hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Solid (yhtye)
Solid on Ilkka Hannulan johtama suomenkielistä laulelmamusiikkia esittävä yhtye. Solid syntyi 1970-luvun puolivälissä, kun SDP:n puoluesihteeri Kalevi Sorsa otti Hannulaan yhteyttä tiedustellen mahdollisuutta perustaa myös sosialidemokraattinen Agit-Propin kaltainen lauluryhmä. Hannula tarttui Sorsan aloitteeseen ja syntynyt Solid muodostui suosituksi lauluryhmäksi niin sosialidemokraattien kuin muidenkin vasemmistolaisten tahojen järjestämissä tapahtumissa.
Vuonna 1976 Solidille avautui mahdollisuus albumin tekemiseen Love Records -levymerkille. Syksyllä 1976 ilmestyikin yhtyeen esikoisalbumi "On päivä työn ja laulun aika". Jo ennen levyn ilmestymistä Solid oli yksi ahkerimmin esiintyvistä lauluryhmistä ja albumin julkaisu edisti entisestään keikkatilannetta. Varsin pian tilanne kuitenkin muuttui, kun laululiike alkoi yleisesti menettämään suosiota, mikä heijastui niin esiintymis- kuin levytysmahdollisuuksiin. Solidin kohdalla kokoonpano myös koki melkoisia muutoksia, kun osa jäsenistä jätti ryhmän opiskelu- ja perhesyistä.
Ryhmän uusiutuessa poliittinen tiedostavuus korvautui aiempaa määrätietoisemmalla taiteellisella kunnianhimolla. Uusitulla kokoonpanolla Solid osallistui vuonna 1978 Jyväskylän Talveen isolla Solidario-konsertolla.
Kovin pitkäikäiseksi Solidin toinenkaan kokoonpano ei jäänyt, ja 1970- ja 1980-lukujen vaihteessa ryhmä koki jälleen uudistumisen. Tällä kokoonpanolla Solid myös julkaisi vuonna 1980 toisen pitkäsoittolevynsä "Routakuun laulu". Levy sisälsi Ilkka Hannulan sävellyksiä Viljo Kajavan runoihin. Levyn julkaisi JP-Musiikki yhteistyössä Työväen Sivistysliiton kanssa. Levyn osakseen saama huomio jäi kuitenkin sangen vaisuksi ja vuonna 1982 Solid lopetti siltä erää toimintansa.
Viime aikoina Solid on tehnyt jälleen satunnaisia keikkoja, osallistuen muun muassa kesän 2007 Työväen Musiikkitapahtumaan. Tammikuussa 2008 ryhmän toisesta albumista "Routakuun laulusta" ilmestyi CD-uusintapainos.
Blues Breakers with Eric Clapton
Blues Breakers with Eric Clapton on John Mayall & the Bluesbreakersin vuonna 1966 julkaistu blues-albumi, jolla soittaa soolokitaraa uransa alussa oleva Eric Clapton. Levy koostuu cover-versioista vanhoista blues ja r´n´b kappaleista. Levy oli yllättävä crossover -menestys ja nousi Ison-Britannian listalla sijalle 6.
Levy koostui kappaleista, joita yhtye oli soittanut livesetissään ja levyllä oli tarkoitus vangita yhtyeen livesoundi. Claptonin levyllä käyttämä Marshallin kitaravahvistin oli olennainen osa levyn uudistavaa soundia. Levy oli suuri inspiraation lähde lukemattomille kitaristeille ja sitä pidetään yleisesti klassikkona.
John Erwin
John Lee Erwin (s. 5. joulukuuta 1936) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä, joka tunnetaan parhaiten He-Manin ääniroolista animaatiosarjassa He-Man and the Masters of the Universe.
Erwin aloitti näyttelemisen 1960-luvulla, mutta pian televisiosarjan "Lännen tien" jälkeen hän siirtyi ääninäyttelijäksi ja toimi aluksi kertojaäänenä televisiosarjoissa. Animaatiossa Erwin on ääninäyttellyt vuodesta 1968 lähtien ja usein Filmationin tuottamissa animaatioissa. Vuonna 1983 hän sai uransa merkittävämmän roolin He-Manina, kun Filmation sai tehtäväkseen siirtää Mattelin suositun sankarin animaatioksi. Erwin teki äänirooleja animaatioihin aktiivisesti aina 1980-luvun loppuun asti ja 1990-luvulla lainasi ääntään enimmäkseen televisiomainoksiin.
Hän uusi He-Manin ääniroolinsa vuonna 2005 televisiosarjassa Family Guy.
Zequinha de Abreu
José Gomes "Zequinha" de Abreu (19. syyskuuta 1880 Santa Rita do Passa Quatro, Brasilia – 22. tammikuuta 1935 São Paulo, Brasilia) oli brasilialainen säveltäjä, orkesterinjohtaja ja muusikko. Hän on erityisesti tunnettu choro-sävellyksestään "Tico-tico no fubá" (Tico Tico), josta tuli kansainvälinen menestysiskelmä hänen kuolemansa jälkeen.
José Gomes de Abreu syntyi kahdeksanlapsisen perheen esikoisena. Hänen kerrotaan soittaneen huuliharppua jo viisivuotiaana. Kymmenvuotiaana hän soitti huilua ja klarinettia ja kirjoitti nuotteja ensimmäisessä orkesterissaan. Hänen äitinsä halusi pojasta pappia ja isä lääkäriä, joten hänet lähetettiin kouluun São Pauloon. Kuusitoistavuotiaana hän kuitenkin karkasi episkopaalisesta koulusta ja palasi Santa Ritaan aikeenaan aloittaa muusikon ura.
Hän johti ensimmäistä orkesteriaan 17-vuotiaana. Pian orkesteri tuli tunnetuksi alueen parhaana, esiintyen tanssitilaisuuksissa, juhlissa ja mykkäfilmien säestäjänä kaksikymmentä vuotta eteenpäin. Abreu meni naimisiin 18-vuotiaana ja elätti 8-lapsiseksi kasvanutta perhettään toimien orkesterinjohtajana sekä säveltäen muun muassa choro-musiikkia, marsseja, tangoja ja valsseja. Lisäksi hän toimi julkisissa poliittisissa viroissa, muun muassa kaupunginhallinnon sihteerinä.
Abreun perhe muutti São Pauloon vuonna 1919 hänen isänsä kuoltua. Hänen suosionsa ravintola- ja kabareemuusikkona jatkui. Hän kulki myös ovelta ovelle esittäen sävellyksiään sekä myi nuottejaan ja esitti musiikkiaan "Casa Beethoven"-musiikkikaupassa. Ennen radiota ja äänilevyteollisuutta tämä oli varsin tavallinen tapa herättää kiinnostusta säveltäjien luomaa uutta musiikkia kohtaan. Casa Beethovenissa työskennellessään Abreu tapasi Vincente Vitalen, joka oli aloittanut oman musiikkikustantamon. Vuonna 1924 Vitale julkaisi Abreun säveltämän valssin nimeltä "Branca", josta seuranneesta menestyksestä alkoi heidän elinikäinen yhteistyönsä. Vitale julkaisi Abreun musiikkia yksinoikeudella ja maksoi kuukausipalkkaa hänelle säveltämisestä, mikä oli tuohon aikaan hyvin epätavallista.
Abreu oli elinaikanaan alueellaan suosittu muusikko, jota kuvailtiin hiljaiseksi, iloiseksi, ystävälliseksi ja nöyräksi persoonallisuudeksi. Hän jatkoi työtään musiikin parissa koko elämänsä ajan esiintyen aktiivisesti, antaen pianotunteja lapsille, säveltäen ja säestäen muun muassa kahta niin ikään muusikkona toiminutta lastaan lukuisissa esiintymisissä. Abreu kuoli vuonna 1935 54-vuotiaana.
Abreun kuoleman jälkeen hänen sävellyksestään "Tico-tico no fubá", eli Tico Tico, tuli kansainvälinen menestysiskelmä Carmen Mirandan esittämänä. Tico Tico on eräs tunnetuimpia brasilialaisen choro-musiikin edustajia ja siitä on tehty lukemattomia levytyksiä eri puolella maailmaa. Vaikka muut hänen sävellyksensä eivät nousseet yhtä suosituiksi, hänen vaikutustaan brasilialaiseen musiikkiin on kuvattu merkitykselliseksi, erityisesti hänen Vitale-kustantamon kautta julkaistun sävellystuotantonsa sekä lukuisten esiintymistensä muodossa. Abreun elämästä tehtiin 1952 brasilialainen elokuva nimeltä "Tico-Tico no Fubá", hänen tunnetuimman teoksensa mukaan nimettynä. Elokuvan pääosaa esitti Anselmo Duarte.
Deduktio
Deduktio voi viitata seuraaviin:
Numminen (Mäntsälä)
Numminen on kylä eteläisessä Mäntsälässä. Kylän yleisilme on kolmen kartanon muodostama kulttuurimaisema, jota ohjailee Mustijoen virta. Melontareitti kulkee kylän läpi ja jokeen on istutettu kirjolohta ja arvokalaa.
Kylän kartanot ovat Alikartano (Frugård), Ylikartano (Andersberg) ja Nordbo (Ulriksdal). Alikartano on ollut museo vuodesta 1983.
Kylällä on oma koulu, kauppa, asiamiesposti, seurojentalo ja kesäkahvila. Kylällä toimivat kyläyhdistys Nummisten kylä ja urheiluseura Nummisten Vilkas. Asukkaita kylällä on n. 1550 (2009).
Djäkn
Muun muassa seuraaviin henkilöihin viitataan nimellä Djäkn, Djekn tai Diekn:
Beretta 87 Target
Beretta 87 Target on italialaisen Fabbrica d'Armi Pietro Berettan valmistama yksitoiminen itselataava massasulkuinen .22 LR -kaliiperinen pistooli. Aseen ensiesittely oli vuonna 2000. Ase soveltuu esimerkiksi tarkkuusammunnan harjoitteluun sekä ns. loukkuaseeksi metsästäjille.
Aseessa on päällä kiinteä weaver-kisko joka mahdollistaa erilaisten lisävarusteiden, kuten kiikaritähtäimen tai punapistetähtäimen asennuksen. Myös etupainoon, piipun alapuolelle, on jyrsitty muutaman sentin mittainen ura, johon saa kiinni esimerkiksi lasertähtäimen. Kyseessä ei kuitenkaan ole mitoitukseltaan standardi weaver-kisko, vaan normaalia kapeampi, joten lisävarusteiden täytyy olla erityisesti pistoolimalliin tehty. 
Beretta 87 Targetissa on täysin säädettävä takatähtäin ja ase toimitetaan kahdella erikorkuisella vaihtojyvällä varustettuna. Lippaanvapautin on aseen vasemmalla puolella kahvassa ja varmistin molemmin puolin asetta.
Aseen runko on valmistettu hiekkapuhalletusta ja mustaksi anodisoidusta zirkonium-alumiiniseoksesta. Luisti ja piippu on valmistettu sinistetystä teräksestä. Kahvalevyt ovat kovaa muovia. Vakiokahvat soveltuvat sekä oikea- että vasenkätisille, mutta aseesta on valmistajalta tilauksesta saatavissa myös kätisyyden mukaan muotoilluin, pähkinäpuisin kahvoin varustettu versio. Liipasimen laukaisuvastus tai etuveto eivät ole säädettävissä. Koska ase on valmistettu lähinnä ratakäyttöön, siinä ei ole myöskään vireestäpäästömekanismia.
Ase toimitetaan kovassa, muotoonpuristetussa muovilaukussa, puhdistustyökalulla, kahdella lippaalla, etupainon irrotustyökalulla, tähtäinten säätötyökalulla, jyvän irrotustyökalulla ja kahdella jyvällä varustettuna.
Kenttäpurku ei normaalisti onnistu ilman piippupainon irrotustyökalua. Työkalu on pieni kuusiokoloavain ja se toimitetaan aseen mukana. Työkalun puuttuessa, mikä tahansa sopivan kokoinen kuusiokoloavain käy.
Asetta kenttäpurettaessa poistetaan ensin piippupaino aseen mukana tulevalla työkalulla ja painetaan rungon vasemmalla puolella olevaa lukitusnappia sekä samanaikaisesti kiertämällä lukitussalpa alas. Tämän jälkeen koko ylärunko irtoaa eteenpäin työntämällä ja on purettavissa irrottamalla luisti, palautusjousi ohjaimineen sekä piippu toisistaan.
Piippua ei saa itse yrittää irrottaa rungosta, sillä se on liimaamalla kiinni. Vain aseseppä saa suorittaa kyseisen toimenpiteen.
Ase on tehtaalla valmiiksi kohdistettu 25 metrille niin, että tähtäyspiste on taulun mustan alueen alareuna.
Aseeseen on tehtaalla asennettu 2,5 mm:n korkuinen jyvä. Aseen mukana tulee matalampi 2 mm:n vaihtojyvä, joka siirtää osumia ylöspäin.
Korkeuskohdistus tehdään takatähtäimen päällä olevalla ruuvilla niin, että osumien ollessa liian ylhäällä, ruuvia kierretään myötäpäivään ja osumien ollessa liian alhaalla, ruuvia kierretään vastapäivään. Yksi naksahdus siirtää osumaa noin 2,5 cm 25 metrin matkalla.
Sivukohdistus tehdään takatähtäimen oikealla puolella olevalla ruuvilla. Jos osumat ovat vasemmalla, ruuvia kierretään vastapäivään. Jos oikealla niin myötäpäivään.
Raila Odinga
Raila Odinga (s. 7. tammikuuta 1945) on Kenian pääministeri, oppositiojohtaja, miljonääri ja vasemmistopoliitikko. Vuoden 2007 presidentinvaalissa hän hävisi niukasti vastaehdokkaalleen Mwai Kibakille. Odingan kannattajat eivät tunnustaneet vaalitappiota vaan ryhtyivät mielenosoituksiin, jotka poliisi pyrki tukahduttamaan.
Odinga on naimisissa Ida Odingan (s. Ida Anyango Oyoo) kanssa ja heillä on neljä lasta, kaksi poikaa ja kaksi tytärtä. Heidän vanhin tyttärensä Winnie on nimetty Winnie Mandelan ja heidän vanhin poikansa Fidel Fidel Castron mukaan.
Tuija Vuoksiala
Tuija Vuoksiala (o.s. Oksanen, s. 25. elokuuta 1961) on kilpauransa lopettanut suomalainen ampumahiihtäjä, kaksinkertainen MM-pronssimitalisti.
Vuoksiala sijoittui kolmanneksi 10 kilometrin kilpailussa Lahden MM-kisoissa 1987. Kultaa voitti Norjan Sanna Grønlid ennen Neuvostoliiton Kaja Parvea. Oslon MM-kilpailuissa 1990 Vuoksiala hiihti avausosuuden Suomen pronssia voittaneessa viestijoukkueessa, jonka muut jäsenet olivat Seija Hyytiäinen ja Pirjo Mattila. Kultaa voitti Neuvostoliitto ennen Norjaa.
Tuija Vuoksiala sai pojan vuonna 1997 ja asuu nykyisin Haminassa. Ammatiltaan hän on hieroja. Hänen seuransa on Vehkalahden Veikot. Hänen aviomiehensä Heikki Vuoksiala on ollut kansallisen kärkipään ampumahiihtäjä.
Jean de Brunhoff
Jean de Brunhoff (9. joulukuuta 1899 – 16. lokakuuta 1937) oli ranskalainen lastenkirjailija ja kuvittaja, joka kehitti vaimonsa Cecile de Brunhoffin kanssa Babar-norsun.
Brunhoffin kuoltua tuberkuloosiin 37-vuotiaana Babar-sarjan työstämistä jatkoi hänen poikansa Laurent de Brunhoff.
Sekä Jean että Cecile de Brunhoff (1903–2003) haudattiin Père-Lachaiseen.
Laurent de Brunhoff
Laurent de Brunhoff (s. 30. elokuuta 1925) on ranskalainen lastenkirjailija ja kuvittaja. Hän syntyi ja opiskeli Pariisissa.
Brunhoff menetti isänsä Jean de Brunhoffin ollessaan 12-vuotias ja jatkoi myöhemmin tämän kehittämää Babar-sarjaa.
Brunhoff on asunut Yhdysvalloissa vuodesta 1985.
Suzy Delair
Suzy Delair (oikealta nimeltään "Suzanne Pierrette Delaire"; s. 31. joulukuuta 1917 Pariisi) on ranskalainen näyttelijä ja laulaja.
Delair sai von 17-vuotiaana ensimmäisen filmiroolinsa elokuvassa "L'or dans la rue" (1934). Hän tuli tunnetuksi muiden muassa Henri-Georges Clouzot'n elokuvista "Murhaaja asuu numerossa 21" (1942) ja "Kolmas aste" (1947). Hänen elokuva-alan huippukauttaan olivat 1940- ja 1950-luku, jolloin hän esiintyi Alexander Kordan, Abel Gancen, Luchino Viscontin ja Gérard Ouryn ohjaamissa filmeissä. Niistä kenties tunnetuin on Viscontin Rocco ja hänen veljensä (1960).
Musiikkialalla Delair muistetaan varsinkin hänen tulkinnastaan laulusta "Avec son tralala".
Louis de Funès
Louis Germain David de Funès de Galarza (31. heinäkuuta 1914 – 27. tammikuuta 1983) oli ranskalainen näyttelijä. Hän kuuluu maansa komedian suuriin nimiin ja tuli myös kansainvälisesti tunnetuksi muun muassa elokuvasta "”Rabbi” Jacobin hassut seikkailut" (1973). Hänen vanhempansa olivat espanjalaisia.
Funèsille myönnettiin vuonna 1980 kunnia-César. Hän kuoli sairauskohtaukseen 68-vuotiaana kärsittyään viimeisinä vuosinaan sydänvaivoista.
Alvar Cawén
Frans Alvar Alfred Cawén (8. kesäkuuta 1886 Korpilahti – 3. maaliskuuta 1935) oli suomalainen taidemaalari.
Cawén syntyi Korpilahdella kappalaisen perheeseen. Perheessä harrastettiin kuvataiteita ja musiikkia. Hän opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1905–1907. Myöhemmin 1920-luvun vaihteessa Cawén toimi koulussa opettajana ja vt. johtajaopettajana. Nuoruudessaan hän teki useita opintomatkoja Pariisiin. Cawénin puoliso oli kuvataiteilija Ragni Cawén.
Cawén sai virikkeitä kuvataiteeseen Korpilahdella vierailleilta ammattilaisilta. Hän alkoi maalata elinympäristönsä ihmisiä ja luontoa. Hänen myöhemmän uransa värien käyttöön saattoi vaikuttaa se, että hän menetti ohimenevästi näkönsä kaaduttuaan koulumatkalla polkupyörällään. Hän näki sokeana ollessaan värejä ja väriyhdistelmiä, joita myöhemmin käytti tuotannossaan.
Cawén tavoitteli varhaisissa, vuosien 1911–1912 maalauksissa ranskalaista, aistikasta maalauksellisuutta. Aiheet olivat vaihtelevia katunäkymiä tai henkilökuvia, toteutukset keveän helein värein toteutettuja. Nämä varhaiset teokset ovat tulleet tunnetuiksi vasta taiteilijan poismenon jälkeen. Kolmannella Pariisin-matkallaan hän tutustui kubismiin, ja oli ensimmäisiä suomalaisia, jotka sovelsivat sen rakenteellisia periaatteita vuosina 1913–15. Samalla tuli mukaan Cawénille tunnusomainen tummasävyinen väriskaala. Hänen pyrkimyksensä lähenivät Tyko Sallisen ja Marcus Collinin ekspressionismia, ja hän liittyikin 1917 Marraskuun ryhmän perustaneisiin taiteilijoihin.
Cawénin tuotannon yksi osa on lämmin henkilökuvaus, jossa kohteena ovat usein hänelle läheiset ihmiset, esimerkiksi äiti Eeva-Stiina. Taiteilijan luontosuhde kotiseutuunsa ilmenee hänen useissa eränkävijäkuvauksissaan. Samoin tulee esille suhde musiikkiin, joka oli taiteilijalle rakas harrastus. Teokset on toteutettu ohuin vedoin karkealle kankaalle, jolloin syntyi freskomainen vaikutelma.
Tuotantonsa loppukaudella Cawén toteutti useita monumentaalimaalauksia. Hänen maalaamiaan alttaritauluja on Mäntän, Jämsänkosken, Kuusankosken, Lapinlahden ja Simpeleen kirkoissa. Näissä hän pyrki ilmavan keveään valon tulkintaan ja hallitun tasapainoiseen persoonalliseen ilmaisuun. Mäntän alttaritaulu on lopullisena toteutuksena säyseämpi kun siitä tehdyt luonnokset.
Asif Ali Zardari
Asif Ali Zardari (urduksi آصف علی زرداری, sindhiksi آصف علي زرداري, s. 26. heinäkuuta 1955) on pakistanilainen poliitikko. Hän oli Pakistanin presidentti vuosina 2008–2013. Zardari edustaa Pakistanin kansanpuoluetta.
Zardari astui presidentin virkaan 9. syyskuuta 2008. Hän kuuluu zardari-heimoon. Hän on joulukuussa 2007 murhatun Pakistan entisen pääministerin ja oppositiojohtaja Benazir Bhutton leski. Bhuttot avioituivat 18. joulukuuta 1987 ja heillä on kolme lasta (poika Bilawal ja kaksi tyttöä).
Asif Ali Zardari on ollut Pakistanin kansalliskokouksen edustajana ja vaimonsa toisella pääministerikaudella hän toimi ympäristöministerinä. Vuonna 1999 kenraali Pervez Musharraf kaappasi vallan ja hajotti senaatin, jossa Zardari toimi senaattorina.
Vuonna 1990 Asif Ali Zardari pidätettiin syytettynä pakistanilaisen liikemiehen kiristyksestä.
Vuonna 1993 hänen vaimonsa noustessa valtaan, Zardari vapautettiin ja syytteistä luovuttiin. Kun Benazir Bhutton veli Murtaza Bhutto murhattiin vuonna 1996, Asif Ali Zardari oli hetken pidätettynä epäiltynä sekaantumisesta murhaan, mutta syytteistä luovuttiin todisteiden puutteessa.
Asif Ali Zardari oli tutkintavankeudessa vuosien 1997–2004 aikana syytteiden vaihdellessa korruptiosta murhaan. Hänet vapautettiin marraskuussa 2004, kun tuomari totesi kaikki syytteet perättömiksi. Zardari pidätettiin kuitenkin uudelleen 21. joulukuuta 2004, kun hän ei ilmestynyt murhaoikeudenkäyntiin Karachissa. Häntä syytettiin osallistumisesta tuomarin ja tämän pojan murhaan vuonna 1996 johtaneeseen salaliittoon. Viime vuosina Zardaria on syytetty useaan otteeseen korruptiosta. Bhutton ensimmäisellä pääministerikaudella hän sai lisänimen "10 %." Hän on ollut myös vangittuna kahdeksan vuotta erilaisten väärinkäytössyytteiden vuoksi, mutta häntä ei ole koskaan virallisesti tuomittu.
Zardari on asunut Manhattanilla ja hänellä on asunto myös Dubaissa. Elokuussa 2004 Zardari myönsi että hän omistaa 4,35 miljoonan punnan arvoisen kiinteistön Surreyssä Englannissa (20-huoneinen kartano johon kuului kaksi maatilaa ja 1,5 km² maata). Zardarin epäillään hankkineen kartanon korruptiosta saaduilla rahoilla. Zardari kiisti pitkään että hänellä olisi omaisuutta Englannissa.
Zardari ja hänen poikansa Bilawal Bhutto Zardari valittiin Pakistanin kansanpuolueen puheenjohtajiksi murhatun Bhuton seuraajaksi 30. joulukuuta 2007. Elokuussa 2008 parlamentti sai viimein yhteistoimin maata hallinneen kenraali Musharrafin eroamaan ja Zardarista tuli hänen seuraajansa.
Henri-Georges Clouzot
Henri-Georges Clouzot [kluzo] (20. marraskuuta 1907 Niort – 12. tammikuuta 1977 Pariisi) oli ranskalainen elokuvaohjaaja.
Clouzot’lle myönnettiin Venetsian elokuvajuhlien Kultainen leijona 1949 ja Berliinin elokuvajuhlien Kultainen karhu 1953. Hän sai vuonna 1953 Cannesin Grand Prix’n (nykyisen Kultaisen palmun edeltäjä) ja vuonna 1956 tuomariston erikoispalkinnon. Hän oli vuonna 1956 toistamiseen ehdolla Kultaisen palmun saajaksi.
Clouzot syntyi Niortissa ja kuoli 69-vuotiaana Pariisissa. Hän oli vuosina 1950–1960 naimisissa näyttelijä Véra Clouzot’n kanssa.
Clouzot’n tunnetuimpia elokuvia ovat "L’assassin habite au 21" (1942), "Korppi" (1943), "Kolmas aste" (1947), "Pelon palkka" (1953), "Pirulliset" (1955), "Picasso – arvoitus" (1956) ja "Kahlitut" (1968).
Music of My Mind
Music of My Mind on Stevie Wonderin albumi vuodelta 1972. Se on ensimmäinen Wonderin klassisen kauden albumeista, joihin lasketaan myös "Talking Book", "Innervisions", "Fulfillingness' First Finale" ja "Songs in the Key of Life". Ensimmäistä kertaa Wonder sai levy-yhtiö Motownilta täyden artistinvapauden Marvin Gayen tapaan, joka näkyy mm. kappaleiden kestoissa ja lyriikoissa.
Gérard Oury
Gérard Oury (29. huhtikuuta 1919 – 20. heinäkuuta 2006) oli ranskalainen näyttelijä sekä elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. Hänen töidensä joukossa ovat "Synnin palkka" (1961), "Gangsteriralli" (1965) ja ""Rabbi" Jacobin hassut seikkailut" (1973).
Oury syntyi Pariisissa juutalaiseen perheeseen. Hän liittyi Comédie-Françaiseen, mutta ura siellä jäi lyhytaikaiseksi, sillä toisessa maailmansodassa hän pakeni Sveitsiin.
Oury oli vuodesta 1960 kuolemaansa naimisissa näyttelijä Michèle Morganin kanssa. Hänet palkittiin vuonna 1993 kunnia-Césarilla.
Johnny Kapahala: Back on Board
Johnny Kapahala: Back on Board on Disney Channelin elokuva. Elokuva kertoo Johnny Kapahalasta ja hänen ystäviensä seikkailuista. Elokuva kuuluu Disney Channel -kanavan elokuviin.
Bourvil
Bourvil eli André Robert Raimbourg (27. heinäkuuta 1917 – 23. syyskuuta 1970) oli ranskalainen näyttelijä ja laulaja. Hän tuli tunnetuksi muun muassa Gérard Ouryn ohjaamasta elokuvasta "Suuri huviretki" (1966), jossa hän esiintyi yhdessä Louis de Funès'n kanssa. Muita hänen elokuviaan on muun muassa Jean-Pierre Melvillen ohjaama "Punainen ympyrä"
Bourvil kuoli multippelimyeloomaan (Kahlerin oireyhtymä) 53-vuotiaana.
Fulfillingness’ First Finale
Fulfillingness' First Finale on Stevie Wonderin albumi vuodelta 1974. Albumin on julkaissut Tamla Motown –levy-yhtiö sarjatunnuksella STMA 8019. Se on neljäs Wonderin klassisen kauden albumeista, joihin lasketaan myös "Music of My Mind", "Talking Book", "Innervisions" ja "Songs in the Key of Life". Monien muiden Wonderin albumeiden tapaan, "Fulfillingness' First Finalella" on vahva yhteiskunnallinen sanoma. Levyn ehkä tunnetuin kappale, "You Haven't Done Nothin'" on selvä hyökkäys Yhdysvaltain tuolloista presidenttiä, Richard Nixonia kohtaan. Kappaleesta tuli Wonderin neljäs listaykkönen USA:n singlelistalla. "Fulfillingness' First Finale" voitti Wonderille kolme Grammy-palkintoa, mukaan lukien Vuoden albumi -palkinnon.Alkuperäisen LP:n A-puoli päättyi kappaleeseen "Creepin'". Kaikki kappaleet ovat Stevie Wonderin tekemiä lukuun ottamatta kappaletta "They Won't Go When I Go", jonka toisena tekijänä on Yvonne Wright. Sovitukset ovat Wonderin.
Kappale "Bird of Beauty" sisältää portugalinkielisen osuuden, jonka Wonderin tekstistä on kääntänyt Sergio Mendes. Kohdeyleisönä tälle kappaleelle Wonder mainitsee erityisesti Mosambikin ja Brasilian kuulijansa.Stevie Wonder on itse tuottanut levyn yhtiölle nimeltä Taurus Productions, Inc. Wonder kiittää myös yhtiötä Black Bull Music, Inc. Aputuottajina, studioinsinööreinä ja moogin ohjelmoijina ainakin kappaleella "They Won't Go When I Go" ovat olleet Robert Margouleff ja Malcolm Cecil. Levytyksen käytännön järjestelyistä on huolehtinut Josette Valentino. Albumi on äänitetty neljässä studiossa: Los Angelesissa The Record Plantissa ja Westlake Audiossa sekä New Yorkissa Media Soundissa ja Electric Ladyssa. Masterointi on tehty Kalifornian Burbankissa Kendun Recordersissa. Äänityksessä ja jälkikäsittelyssä ovat lisäksi olleet mukana Joan DeCola ja Gary Olazabal sekä Peter Chaikin.
Levykannen tekoa on ohjannut Ira Tucker, Jr. ja suunnittelusta ja kuvituksesta on vastannut Bob Gleason. Alkuperäisessä LP-levyssä on avautuvat kannet ja takakannen kuvissa ovat mm. John F. Kennedy ja Martin Luther King.
Paul Wallot
Johann Paul Wallot (26. kesäkuuta 1841 Oppenheim – 10. elokuuta 1912 Langenschwalbach) oli saksalainen arkkitehti. Hänen tunnetuin työnsä on Saksan valtiopäivätalo (1884–1894) Berliinissä.
Wallot oli hugenottilaista alkuperää. Hänen juurensa olivat eteläranskalaisessa Vallotin suvussa. Wallot kävi vuosina 1856–1859 ylempää ammattikoulua Darmstadtissa. Ammattikoulun jälkeen hän opiskeli vuoden teknillisessä korkeakoulussa Hannoverissa ja aloitti vuonna 1861 Berliinin kuninkaallisessa arkkitehtuuriakatemiassa. Hän saattoi opintonsa päätökseen lopulta Gießenissä.
Terry-Thomas
Thomas Terry Hoar-Stevens eli Terry-Thomas (14. heinäkuuta 1911 – 8. tammikuuta 1990) oli komediarooleistaan tunnetuksi tullut brittiläinen näyttelijä. Hän esiintyi muiden muassa elokuvissa "Alokas liemessä" (1956) ja "Suuri huviretki" (1966).
Terry-Thomas oli kahdesti naimisissa; ensimmäistä kertaa vuosina 1938–1962 Ida Patlanskin ja sitten vuosina 1963–1990 Belinda Cunninghamin kanssa. Hän oli ehdolla Baftan ja Golden Globen saajaksi.
Terry-Thomasilla todettiin vuonna 1971 Parkinsonin tauti. Hän kuoli surreylaisessa hoivakodissa 78 vuoden ikäisenä.
Tom Finney
Sir Thomas ”Tom” Finney OBE (5. huhtikuuta 1922 Preston – 14. helmikuuta 2014) oli brittiläinen jalkapalloilija, joka loi huomattavan uran Preston North End FC:ssä ja Englannin jalkapallomaajoukkueessa.
Finney syntyi Prestonissa, palveli toisessa maailmansodassa ja aloitti uransa ammattilaisena heti sodan jälkeen. Hän vetäytyi Preston North End FC:stä vuonna 1960. Seuran kotistadionin, Deepdalen pääkatsomo on nimetty Tom Finneyn mukaan, ja katsomon tuolit muodostavat hänen kasvokuvansa.
Finney pelasi 76 maaottelua ja teki niissä 30 maalia. Hän on vielä heinäkuussa 2018 jaetulla kuudennella sijalla Englannin maajoukkueen kaikkien aikojen parhaitten maalintekijöitten listalla. Hänet valittiin "Football Writers’ Associationin" vuosina 1954 ja 1957. Hänelle myönnettiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan upseerin arvo vuonna 1961 ja ritarius 1998.
Finney kuoli 91-vuotiaana 14. helmikuuta 2014.
Victor Zvunka
Victor Zvunka (s. 15. marraskuuta 1951) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustaja.
Peliuransa suurimmat voitot Zvunka saavutti Olympique de Marseillen paidassa. Hän edusti joukkuetta kahdeksan kautta 1973–1981 kaikkiaan 254 ottelussa ja oli voittamassa Coupe de Francea 1976 ja mestaruushopeaa 1975. Zvunka lopetti peliuransa Racing Club de Paris'n pelaajavalmentajana 1985.Zvunka aloitti valmennusuransa Racing Club de Paris'n pelaajavalmentajana 1984. Hän onnistui luotsaamaan seuran pääsarjatasolle kakkosdivisioonan voiton 1985–86 myötä. Zvunkan tilalle tuli pääsarjakauden alkuun jugoslavialainen Sylvester Takač, joka sai kuitenkin lähteä jo ennen vuoden vaihdetta ja Zvunka palasi seuran ruoriin. RC Paris sijoittui kaudella 1986–87 liigassa sijalle 13.
Jätettyään RC Paris'n 1987 Zvunka on valmentanut useissa ranskalaisseuroissa sekä sveitsiläisessä Lausanne Sportsissa. Parhaiten Zvunka on menestynyt La Berrichonne de Châteauroux'ssa, jonka hän nosti Nationalista pääsarjaan 1993–1997 ja 2004 seura eteni Zvunkan johdolla Coupe de Francen finaaliin.
Lokakuussa 2007 Zvunka siirtyi Ligue 2:dessa pelaavan En Avant Guingampin päävalmentajaksi erotetun Patrick Remyn tilalle. Zvunkan johdolla Guingampin otteet Ligue 2:ssa eivät ole olleet mitenkään sensaatiomaisia. Kaudella 2008/09 seura teki kuitenkin jymypaukun etenemällä Coupe de Francen finaaliin ja voittamalla lopulta koko kilpailun. Finaalissa kaatui Stade Rennes 2–1. Mestaruus oli Zvunkalle ja EAG:lle ensimmäinen. EAG:sta tuli samalla 50 vuoteen ensimmäinen pääsarjatason ulkopuolella pelaava seura, joka on voittanut cupin.
Cup-voiton jälkeisestä kaudesta tuli kuitenkin Zvunkan suojateille totaalinen pannukakku. Seura vajosi Ligue 2:n häntäpäähän ja putosi lopulta sarjatasoa alemmaksi Nationaliin. Kauden jälkeen Zvunka sai jättää tehtävänsä seuran päävalmentajana.
Kesällä 2010 Zvunka siirtyi portugalilaisen Naval de Maion päävalmentajaksi. Pesti päättyi kuitenkin lyhyeen, kun Zvunka sai potkut jo syyskuun lopulla.
Helmikuun alussa 2011 Zvunka palasi valmennustehtäviin Nationalissa pelanneen AS Cannesin päävalmentajana. Hän jätti Cannesin kuitenkin jo heinäkuussa 2011 ja siirtyi réunionilaisen JS Saint-Pierroisen päävalmentajaksi. Zvunka sai potkut seurasta tammikuussa 2012.
Kesäkuun alussa 2012 Zvunka allekirjoitti kaksivuotisen sopimuksen Ligue 2:een nousseen Nîmes Olympiquen kanssa. Kausi 2012/13 sujui Ligue 2:ssa sarjanousijan odotuksiin nähden hyvin ja Zvunka piiskasi joukkueensa lopulta kahdeksanneksi. Kausi 2013/14 alkoi huomattavasti heikommin ja seura vajosi putoamisviivan alapuolelle syksyn aikana. Zvunka sai lopulta ennen joulua potkut Nîmes'n voitettua vain kolme pelaamistaan 18 ottelusta.
Peter Handke
Peter Handke (s. 6. joulukuuta 1942 Griffen, Itävalta) on itävaltalainen kirjailija.
Handken tuotanto käsittää romaaneja, runoja sekä näytelmä- ja elokuvakäsikirjoituksia. Yksi tunnetuimmista töistä on Handken yhdessä ohjaaja Wim Wendersin kanssa laatima käsikirjoitus elokuvaan "Berliinin taivaan alla".
You Haven’t Done Nothin’
You Haven't Done Nothin' on Stevie Wonderin hitti vuodelta 1974. Se oli ensimmäinen singelohkaisu hänen Fulfillingness' First Finale- albumiltaan ja nousi ykköseksi Amerikan singlelistalla. Kappaleella laulaa taustoja The Jackson 5.
"You Haven't Done Nothing" on yksi Wonderin kantaanottavimmista kappaleista. Hän kirjoitti sen viestinä Yhdysvaltojen tuolloiselle presidentille, Richard Nixonille. Laulun tunnelma on vihainen, jopa aggressiivinen. Sanoituksessa Wonder kummastelee korkeassa virassa olevan presidentin toimettomuutta. Singlen B-puoli, "Big Brother" on sekin varsin yhteiskuntakriittinen. Se julkaistiin alun perin vuoden 1972 Talking Book -albumilla.
Epte
Epte on Ranskassa virtaava 113 kilometriä pitkä joki, joka alkaa Serqueux'sta Seine-Maritimen departementista ja laskee Seineen lähellä Givernyä Euren departementissa.
Claude Monet asui yli 40 vuotta Givernyssä Epten lähellä. Epten joki esiintyy monessa Monet’n maalauksista, tunnetuin on "Peupliers au bord de l'Epte".
Vuonna 911 Saint-Clair-sur-Eptessa Kaarle Yksinkertainen, Frankkien päällikkö, ja Rollo, viikinkien päällikkö, solmivat sopimuksen. Sen jälkeen Epte oli Normandian ja Ranskan rajalla, ja Epten laaksoon rakennettiin monta sotilaallista suojarakennusta. Normandian puolella niistä tärkeimpiin kuului Gisorsin linnoitus.
Avaruuden sankarit
Avaruuden sankarit (tunnetaan myös nimellä Operaatio: Kuu) on 12-osainen HBO:n minisarja, joka käsittelee NASA:n 1960- ja 1970-lukujen Apollo-ohjelmaa ja ensimmäisiä kuulentoja. Se perustuu pitkälti Andrew Chaikinin A Man on the Moon -kirjaan. Sarjaa tuottivat Ron Howard, Brian Grazer, Tom Hanks ja Michael Bostick. Sarja on tunnettu totuuden mukaisesta kerronnastaan ja vaikuttavista erikoistehosteista.
Sarjan alkuperäinen nimi tulee Jules Vernen scifi-romaanista, "From the Earth to the Moon" eli "Maasta Kuuhun". Sarjan viimeisessä jaksossa kuvataan Georges Mélièsin Vernen kirjaan perustuvan elokuvn tekoa.
Minisarja keskittyy Apollo-avaruusohjelman vaiheisiin, joita ei ollut vielä kuvattu fiktiivisesti. Mercury-projekti ja siihen osallistuneet seitsemän ensimmäistä astronauttia käsitellään lyhyesti ensimmäisessä jaksossa, sillä aiheesta oli jo tehty elokuva "Valiojoukko" (The Right Stuff, 1983). Sarjan tuottajat Hanks, Howard ja Grazer olivat tekemässä "Apollo 13"-elokuvaa, joka kuvasi Apollo 13:n tapahtumat miehistön ja lennonvalvonnan näkökumasta. Sarjassa Apollo 13:n ajan tapahtumat kuvataan median näkökulmasta.
Sarja voitti parhaan minisarjan Emmy- ja Golden Globe -palkinnot 1998.
Sarja kuvattiin alun perin 1.33 kuvasuhteella tavoitteena sopivuus tavallisen television kanssa. Tämä versio julkaistiin neljän DVD:n pakettina. Laajakuvatelevisioiden yleistyttyä sarja muokattiin 1.78 kuvasuhteelle ja julkaistiin 2005 viiden DVD:n pakettina. Muokkauksessa kuvan ylä- ja alaosat hävisivät. Paikoitellen tämä johti merkittävien yksityiskohtien häviämiseen. Esimerkiksi kohtauksessa, jossa Gemini 8 / Agena -yhdistelmä pyörii holtittomasti avaruudessa juuttuneen suuttimen takia, ei se näy uudessa versiossa.
Bund (täsmennyssivu)
Bund viittaa seuraaviin asioihin:
Katja Holanti
Katja Holanti (s. 5. huhtikuuta 1974 Vehkalahti) on kilpauransa lopettanut suomalainen ampumahiihtäjä, joukkuekilpailun MM-mitalisti.
Holanti aloitti ampumahiihdon harrastamisen vuonna 1990 ja lopetti uransa vuonna 2002. Hän voitti kaudella 2001–2002 Brezno-Osrbliessä maailmancupin sprinttikilpailun (7,5 km) ja oli normaalimatkalla (15 km) kolmas. Hän sijoittui maailmancup-kisoissa kaikkiaan yksitoista kertaa kymmenen parhaan joukkoon. Kokonaiskilpailussa hän oli parhaimmillaan 20. kaudella 2001–2002.
Holanti osallistui kolmiin olympialaisiin ja kahdeksiin MM-kilpailuihin. Ruhpoldingin MM-kisoissa 1996 hän oli normaalimatkalla kahdestoista ja Brezno-Osrbliessä 1997 sprintissä kahdeskymmenes. Joukkuekilpailun MM-kisassa Hochfilzenissä 1998 hän kuului Suomen pronssijoukkueeseen yhdessä Mari Lampisen, Tiina Mikkolan ja Sanna-Leena Perungan kanssa; kultaa voitti Venäjä ennen Norjaa. Vuoden 1999 MM-kisoissa hän sijoittui Kontiolahdella takaa-ajossa seitsemänneksi, sprintissä viidenneksitoista ja Suomen viestijoukkueen mukana kuudenneksi sekä Oslossa järjestetyssä yhteislähtökilpailussa viidenneksitoista.
Holanti kuului Suomen viestijoukkueeseen, joka sijoittui seitsemänneksi Oslon MM-kilpailuissa 2000. Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002 hän oli normaalimatkalla kolmastoista.
Holanti edusti Vehkalahden Veikkoja, jonka joukkueessa hän voitti useita Suomen mestaruuksia viesteissä.
Hän työskentelee koulutuspäällikkönä Kuopiossa. Koulutukseltaan hän on rakennusinsinööri ja filosofian maisteri.
Ernst Rüdin
Ernst Rüdin (19. huhtikuuta 1874 St. Gallen, Sveitsi – 22. lokakuuta 1952 München, Länsi-Saksa) oli sveitsiläinen psykiatri, geneetikko ja eugeenikko. Hän tuli tunnetuksi perinnöllisyystutkimuksistaan psykiatriassa.
Rüdin työskenteli 1930– ja 1940-luvuilla natsien hyväksi ja kuului vuodesta 1937 itsekin puolueeseen. Hänelle myönnettiin 19. huhtikuuta 1944 Adlerschild-kunniamerkki.
Knox Martin
Knox Martin (s. 12. helmikuuta 1923) on Yhdysvalloissa uransa luonut taidemaalari, kuvanveistäjä ja muraalitaiteilija.
Martin syntyi Barranquillassa, Kolumbiassa, ja opiskeli vuosina 1946–1950 Art Students League of New Yorkissa. Hänen töitään on näytillä lukuisissa tunnetuissa kokoelmissa pääasiassa Yhdysvalloissa, mutta myös Ranskassa ja Israelissa saakka.
Martin on opettanut New Yorkin ja Minnesotan yliopistoilla sekä Art Students Leaguessa ja Umbriassa, Italiassa.
Riitta Konttinen
Kirsti Paula Riitta Konttinen (o.s. "Kalliomaa", s. 12. maaliskuuta 1946 Hämeenlinna) on Helsingin yliopiston taidehistorian professori emerita ja tietokirjailija.
Konttinen valmistui ylioppilaaksi 1967, filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistossa 1975 ja lisensiaatiksi 1985. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 1991. Konttinen on toiminut Suomen taideakatemian amanuenssina, Suomen Akatemian tutkijana, Helsingin ja Oulun yliopistojen dosenttina sekä Helsingin yliopiston professorina vuodesta 2003 lähtien.
Konttinen on saanut valtion tiedonjulkistamispalkinnon 1989 ja 2002 sekä Suomen tietokirjailijat ry:n Tietokirjailijapalkinnon 2003. Hän sai vuonna 2008 elämäntyöstään Lauri Jäntin säätiön 30 000 euron suuruisen kunniapalkinnon. Kerran viidessä vuodessa jaettava palkinto myönnettiin työstä taidehistorian tutkijana, tietokirjailijana ja tieteen kansantajuistajana. Konttisen teos "Elämänvirrassa: Alvar ja Ragni Cawén" (2015) on ehdolla maaliskuussa 2016 jaettavan Vuoden tiedekirja -palkinnon saajaksi.
Raymond Mason
Raymond Mason (s. 2. maaliskuuta 1922 Birmingham – 14. helmikuuta 2010 Pariisi, Ranska) oli brittiläissyntyinen kuvanveistäjä. Hän lähti vuonna 1946 opiskelemaan Pariisiin, Ranskaan, jossa asui loppuelämänsä ajan.
Mason oli arvostettu taiteilija kummassakin maassa. Hänestä tehtiin vuonna 2002 Brittiläisen imperiumin ritarikunnan upseeri.
Masonin töitä on julkisesti näytillä Yhdysvalloissa saakka, ja hän on ollut edustettuna muun muassa Venetsian biennaalissa ja Pompidou-keskuksen näyttelyssä. Teos "Forward!" (1991) tuhoutui liekeissä Birminghamin Centenary Squarella 17. huhtikuuta 2003.
Bert Trautmann
Bernhard Carl ”Bert” Trautmann OBE (22. lokakuuta 1923 – 19. heinäkuuta 2013) oli saksalainen jalkapallomaalivahti, joka pelasi Manchester City FC:ssä vuosina 1949–1964. "Football Writers' Association" nimesi hänet 1956. Hän sai tämän kunnian ensimmäisenä ei-brittiläisenä pelaajana.
Trautmann syntyi Bremenissä ja pelasi 10-vuotiaasta jalkapalloa keskikenttäpelaajana Tura Bremen -nimisessä seurassa. Vuodesta 1941 hän palveli toisessa maailmansodassa laskuvarjojääkärinä itärintamalla joutuen puna-armeijan vangitsemaksi. Hänen onnistui paeta Neuvostoliitosta, mutta jäi länsirintamalla myöhemmin uudelleen sotavangiksi ja kuljetettiin sotavankileirille Britanniaan. Paon sijaan sotavankileirillä vankien välisissä otteluissa keskikentältä maalivahdiksi siirtynyt jalkapalloilija jäi maahan sodan jälkeen pelaten ensin pienessä St Helens Town -seurassa. Erinomaiset torjunnat ottelussa Manchester Citya vastaan saivat suurseuran hankkimaan maalivahdin riveihinsä. Trautmann korvasi seurassa Englannin maajoukkuemaalivahti Frank Swiftin; siirto aiheutti paikallisissa vihamielisiä reaktioita ja 20 000 ihmistä osallistui saksalaisen palkkaamista vastustaneeseen suurmielenosoitukseen. Kannattajien suosioon hän päätyi kuitenkin viimeistään auttaessaan Manchester Cityn voittoon FA Cupin loppuottelussa 1956 Birmingham Citya vastaan maalein 3–1 vaikka loukkasi niskansa ottelun loppupuolella tapahtuneessa yhteentörmäyksessä Peter Murphyn kanssa. Hän pelasi ottelun loppuun asti vaikka myöhemmissä tutkimuksissa todettiin hänen niskanikamansa murtuneen.
Trautmann toimi vielä vuosina 1967–1969 saksalaisen Preußen Münster -joukkueen managerina. Saksalais-englantilaisen yhteisymmärryksen eteen tekemästään työstä hänelle myönnettiin Bundesverdienstkreuz vuonna 1997 ja Brittiläisen imperiumin ritarikunnan upseerin arvonimi (OBE) vuonna 2004. Hänet valittiin myös englantilaisen jalkapallon kuuluisuuksien galleriaan English Football Hall of Fameen vuonna 2005. Englannin pelaajayhdistyksen satavuotisjuhlien yhteydessä järjestetyssä äänestyksessä Manchester Cityn kannattajat puolestaan valitsivat Trautmannin seuransa kaikkien aikojen parhaaksi pelaajaksi vuonna 2007. Eläkepäiviään hän vietti synnyinkaupungissaan Bremenissä.
Alexi Lalas
Panayotis Alexander (Alexi) Lalas (s. 1. kesäkuuta 1970 Birmingham, Michigan, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen entinen jalkapalloilija, joka oli pelipaikaltaan puolustaja. Lalasista tuli tunnettu vuoden 1994 MM-kisojen aikana. Hän oli mukana myös Yhdysvaltojen kisajoukkueessa vuonna 1998. Kaikkiaan hän pelasi 96 maaottelua ja teki niissä yhdeksän maalia vuosina 1990–1998. Lalas oli ensimmäinen modernin ajan yhdysvaltalainen jalkapalloilija, joka pelasi Italian Serie A:ssa.
Pelaajauransa jälkeen Lalas teki uraa Los Angeles Galaxyn organisaatiossa johtotehtävissä. Elokuussa 2008 hän erosi seuran toimitusjohtajan paikalta Galaxyn majaillessa sijalla 11 MLS-liigassa.
Teamcenter
Teamcenter on tuote- ja suunnittelutiedon hallintajärjestelmä, jolla hallitaan kaikki syntyvä tuotetieto tuotekehityksen aikaisesta informaatiosta työkulkuun sekä tarkastus- ja hyväksymisvaiheisiin. Ohjelmiston ominaisuuksiin kuuluvat muun muassa nimikkeiden, tuoterakenteen, yksilörakenteiden, työnkulun, muutosten ja dokumenttien hallinta. Ohjelmisto tukee myös after sales -toimintoja.
Järjestelmää tarjotaan eriasteisina käyttöönottoina. Teamcenter Express -kokonaisuudessa yleisimmät toiminnot ovat valmiiksi konfiguroituja. Normaalissa Teamcenter-kokonaisuudessa konfigurointi tehdään käyttöönottoprojektin aikana.
Teamcenter tuoteperhe sisältää erillisenä myös CAD-tiedonhallinnan moduleja. Tuettuna ovat mekaniikka-, elektroniikka- ja ohjelmistosuunnittelun ohjelmistot.
Kehittäjä:
Viimeisin versio:
Lisenssityyppi:
Bilawal Bhutto Zardari
Bilawal Zardari Bhutto () (s. 21. syyskuuta 1988) on Pakistanin kansanpuolueen puheenjohtaja. Hän on salamurhatun Pakistanin entisen pääministerin ja oppositiojohtaja Benazir Bhutton ja tämän miehen Asif Ali Zardarin ainoa poika. Hänen isoisänsä oli presidenttinä ja pääministerinä toiminut Pakistanin kansanpuolueen perustaja Zulfiqar Ali Bhutto.
Bilawal kävi Dubaissa Rashid School For Boys -koulua jossa Bilawal oli koulun oppilaskunnan hallituksen varapuheenjohtaja ja siirtyi sen jälkeen opiskelemaan historiaa Christ Churchiin Oxfordin yliopistoon. Myös hänen äitinsä ja isoisänsä Zulfiqar Ali Bhutto opiskelivat Oxfordissa. Bilawalilla on taekwondon mustavyö. Bilawal oli Bhutton asunnolla Dubaissa talvilomalla, jossa hän kuuli äitinsä kuolemasta.
Bilawal valittiin Pakistanin kansanpuolueen puheenjohtajaksi 30. joulukuuta 2007. Hänen isästään tuli puolueen varapuheenjohtaja. Opiskelun jälkeen Bilawal aikoo johtaa Pakistanin kansanpuoluetta. On arvioitu, että Bilawalin turvallisuus Oxfordissa maksaa miljoona puntaa joka vuosi.
Juhani Heinonen
Juhani Kaarlo Henrik Heinonen (28. syyskuuta 1923 Sääminki – 18. marraskuuta 2007 Helsinki) oli suomalainen diplomi-insinööri ja lentokoneensuunnittelija. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Porin suomalaisessa yhteislyseossa 1942 ja valmistui diplomi-insinööriksi teknillisen korkeakoulun koneenrakennusosaston lentokoneenrakennuksen opintosuunnalta 1948. Lisäksi Heinonen teki opintomatkoja Tšekkoslovakiaan 1947, Ruotsiin 1948, Englantiin 1953, Ranskaan 1953 ja Yhdysvaltoihin.
Työuransa aikana Heinonen toimi 1948 Suomen Ilmailuliiton lentokoneensuunnittelijana, 1948–1949 Tampereen teknillisen oppilaitoksen tuntiopettajana, 1949–1954 Valmet Oy:n lentokonetehtaan lentokonesuunnittelijana ja 1954–1986 Aero Oy:n, sittemmin Finnairin moottori-insinöörinä ja teknisen toimiston päällikkönä. Hänet tunnettiin pätevänä suihkumoottorien asiantuntijana.
Opiskeluaikanaan Heinonen osallistui aktiivisesti Polyteknikkojen ilmailukerhon toimintaan. Hän suunnitteli 1948 diplomityönään purjelentokoneiden hinaukseen sopivan kaksipaikkaisen urheilukoneen ja purjelentopiireissä suuren suosion saavuttaneen alkeisliitokone Harakka II:n. Heinonen harrasti myös lentämistä. Hän lensi kilpaa purjelentokoneilla sekä Suomessa että ulkomailla.
Vuonna 1954 lensi ensilentonsa Heinosen suunnittelema pieni urheilukone Keltiäinen, jota nykyisin säilytetään Suomen ilmailumuseossa Vantaalla. Vuonna 1957 Heinonen lensi Keltiäisellä välilaskuttoman lennon Madridista Turkuun. Lentomatka oli 2 844 kilometriä ja lento kesti 17 tuntia. Kansainvälinen ilmailuliitto FAI hyväksyi lennon alle 500-kiloisten koneiden luokan maailmanennätykseksi. Saavutuksestaan Heinonen sai ensimmäisenä ja ainoana suomalaisena FAI:n Louis Blériot -mitalin. Heinonen harrasti myös purjehdusta ja hän purjehti maapallon ympäri kahteen kertaan.
Phil O’Donnell
Phillip ”Phil” O’Donnell (25. maaliskuuta 1972 – 29. joulukuuta 2007) oli skotlantilainen jalkapalloilija, joka edusti urallaan Motherwellia, Celticiä ja Sheffield Wednesdayta. O’Donnell kuoli pyörryttyään kentällä kesken ottelun joulukuussa 2007.
Bellshillissä syntynyt O’Donnell aloitti pelaajauransa paikallisessa Motherwell FC:ssä, jonka edustusjoukkueen riveissä hän debytoi kaudella 1990–91. Kyseisen kauden päätteeksi O’Donnell juhli kanssapelaajiensa kanssa Skotlannin cupin voittoa, kun Dundee United kaatui finaalissa numeroin 4–3. 19-vuotias O’Donnell teki joukkueensa toisen maalin. Cupin voiton johdosta Motherwell selvisi Euroopan kentille. O’Donnellista tuli seuraavalla kaudella nuorin eurokentillä Motherwellin paidassa pelannut pelaaja. Britannian ammattilaisjalkapalloilijoiden liitto (PFA) valitsi O’Donnellin Skotlannin vuoden nuoreksi pelaajaksi vuosina 1992 ja 1994. Skotlannin maajoukkueessa keskikenttäpelaaja pelasi yhden ottelun, Sveitsiä vastaan. Syyskuussa 1994 Skotlannin jätteihin kuuluva Celtic osti O’Donnellin Motherwellin ennätysmyyntihinnalla 1,75 miljoonalla punnalla.
O’Donnell teki kaksi maali Celtic-debyytissään ja oli voittamassa Skotlannin Cupia vuonna 1995. Liigamestaruuden hän voitti Celticissa vuonna 1998, vaikka loukkaantumiset vähän vaivasivat. Vuonna 1999 O’Donnell siirtyi Sheffield Wednesdayhyn. Loukkaantumiset vaivasivat jälleen skottia ja ensimmäisellä Wednesday-kaudellaan hän pelasi vain yhden ottelun (Wednesday pelasi silloin Englannin valioliigassa). Neljän kauden aikana O’Donnell pelasi vain 20 ottelua englantilaisseurassa ja hän siirtyikin ilmaisella siirrolla tammikuussa 2004 takaisin Motherwelliin.
Motherwellissa pelasi myös O’Donnellin veljenpoika David Clarkson. O’Donnellia kutsuttiinkin joukkueen sisällä lempinimellä ”Uncle Phil”. O’Donnell toimi myös Motherwellin kapteenina.O’Donnell pyörtyi 29. joulukuuta 2007 pelatun Motherwellin ja Dundee Unitedin välisen ottelun 78. minuutilla, kun hän oli juuri tulossa vaihtoon. Häntä hoidettiin viitisen minuuttia kentän laidalla, kunnes hänet kyyditettiin sairaalaan, missä hän myöhemmin menehtyi. O’Donnell oli kuollessaan 35-vuotias, naimisissa ja neljän lapsen isä.
Tallijengi
Tallijengi ("The Saddle Club") on australialainen televisiosarja, joka perustuu Bonnie Bryantin samannimisiin kirjoihin. Sen päähenkilöt ovat tytöt Stevie, Lisa ja Carole. Sarjaa on Suomessa esitetty Yle TV2 -kanavalla. Kuvatusta tallijengistä on julkaistu kymmenen elokuvaa molemmista tuotantokausista sekä DVD:lle että videolle. "Tallijengistä" on tehty myös kirjoja.
Ensimmäisessä jaksossa Lisa saapuu ensimmäistä kertaa Pine Hollow'n tallille, mutta hänen äitinsä melkein ajaa autolla Stevien ja Carolen päälle, jonka takia Stevie ja Carole suuttuvat Lisalle. Myöhemmin Lisa tapaa tallilla tytön nimeltä Veronica DiAngelo. Lisa ei tiedä, että Veronica on oikeasti ilkeä ja leuhka. Veronica inhoaa Stevietä ja Carolea. Myöhemmin Veronica laittaa hakulaitteen Stevien hevosen Comanchen satulahuopaan kiinni ja aikoo soittaa siihen kesken maastotunnin pelästyttääkseen Comanchen. Mutta Lisa kertoo siitä Carolelle ja he ehtivät juuri ja juuri apuun. Sitten Stevie ja Carole antavat Lisalle anteeksi ja he perustavat yhdessä Tallijengin. Myöhemmin he tutustuvat Phil-nimiseen poikaan josta Stevie ei yhtään pitänyt, mutta kasvettuaan he alkoivat seurustella. Tallijengi tuotantoa on 2t. Mutta dvd-levyjä on nyt 12.
Kirkkojärvi (Espoo)
Kirkkojärvi on kuivatettu järvi Espoossa, Espoon keskuksen ja Kauniaisten Kasavuoren välissä Turunväylän vaiheilla.
Kirkkojärvi kuivatettiin silloista Tarvontietä rakennettaessa 1950-luvulla, mutta siitä tulee edelleen järven kaltainen vesiallas kevättulvien aikaan.
Espoonjoki saa alkunsa Kirkkojärvestä, jossa yhtyvät Pitkäjärvestä alkava Glimsinjoki ja Bodominjärvestä alkava Glomsinjoki.
Entisen Kirkkojärven alueelle Turunväylän eteläpuolelle on rakennettu Kirkkojärven kaupunginosa, joka kuuluu Espoon keskukseen, ja Turunväylän pohjoispuoli on soista pensaikkoa. Suoperäisen maa-alueen pohjoispuolella kulkee kävelytie Ikean läheltä, ja Turunväylän alitettuaan se yhtyy Kirkkojärven ja Tuomarilan Kulovalkean kaupunginosien katuverkkoon.
Valtatie 1 on Kirkkojärven kohdalla rakentamisen jälkeen painunut 1–2 metriä pehmeän savisen maaperän vuoksi, koska tietä ei aikanaan paalutettu. Vesi on noussut tielle vuosina 2011 ja 2017. Vuoden 2011 tulvimisen jälkeen tietä päätettiin nostaa ja painumisen estämiseksi tehdä betonipaalutus. Työ oli meneillään, kun lokakuussa 2017 vesi nousi tielle niin paljon, että toinen kaista kumpaankin suuntaan jouduttiin sulkemaan, ja liikenne puuroutui jatkuvasti. Veden nousua tielle estettiin hiekkasäkkivallein.
Järven palautusta tekojärveksi on esitetty.
Reagenssi
Reagenssi on aine, joka kuluu kemiallisessa reaktiossa muodostaen osan lopputuotteista tai koko lopputuotteen. Liuottimia ja katalyyttejä ei luokitella reagensseiksi.
Vegard Opaas
Vegard Opaas (s. 11. marraskuuta 1962 Oslo, Norja) on norjalainen uransa lopettanut mäkihyppääjä, joka kilpaili maailmancup-tasolla vuosina 1982–1990.
Opaas sijoittui Sarajevon olympialaisissa 1984 normaalimäessä kahdeksanneksi. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 1987 hän sijoittui suurmäessä toiseksi Andreas Felderin jälkeen ja normaalimäessä kolmanneksi Jiří Parman ja Matti Nykäsen viedessä kirkkaammat mitalit. Joukkuekilpailussa hän kuului Norjan hopeajoukkueeseen yhdessä Ole Christian Eidhammerin, Hroar Stjernenin ja Ole Gunnar Fidjestølin kanssa; Suomi voitti kultaa.
Opaas voitti maailmancupin kokonaiskilpailun kaudella 1986–1987 ja sijoittui samalla kaudella toiseksi Keski-Euroopan mäkiviikolla. Hän voitti urallaan yhteensä seitsemän maailmancupin osakilpailua ja sijoittui 17 kertaa kolmen parhaan joukkoon.
Elsa Heporauta
Elsa Matilda Heporauta (sukunimi vuoteen 1935 Hästesko, o.s. Koponen, 31. elokuuta 1883 Puumala – 7. toukokuuta 1960 Helsinki) oli suomalainen kirjailija ja Kalevala Korun sekä Kalevalaisten Naisten Liiton perustaja. Heporauta julkaisi teoksiaan myös nimillä "Elsa Hästesko" ja "Elsa Hästesko-Heporauta" sekä nimimerkillä "Tavi Ylämaa".
Heporaudan vanhemmat olivat Puumalassa sijainneen Sahanlahden sahan hoitaja Johan Henrik Koponen ja Ida Karolina Liukkonen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1903 ja valmistui hospitanttina Jyväskylän seminaarista vuonna 1905. Heporauta toimi Länsi-Suomen opiston johtajana Huittisissa vuosina 1905–1907, ja meni naimisiin opiston rehtorin filosofian tohtori Frans Akseli Hästeskon (1879–1946) kanssa vuonna 1907. Heporauta teki monia opintomatkoja: Venäjälle 1908, Keski-Eurooppaan 1913, Saksaan ja Italiaan 1926, Viroon ja Skandinavian maihin useita matkoja sekä Yhdysvaltoihin 1939.
Vuonna 1935 Heporauta muutti Helsinkiin ja Kalevalan 100-vuotisjuhlavuoden innoittamana hän perusti "Kalevalaisen naisen muistomerkkiyhdistyksen" (myöhemmin Kalevalaisten Naisten Liitto) ja Kalevala Korun. Yhdistyksen puheenjohtajana Heporauta toimi 1935-1946 ja hänet nimitettiin sen kunniapuheenjohtajaksi. Kalevala Koru valmistaa koruja Kansallismuseon kokoelmissa olevien mallien pohjalta.Heporauta toimitti myös "Lasten Joulun" vuodesta 1912 ja "Nuorten Kesän" vuosikerrat 1913-1916.