korostuu trendien, tiheästi vaihtuvien valikoimien, kaupunkikulttuurin, kulttuurin kerrostumien ja kansainvälisten bisnes- ja messukäytäntöjen hallinta. Keskeistä on myös budjetoinnin ja hinnoittelun sekä mallisto- ja valikoimasuunnittelun yhteyden ymmärtäminen.
Vaatetustekniikkaa edustavia opintoja ovat mm. vaatteen muodon ja materiaalin hallinnan opinnot. Keskeistä on kolmiulotteisen vaatteen sekä kaksiulotteisen kaavan suhteiden hallitseminen, ohjeistusosaaminen, teollisten toteutusratkaisujen sekä vaatetusteollisuuden tuotantoprosessien ymmärtäminen.
Vestonomikoulutuksessa korostuu kokonaisprosessin hallinta sekä globaalissa toimintaympäristössä toimiminen. Varsinaisia suuntautumisvaihtoehtoja vestonomikoulutuksessa ei ole, mutta tutkintoon sisältyviä vapaasti valittavia opintoja voi ottaa liiketalouden, vaatetustekniikan tai kulttuurin alalta. Näin tutkinnon sisältöä voi painottaa esimerkiksi ostotoiminnan, mallistosuunnittelun tai kaavoitusosaamisen suuntaan.
Vestonomit toimivat vaatetusalan suunnittelu- markkinointi- ja kehittämistehtävissä. Vestonomi voi työskennellä alihankintaan ja valmistuttamiseen liittyvissä tehtävissä, kaavakoordinaattorina, mallimestarina, mallistosuunnittelijana, suunnitteluassistenttina, tuotannonsuunnittelijana, tuotepäällikkönä, valikoimasuunnittelijana tai vähittäiskaupan sisäänostajana. Tyypillistä on, että aluksi työskennellään avustavissa tehtävissä ja työkokemuksen karttuessa työtehtävien vaativuus kasvaa. Vestonomi työskentelee useimmiten keskusliikkeessä, maahantuontiyrityksessä, pesulayrityksessä, tuotantoyrityksessä tai vaatekaupan parissa.
Tienhoito
Tienhoito tarkoittaa toimenpiteitä, joilla tiet ja kadut pysyvät rakenteellisesti kunnossa ja niillä on hyvä liikkua.
Kaupungit ja kunnat vastaavat kunnallisesta katuverkosta, maanteiden kunnosta huolehtivat ELY-keskukset. Joitakin asioita on myös yksityisten vastuulla, kuten kiinteistöjen jalkakäytävien kunnossa- ja puhtaanapito. Yleisten alueiden ja päällysteiden kunnosta huolehtiminen on kuitenkin yleensä ELY-keskusten ja kuntien vastuulla. Kaupungit ja kunnat voivat siirtää omia osuuksiaan hoidettaviksi yksityisille yrityksille ostopalveluna.
Tiet ja kadut on yleensä jaettu hoitoluokkiin niiden koon ja liikennemäärien mukaan. Hoitoluokitus määrää muun muassa, milloin lähdetään poistamaan lunta, jäätä ja roskia, samoin sen, pitääkö päällysteen olla hyvässä vai vain kohtuullisessa kunnossa.
Kunnossapidon taso riippuu siis esimerkiksi seuraavista asioista:
Rikkoontunut tien päällyste korjataan tai tarvittaessa uusitaan kokonaan. Sorapäällysteiset tiet pidetään tasaisina ja yritetään estää niitä pölyämästä. Myös siisteys kuuluu hoitoon. Kasvien lehdet, rikkaruohot, irtonaiset esineet, lika ja roskat poistetaan ajoradoilta ja jalkakäytäviltä.
Talvella auraus on paljon käytetty menetelmä tien puhdistamiseksi lumesta. Tiesuolaa käytetään tietä peittävän jääkerroksen sulattamiseksi. Myös hiekoitusta käytetään parantamaan pitoa.
Yksityisteiden ylläpitoon perustetaan usein tienhoitokunta.
Owczarek podhalanski
Owczarek podhalanski on Puolasta lähtöisin oleva iso valkoinen paimenkoirarotu. Se kuuluu FCI:n roturyhmään 1.
Rotu on vahva ja kookas: Urokset ovat säkäkorkeudeltaan yleensä 65–70 cm, nartut 60–65 cm. Väri on aina valkoinen. Owczarek podhalanski tunnetaan tyynenä, älykkäänä ja valppaana rotuna. Podhalanski on usein varautunut vieraita kohtaan, mutta erittäin lämminhenkinen ihmisille ja eläimille, jotka kuuluvat sen laumaan. Se tulee hyvin toimeen sekä aikuisten että lasten kanssa ja on tarpeen tullen valmis puolustamaan heitä. Muita koiria kohtaan rotu käyttäytyy yleensä suopeasti. Se vartioi ja puolustaa sinnikkäästi, mutta hyökkää yleensä vain, jos sitä uhataan.
Owczarek podhalanskia koulutettaessa on pidettävä mielessä sen erityispiirteet: toisaalta itsenäisyys, ylpeys ja verkkaisuus, toisaalta miellyttämisenhalu sekä taito tulkita eleitä ja kehonkieltä. Laumanvartijakoiraa koulutettaessa johdonmukaisuus ja lempeä määrätietoisuus ovat ensiarvoisen tärkeitä.
Podhalanski on onnellinen saadessaan juosta vapaana ja omistaessaan reviirin, jota se voi vartioida. Siitä on myös seuraksi pidemmille lenkeille. Helppohoitoinen turkki on säänkestävä, joten koiranilmakaan ei ole esteenä ulkoilulle. Turkkinsa ansiosta rotu tulee toimeen ulkona läpi vuoden. Owczarek podhalanski on tullut toimeen vuosisatojen ajan ilman erityistä huolenpitoa. Se onkin alkukantaisuutensa vuoksi rotuna varsin terve.
Artenomi
Artenomi on kulttuurialan ammattikorkeakoulututkinnon tutkintonimike. Tutkinnon laajuus on 240 opintopistettä ja opinnot kestävät 4 vuotta. Artenomiksi voi valmistua muotoilun tai restauroinnin koulutusohjelmasta. Aiemmin oli olemassa myös ohjaustoiminnan koulutusohjelma, johon ei ole enää vuoden 2012 jälkeen otettu uusia opiskelijoita kulttuurialan aloituspaikkojen karsimisen vuoksi.
Suomessa artenomin koulutusta tarjoavat Kaakkois-Suomen ammattikorkeakoulu Kouvolassa (restaurointi, 20 aloituspaikkaa syksyllä 2017) ja Hämeen ammattikorkeakoulu (muotoilu, 40 aloituspaikkaa syksyllä 2014). Muotoilun koulutusohjelmassa suuntautumisvaihtoehtoja ovat vaatetus-, jalkine-, lasi- ja keramiikkamuotoilu.
Artenomi toimii käsi- ja taideteollisuuden sekä kulttuurin ja opetustoimen aloilla. Artenomit voivat työskennellä esimerkiksi käsityöläisinä, restauroijina ja askarteluohjaajina.
Logitech
Logitech International S.A. on sveitsiläinen tietokoneiden oheislaitteita valmistava yritys. Logitech valmistaa laaja-alaisesti oheislaitteita eri alustoille, kuten tietokoneiden ja MP3-soittimien kaiuttimia, matkapuhelimien kuulokkeita ja handsfree-laitteita sekä verkkokameroita PC:lle ja pelikonsoleille. Yhtiö keskittyy kuitenkin enimmäkseen tietokoneiden oheislaitteisiin. Logitech on PC:n osalta tunnettu erityisesti langattomista tuotteistaan, kuten näppäimistöistä ja hiiristä. Logitech työllistää noin 9 000 henkilöä.
Logitech valmistaa monenlaisia elektroniikkatuotteita, joista suurin osa on suunniteltu toimimaan jonkin toisen tuotteen kanssa.
Agnicayana
Agnicayana ("") on hindujen tulirituaali, joka kestää 12 päivää. Rituaalissa noudatetaan aina samaa tarkkaa kaavaa, jossa muun muassa uhrataan ruokaa Jumalille ja rakennetaan linnun muotoinen tulialttari 10 800 tiilestä.
1975 Frits Staal dokumentoi Keralassa asuvien namboodirien esittämän agnicayanan. Tätä ennen rituaali oli tehty viimeksi 1956 ja namboodirit olivat huolissaan rituaalin säilymisestä. Rituaalia ei ollut seurannut kukaan ulkopuolinen koskaan aikaisemmin. Vuoden 1975 jälkeen rituaaleja on ollut vain muutama.
Tarha-alpi
Tarha-alpi ("Lysimachia punctata") on monivuotinen kukkakasvi. Se kasvaa 80–100 cm korkeaksi. Keltaiset kukat puhkeavat heinä-elokuussa.
Tarha-alpi kasvaa luonnonvaraisena Italian pohjoisosissa, Balkanilla, Mustanmeren ympäristössä ja Kaukasuksella. Suomeen kasvin arvioidaan tulleen 1930-luvun lopussa tai 1940-luvulla.
Tarha-alpin voi sekoittaa ranta-alpiin ("Lysimachia vulgaris") tai ripsialpiin ("Lysimachia ciliata").
Captain Beefheart
Captain Beefheart eli Don Van Vliet (oik. Donald Glen Vliet; 15. tammikuuta 1941 Glendale, Kalifornia – 17. joulukuuta 2010 Arcata, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen muusikko, joka teki yhtyeensä Captain Beefheart & The Magic Band lisäksi 1960- ja 1970-luvuilla paljon yhteistyötä Frank Zappan kanssa. Vliet tunnetaan pääasiassa hyvin laajan äänialan omanneena laulajana, mutta myös taitavana huuliharpun soittajana. Hänen laulutekstinsä ovat useimmiten tajunnanvirtaa ja amerikkalaisen elämäntavan kritiikkiä. Vetäydyttyään musiikilliselta uraltaan MS-taudin vuoksi hän toimi taidemaalarina.
Captain Beefheart yhtyeineen on esiintynyt Suomessa 27. lokakuuta 1975 Helsingin Kulttuuritalolla. Konsertin järjesti Oy Viihde-Polar Ab ja konsertin ensimmäinen esiintyjä oli viulisti Jean-Luc Ponty yhtyeineen. Beefheartin yhtye oli tuolloin vasta kolmen viikon ikäinen. Aikaisempien soittokumppanien Elliot Ingber (kitara) ja John "Drumbo" French (rummut, steppi) seuraan olivat liittyneet Dennis Walley (slide-kitara) ja Bruce Fowler (pasuuna). Beefheart itse soitti huuliharppua ja sopraanosaksofonia. Konsertissa kuultiin mm. kappaleet "Moonlight on Vermont", "Gimme That Harp Boy" ja "Beatle Bones" sekä muuta lähinnä 1960-luvulta peräisin olevaa materiaalia.
Hortonomi (AMK)
Hortonomi (AMK) on puutarha-alan ammattikorkeakoulututkinnon tutkintonimike. Tutkinnon laajuus on 240 opintopistettä, ja sen suorittaminen kestää neljä vuotta. Hortonomiksi voi kouluttautua sekä puutarhatalouden että maisemasuunnittelun linjalta.
Puutarhatalouden hortonomi on puutarhakasvien tuotannon, käsittelyn ja tuotekehityksen asiantuntija. Puutarhatalouden koulutusohjelmassa voi suuntautua kasvihuonetuotantoon, avomaan ravintokasvituotantoon, taimitarhatuotantoon ja -kauppaan, luonnonmukaiseen viljelyyn, yritystoimintaan tai puutarhakasvien tuotteistamiseen, kuten tilaviinituotantoon. Hortonomit työskentelevät erilaisissa vastuullisissa tehtävissä kaupan, viljelyn, hallinnon, opetuksen ja neuvonnan alalla. Vankka pohja yritystaloudessa antaa edellytykset toimia haasteellisissa taloustehtävissä.
Maisemasuunnittelun hortonomi on maiseman sekä viherympäristön suunnittelun, rakentamisen ja ylläpidon ammattilainen. Maisemasuunnittelun opinnoissa voi suuntautua joko maisemasuunnitteluun tai viherrakentamiseen. Maisemasuunnittelua opiskelleet sijoittuvat yleensä suunnittelutoimistoihin tai kuntien palvelukseen suunnittelemaan yksityispihoja tai puistoja. Monet perustavat myös oman yrityksen.
Vuonna 1910 perustettu Lepaan puutarhaopisto oli alkujaan ainut hortonomeja kouluttanut oppilaitos. Nykyisin hortonomeja valmistuu Hämeen ammattikorkeakoulun Lepaan yksikön lisäksi myös ruotsinkielisestä ammattikorkeakoulusta Noviasta (aik. YH Sydväst) Tammisaaresta.
Hortonomien Yhdistys ry valitsee vuosittain ansioituneen hortonomin Vuoden Hortonomiksi. Vuoden 2012 hortonomiksi valittiin maisemasuunnittelun lehtori Outi Tahvonen.
Anna aikaa rakkaudelle
Anna aikaa rakkaudelle on Anita Hirvosen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1986.
Iktyonomi (AMK)
Iktyonomi (AMK) (ant. kreik. "iktys" kala) on luonnonvara-alan ammattikorkeakoulututkinnon tutkintonimike. Tutkinnon laajuus on 210 opintopistettä. Tutkinto suoritetaan kala- ja ympäristötalouden koulutusohjelmassa, ja opinnot kestävät 3,5 vuotta.
Iktyonomi on kalatalous- ja ympäristöalan asiantuntija, joka voi työskennellä muun muassa vesiensuojeluyhdistyksissä, kalanviljely- ja kalanjalostuslaitoksilla, kalatalouden neuvontajärjestöissä, kalastusalueissa, ELY-keskuksissa sekä tutkimuslaitoksissa, kuten Riista- ja kalatalouden tutkimuslaitoksessa. Koulutus antaa myös valmiudet toimia itsenäisenä yrittäjänä.
Iktyonomikoulutus on järjestetty Turun ammattikorkeakoulun Sepänkadun toimipisteessä. Iktyonomiksi opiskelevan opinnot voivat rakentua esimerkiksi kalabiologiasta, vesiekologiasta, limnologiasta, kemiasta, matematiikasta, solubiologiasta, ATK:sta, kalanjalostuksesta, vesiviljelystä, vesistöjen kunnostamisesta, kalavedenhoidosta, kalastus- ja ympäristölainsäädännöstä sekä mahdollisista projektiopinnoista. Opiskeluun sisältyy myös työharjoittelu ja opinnäytetyö.
Ei itketä lauantaina (albumi)
Ei itketä lauantaina on Anita Hirvosen studioalbumi.
Marketanpuisto
Marketanpuisto () on Espoon Järvenperässä sijaitseva piha- ja puistorakentamisen kaupallinen näyttelypuisto. Alue on seitsemän hehtaarin suuruinen. Vieressä on Överbyksi kutsuttu ruotsinkielinen puutarhaoppilaitos, jossa on opetusta sekä ammattikoulu- (Axxell) että ammattikorkeakoulutasolla (Yrkeshögskolan Novia).
Puistossa on mukana yli 110 näytteilleasettajaa: yrityksiä, yhteisöjä ja kaupunkeja. Esillä on kaikenlaisia viheralueiden rakentamiseen liittyviä asioita, esimerkiksi leikkivälineitä, kivirakenteita, kasveja, kasvihuoneita ja valaisimia.
Näyttelypuisto perustettiin vuonna 1997. Sitä hallinnoi vuonna 2001 perustettu yhdistys Marketanpuiston ystävät ry. Puisto on perustettu Margretebergin kartanon entisille maille, jossa on sijainnut myös Margretebergin kotieläinpuisto.
Paavo Piironen
Paavo Piironen (6. kesäkuuta 1943 Helsinki – 6. marraskuuta 1974) oli suomalainen näyttelijä. Piironen tuli tunnetuksi tehdessään "Saatanan radikaalit" -elokuvan yhdessä Heikki Huopaisen, Heikki Nousiaisen ja Timo Nissin kanssa. Saman joukon kanssa Piironen myös näytteli WilmiCopla-sketseissä. Paavo Piironen kuului vuosina 1969-1973 Suomen Kansallisteatterin taiteilijakuntaan. Hän esitti mm. vuonna 1969 nimiosan näytelmässä Peter Pan.
Hän toimi näyttelijän työn ohella myös dramaturgina. Paavo Piironen kuoli vuonna 1974 liikenneonnettomuudessa.
Mikko Manninen
Mikko Manninen (s. 25. toukokuuta 1985 Korpilahti) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa kaudella 2018 Ykkösessä pelaavaa JJK Jyväskylää. Manninen on kotoisin Korpilahdelta. Hän on pelipaikaltaan oikea laitalinkki. Ennen kuin Manninen valitsi täysipainoisesti jalkapallon, oli hän lahjakas pelaaja myös salibandyssä, jossa hän voitti nuorten maailmanmestaruuden 2003. Loppuvuodesta 2013 kauden 2014 loppuun Manninen on toimi JJK:ssa myös A-nuorten kakkosvalmentajana. Kaudella 2014 hän toimii JJK:n B-nuorten vastuuvalmentajana.
JJK:n kasvatteihin lukeutuva Manninen kuului Suomen alle 21-vuotiaiden maajoukkueen runkopelaajiin. Manninen pelasi juniori-ikäisenä jalkapalloa Korpilahden Martissa ja jääkiekkoa Korpilahden Pyrinnössä.
Manninen on aiemmin käynyt testissä Hollannin pääsarjajoukkue NEC Nijmegenissä ja siirtyi Turun Palloseuraan vapaalla siirrolla Valkeakosken Hakasta, jossa pelasi vuosina 2005–2008.
Apologia
Apologia () eli puolustuspuhe tarkoittaa muun muassa seuraavia asioita:
CM Swing
CM Swing on vuonna 2002 perustettu helsinkiläinen a cappella -lauluyhtye, joka esittää rock- ja pop-musiikkia ilman soittimia. Yhtyeen jäsenet ovat Cantores Minores -kuoron alumneja sekä aktiivisia musiikin harrastajia. Yhtye esiintyy vuosittain kymmenissä yksityis- ja edustustilaisuuksissa sekä järjestää julkisia konsertteja. Yhtye tekee säännöllisesti yhteistyötä suomalaisten vokaaliammattilaisten kanssa muun muassa workshoppien ja sovitustilausten muodossa. CM Swing on tehnyt toimintansa aikana neljä esiintymismatkaa ulkomaille: Ruotsiin, Englantiin, Saksaan sekä keväällä 2009 Japaniin.
Valtter Laaksonen
Valtter Laaksonen (s. 3. toukokuuta 1984 Turku) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa oli hyökkääjä.
Suomessa Laaksonen on edustanut Vaasan Palloseuraa ja FC Interä, jossa hän pelasi 74 Veikkausliiga-ottelua ja teki 18 maalia vuosina 2001–2007. Liigadebyyttinsä hän teki 19. elokuuta 2001 HJK:n ja Interin välisessä ottelussa. Interin lisäksi Laaksonen pelasi Interin reservijoukkueena toimineessa naantalilaisessa VG-62:ssa 59 ottelun verran.
Maaliskuussa 2008 Laaksonen siirtyi Interistä norjalaisen Sogndalin riveihin. 2009 hän oli lainalla 1. divisioonan Stavangerissa.
Kaudeksi 2010 Laaksonen palasi Suomeen VPS:n paitaan. Laaksonen on lisäksi pelannut Suomen paidassa 33 poikien maaottelua.
Kati-Claudia Fofonoff
Kati-Claudia Fofonoff (8. joulukuuta 1947 Ivalo – 12. kesäkuuta 2011) oli koltansaamelainen kirjailija. Hän kirjoitti sekä koltansaameksi että suomeksi. Hänen teoksiaan on käännetty myös pohjoissaameksi, norjaksi ja islanniksi.
Maki Gotō
Maki Gotō ( "Gotō Maki", s. 23. syyskuuta 1985 Tokio, Japani) on japanilainen laulaja ja näyttelijä. Hän liittyi Morning Musumeen 13-vuotiaana ja nousi suosioon kappaleen "LOVE Machine" myötä. Hänestä tuli yksi Morning Musumen päälaulajista.
Vuonna 2002 Gotō valmistui Morning Musumesta keskittyäkseen soolouraansa. Hän on tähän mennessä julkaissut neljä albumia, 17 singleä. Maki valmistui Hello! Projectista 28.10.2007.
Bang &amp; Olufsen
Bang & Olufsen on tanskalainen pörssiyhtiö, joka valmistaa av-laitteita, kuten televisioita, kaiuttimia ja musiikkisoittimia. Av-laitteiden lisäksi yhtiö valmistaa myös puhelimia ja lääketieteellisiä tarvikkeita.
Yhtiö perustettiin 17. marraskuuta vuonna 1925 Länsi-Tanskassa Struerin lähellä sijaitsevassa Quistrupin kaupungissa. Sen perustivat kaksi nuorta insinööriä, Peter Boas Bang ja Svend Andreas Grøn Olufsen. Yhtiö toimii nykyään Struerissa, ja sen toimitusjohtaja on Tue Mantoni.
Peter Bangin ja Svend Olufsenin ensimmäinen merkittävä keksintönsä oli radio, joka toimi vaihtovirralla aikana, jolloin kaikki radiot toimivat paristoilla. Vaikka kyseessä oli tekninen läpimurto, ei siitä tullut kaupallista menestystä. Ensimmäisen radiokokeilunsa he rahoittivat Svend Olufsenin äidiltä Anna Olufsenilta lainatuilla rahoilla. Yhtiön ensimmäisten kahdeksan toimintavuoden aikana Peter Bang ja Svend Olufsen eivät pystyneet nostamaan yrityksestä palkkaa, vaan he ansaitsivat ainoastaan majapaikan ja ylläpidon. Nykyään yhtiön liikevaihto on yli kaksi miljardia tanskan kruunua.
Yhtiön logon suunnitteli vuonna 1932 silloin 16-vuotias Henning Dahl "Mik" Mikkelsen. Hän myi piirtämänsä logon Svend Olufsenille kymmenellä tanskan kruunulla (nyk. n. 30 euroa). Alkuperäinen hintapyyntö logosta oli viisi kruunua, mutta Svend Olufsen oli niin tyytyväinen uuteen logoon, että maksoi siitä tuplahinnan, vaikka olikin hyvin tarkka rahoistaan.
Ensimmäisen televisionsa Bang & Olufsen esitteli vuonna 1951.
1960-luvun alkuun asti Bang & Olufsenin tuotteet olivat tavanomaisia. Sen jälkeen lähinnä Japanin suunnasta lisääntyneen kilpailun takia yritys päätti keskittyä tarjoamaan tuotteita, jotka tarjoavat ainutlaatuista muotoilua ja kehittynyttä teknologiaa vastineena kilpailijoita korkeammalle hinnalle. 1980-luvulta lähtien pääosan tuotteista on muotoillut David Lewis. Sen jälkeen B&O:n audiolaitteissa on siirrytty suurikokoisista erillislaitteista kompakteihin yhdistelmälaitteisiin ja kaiuttimissa yksinomaan aktiivikaiuttimiin. 2000-luvulla B&O:lla oli myös matkapuhelimia, jotka oli kehitetty yhdessä Samsungin kanssa. Toinen uusi alue 2000-luvulla on ollut luksusluokan autojen äänentoistojärjestelmät.
John Robinson
John Robinson (s. 25. lokakuuta 1985, Portland, Oregon) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa Elephant ja Lords of Dogtown.
Robinson on myös toiminut mallina.
Laila Snellman
Laila Carmencita Snellman (s. 16. helmikuuta 1956 Varsova, Puola) on suomalainen entinen malli ja nykyinen mallitoimisto Paparazzi Oy:n toimitusjohtaja. Snellman perusti mallitoimisto Paparazzin vuonna 1983 ja se on Suomen vanhin mallitoimisto.
Snellman on myös itse toiminut mallina. Mallin työt hän aloitti 1976, kesätyönä ja rahan tarpeesta. Snellman lopetti mallin työt 1983 oman yrityksensä perustamisen yhteydessä. Tähän saakka kaikki Suomen mallit olivat omatoimisia freelancereita, keskitettyjä markkinoita ei ollut.
Snellman ja hänen kolme siskoaan viettivät nuoruutensa eri puolilla maailmaa, muun muassa Kööpenhaminassa, Genevessä, Ankarassa ja Kaliforniassa, isänsä diplomaattityöstä johtuen. Snellmanin äiti on ranskalaistunut espanjalainen, ja Snellmanin kotikielenä oli ranska. Suomeen Snellman muutti isosiskonsa kanssa 1972 aloittaakseen lukion Helsingissä. Samana vuonna hän ryhtyi tapailemaan tulevaa miestään, kitaristi Peter Lercheä. Ensimmäinen lapsi syntyi 1978, kun Snellman oli 22-vuotias. Hänellä on kolme aikuista lasta, kaksi nuorempaa avioliitosta muusikko Pekka Tirkkosen kanssa.
Snellmanin isoisä Teo Snellman oli tunnettu vegetaristi ja hänen isoäitinsä Elsa Snellman oli taidemaalari. Snellmanin isoisän isoisä oli filosofi ja valtiomies J. V. Snellman.
Adiponitriili
Adiponitriili on orgaaninen yhdiste (nitriili), joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan öljymäistä, hajutonta ja väritöntä nestettä. Sen kemiallinen kaava on CHN ja rakennekaava on CN(CH)CN. Adiponitriilista käytetään myös nimityksiä "1,4-disyanobutaani", "heksaanidinitriitti", "adipiinihapponitriili" ja "tetrametyleenisyanidi".
Adiponitriilin moolimassa on 108,2 g/mol, sulamispiste 1 °C, kiehumispiste 295 °C, suhteellinen tiheys 0,97 g/cm (vesi = 1,0 g/cm), liukenee kohtalaisesti veteen, leimahduspiste 159 °C c.c. (teknisen laadun leimahduspiste 93 °C o.c.), itsesyttymislämpötila 550 °C ja CAS-numero 111-69-3.
Adiponitriili käytetään lähtöaineena valmistettaessa heksametyleenidiamiinia (1,6-diaminoheksaani), jota käytetään nailon 66:n valmistuksessa.
Lyhytaikainen altistus ärsyttää silmiä ja ihoa. Kuumentuessaan tai palaessaan muodostaa hyvin myrkyllistä syaanivetyä.
Battalions of Fear
Battalions of Fear on saksalaisen power/speed metal -yhtyeen Blind Guardianin debyyttialbumi. Musiikillisesti yhtyeen tyyli on tällä levyllä hyvin erilainen kuin mitä se on nykyään. Kuitenkin komeat kertosäkeet ja kitaramelodiat olivat debyyttialbumillakin läsnä. "Battalions of Fear" -levyltä löytyy runsaasti yhtymäkohtia saman aikakauden toiseen saksalaiseen heavy-yhtyeeseen Helloweeniin. Jo ensimmäisellä levyllä sanoituksiin haettiin inspiraatiota kirjallisuudesta ja osa sanoituksista pohjautuukin muun muassa J. R. R. Tolkienin ja Stephen Kingin teoksiin.
Vuoden 2007 uudelleenjulkaisun bonuskappaleet
Back to Mystery City
Back to Mystery City on suomalaisen yhtyeen Hanoi Rocksin neljäs albumi. Albumin kaikki kappaleet on säveltänyt Andy McCoy lukuun ottamatta kappaleen "Beating Gets Faster", jonka toinen säveltäjä on Michael Monroe. Kappaleiden kaikki sovitukset ovat McCoyn ja Monroen.
Koskettimia levyllä soittaa Morgan Fisher. Naisäänenä levyllä laulaa eteläafrikkalainen Miranda, joka oli tuolloin laulanut muun muassa Pink Floydin kanssa. Kansikuvat on ottanut Fin Costello, ja albumin ulkoasun suunnitteli Hillary Goodwright. Albumista on tehty myös remasteroitu cd-versio, joka sisältää demoversiot kappaleista "Until I Get You", "Ice Cream Summer" ja "Back to Mystery City". "Back to Mystery Cityn" demoversio sisältää lähes viisiminuuttisen piiloraidan.
Luettelo parlamenteista
Luettelo eri maiden parlamenteista:
Kaksi klassikkoa: Sydän rakastaa / Ovi sydämeen
Kaksi klassikkoa: Sydän rakastaa / Ovi sydämeen on Anita Hirvosen kahden aikaisemmin julkaistun levyn kokoelma-albumi.