hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Ngai
Ngai (Enkai, En-kai, Engai, Eng-ai, Mweai) on itäisessä Afrikassa elävien kamba-, kikuju- ja masai-heimojen yksijumalaisten uskontojen ylijumala.
Kikujut uskovat, että Ngai asuu Mount Kenya-vuorella, josta he käyttävät nimitystä "Kirinyaga".
Loma
Loma on työstä, opiskelusta tai vastaavasta saatava pitempi vapaa-aika.
Suomessa työntekijöiden oikeudesta vuosilomaan säädetään vuosilomalaissa.
Suomen kouluissa on nykyisin vuosittain seuraavat lomat:
Vuoteen 1970 saakka koulujen kesäloma kesti kolme kuukautta, kesäkuun alusta elokuun loppuun, mutta seuraavana vuonna sitä lyhennettiin, kun lauantait tulivat kouluissa vapaapäiviksi.
Zakk Wylde
Zakk Wylde (oikealta nimeltään Jeffrey Phillip Wiedlandt, s. 14. tammikuuta 1967 Bayonne, New Jersey, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kitaristi.
Wylden kiinnostus musiikkiin alkoi hyvin nuorena ja hän soitti oboeta koulun orkesterissa ala-asteella. Pian häntä alkoi kiinnostaa kitaransoitto, joten hän osti akustisen kitaran, jonka soittaminen ei sittenkään jaksanut kauan kiinnostaa. 14-vuotiaana Wylde löysi kitaran uudelleen ja alkoi taas soittaa. Hän soitti klassista kitaraa ja kävi myös sekalaisilla kitarakursseilla.
Zakk Wylden soolouran julkaisuihin kuuluu akustinen albumi "Book of Shadows". Wylden ensimmäinen sooloprojekti kantoi nimeä Pride & Glory (1991–1994). Hän soittaa nykyään pääasiassa omassa Black Label Society -yhtyeessä (1998–) jossa hän soolokitaran lisäksi hoitaa myös yhtyeen laulusolistin tehtävät. Pitkäaikaisin yhteistyösuhde Wyldellä kuitenkin ollut Ozzy Osbournen kanssa, jonka yhtyeessä hän soitti vuosina 1987–1992, 1995, 1998, 2001–2004 ja 2006–2009.
Zakk Wylde soittaa pääasiassa Gibsonin hänelle tekemällä Custom Les Paulilla joissa on EMG-mikrofonit. Myös Epiphone ja Tokai ovat saaneet luvan valmistaa hänen custom-kitaroitaan.
Vuoden 2009 lopussa Ozzy Osbourne ilmoitti lopettavansa yhteistyön Zakk Wylden kanssa, Wylde kommentoi keskittyvänsä Black Label Societyyn.
Wylde oli mukana Ozzy:n vuoden 2012 kiertuekokoonpanossa (Ozzy & Friends), joka esiintyi muun muassa Helsingissä 23. toukokuuta 2012.
Grankulla IFK
Grankulla IFK eli Idrottsföreningen Kamraterna, Grankulla (lyh. GrIFK) on kauniaislainen urheilun yleisseura. Lajeina ovat jääkiekko, jalkapallo, käsipallo, salibandy, rullakiekko ja alppihiihto. Seura on perustettu vuonna 1925 ja on yksi läntisen Uudenmaan vanhimpia urheiluseuroja. Seuran puheenjohtaja on Sam Olin.
Grankulla IFK perustettiin vuonna 1925.
Kauniaisten laskettelurinne on Suomen ensimmäinen laskettelurinne. Kauniaisia voidaan kutsua Suomen alppihiihdon syntypaikaksi. Grankulla IFK Alpine on myös maailmancupissakin esiintyneen Marcus Sandellin edustama seura.
Grankulla IFK:n edustusjoukkue pelaa kaudella 2016 Ykkösessä.
Seuralla on yli 600 rekisteröityä pelaajaa.
GrIFK pelaa ottelunsa keskuskentällä, Bembölentie 9, tai keskuskentällä, Vanha Turuntie 42.
GriFK jalkapallon historia täältä.
Jääkiekon edustusjoukkue pelaa II-divisioonassa Etelän lohkossa.
Käsipallossa GrIFK:lla on naisjoukkue ja miesjoukkue mestaruussarjassa. Vuosina 2003–2016 seuran edustusjoukkueena toimi HC West, jonka toiminta palaa GrIFK:n nimen alle omana toimintayksikkönään kaudesta 2016–2017 alkaen.
GrIFK on pelannut rullakiekon SM-liigassa vuosina 2003–2005 sekä 2007. Vuonna 2003 saavutuksena oli SM-hopea. Lisäksi seura on tehnyt rullakiekossa pitkäjännitteistä juniorityötä, joka on poikinut useita junioreiden Suomen mestaruuksia.
Kaudella 2016–2017 seuran miesten edustusjoukkue pelaa Suomen neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla III-divisioonassa ja naisten edustusjoukkue samoin neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla III-divisioonassa.
Helsingin Ponnistus
Helsingin Ponnistus on Suomen toiseksi vanhin edelleen toimiva urheiluseura (vanhin Segelföreningen i Björneborg). Sen perusti Viktor Damm vuonna 1887. Alkuaikoina seuran urheilijat niittivät mainetta erityisesti voimistelussa ja yleisurheilussa. Ponnistus järjesti Suomen ensimmäiset Urheilukuninkuuskilpailut vuonna 1902.
Jalkapallo on kuulunut Ponnistuksen ohjelmaan vuodesta 1903. Vuodesta 1915 ovat ponnarifutaajat kantaneet raitapaitaa. Nykyään seuran toiminta keskittyy jalkapalloon.
Seura on pelannut muun muassa neljä yksittäistä kautta Suomen jalkapallon pääsarjatasolla, viimeksi 1995. 2000-luvulla Ponnistus on pelannut Kakkosta ja Kolmosta. Kauden 2010 päätteeksi miesten edustusjoukkue putosi Neloseen.
Vuonna 2017 Ponnistus putosi Vitoseen. Naisten joukkue pelaa Nelosessa.
Hyvinkään Palloseura
Hyvinkään Palloseura (HyPS) on hyvinkääläinen jalkapalloseura. Se on perustettu vuonna 1947 "Yhdistyneitten Villatehtaitten Palloilijoiden" toiminnan jatkajaksi. Seurassa on toiminut omat jaostot keilailua ja curlinga varten, mutta nykyään ne toimivat erillisinä yksikköinä omien aktiiviensa varassa. Alkuaikoina toimintaa oli myös jääpallossa ja jääkiekossa. Kaudesta 2010 lähtien seuran edustusjoukkue on pelannut Kolmosen Uudenmaan lohkossa.
HyPS on rekisteröityjen pelaajien määrällä mitattuna Suomen neljänneksi suurin jalkapalloseura. Vuonna 2005 HyPSiä edusti noin 1 600 jalkapalloilijaa, joista tosin valtaosa harrastaa tyttöjen ja poikien nappulajalkapalloa Euroliiga-nimisessä korttelijalkapallotoiminnassa. Seuran junioriedustusjoukkueissa harjoittelevien pelaajien määrä on niukka, eikä vanhimpiin juniori-ikäryhmiin saada yleensä joukkueita perustettua. HyPS on harvoin edustettuna A- ja B-junioreiden valtakunnallisissa sarjoissa.
Seuran edustusjoukkue pelasi vuosina 1995–2009 Kakkosessa. Korkeimmillaan se on ollut nykyistä Ykköstä vastaavassa Suomi-sarjassa neljänä kautena, joista viimeisin oli kausi 1965. Kausi 2009 päättyi pettymykseen, kun 15 Kakkosessa vietetyn kauden jälkeen seura putosi Kolmoseen. Joukkue sijoitettiin Uudenmaan kolmoslohkoon. Miesten reservijoukkue, "HyPS 02", pelaa Palloliiton Uudenmaan piirinsarjaa Nelosessa.
Edustusjoukkueen kaikkien aikojen maalikuningas on Pertti Jantunen, joka on tehnyt 174 maalia. Jantusen maalisaldo on syntynyt Kakkosen lisäksi Kolmosessa ja Nelosessa. Hän on pelannut HyPSin paidassa 327 ottelua, joka on myös seuran ennätys.
HyPS pelaa kotiottelunsa joko Urheilupuistossa tai Villa Parkilla.
HyPSin naisten edustusjoukkue on pelannut maan pääsarjassa kahteen otteeseen 80- ja 90-luvuilla. Kaudella 2007 naiset nousivat jälleen valtakunnalliseen sarjaan, kun kauden päätteeksi joukkue saavutti nousun Naisten Kakkoseen. Kaudella 2018 joukkue pelaa Helsingin ja Uudenmaan piirin Nelosessa
Naisten reservijoukkue, HyPS 06, pelaa kaudella 2010 Nelosessa.
Pässit on Hyvinkään Palloseuran kannattajaryhmä, jonka tavoitteena on luoda kestävää kannattajakulttuuria maineikkaalle ja perinteikkäälle Hyvinkään Palloseuralle. Pässit aloitti järjestäytyneenä kannattajaryhmänä kaudella 2012.
Käpylän Pallo
Käpylän Pallo (KäPa) on Helsingin Käpylässä toimiva jalkapalloseura. Se perustettiin vuonna 1956.
Käpylän Pallo organisoi ensimmäisenä suomalaisena jalkapalloseurana ”nappulaliigat”. Liigajoukkueet saivat nimensä Englannin liigan seuroilta ja muutama joukkue jopa sai pelipaidat liigajoukkueilta lahjaksi.
Seuran edustusjoukkue pelasi kauden 2018 Suomen Palloliiton Uudenmaan piirin kolmannessa divisioonassa. Ykkösessä se pelasi historiansa toistaiseksi ainoan kerran kaudella 2008. Kotiottelunsa KäPa pelaa Oulunkylässä, Mustapekka Areenalla.
Seuralla on juniorijoukkueita kaikissa ikäluokissa. Käpylän Pallo järjesti FC Hongan kanssa Helsinki Cupin vuodesta 1976 vuoteen 2011 saakka, jolloin KäPa luopui siitä ja tilalle tuli HJK. KäPa:n juniorien harjoitukset pidetään Käpylässä Sampsantien kentällä, Käpylän urheilupuiston nurmella ja Käpylän kuplahallin kentällä, sekä Vallilanlaaksossa ja Oulunkylässä. Käpylän Pallo rakensi Käpylän liikuntapuistoon talvella 2006 kuplahallin junioreille.
KäPalla on oma valmennuslinjaus: "Kaikki pelaa – omalla tasollaan". Nuoret pelaajat jaetaan seurassa pienempiin ryhmiin osaamisen ja kehittymisen mukaan. KäPa tunnetaan tätä nykyä erittäin laadukkaasta junioritoiminnasta ja on voittanut useina vuosina esim. Helsinki Cupin useassa ikäluokassa. Seura on myynyt pelaajia mm. HSV:n Saksaan (Anssi Suhonen ja Juho Kilo).
Klubi 04
Klubi 04 on Helsingin Jalkapalloklubin reservijoukkue, joka pelaa kaudella 2018 Ykkösessä. Se perustettiin vuonna 2004, kun HJK osti Jokerien jalkapallotoiminnan. Se otti tuolloin sarjapaikan Kakkosesta. Jokerien liigapaikan vei sarjasta karsinnoissa pudonnut FC KooTeePee ja kotkalaisten Ykkösen paikan GBK.
Kaudeksi 2006 joukkue nousi Ykköseen pudottamalla karsinnoissa FC Interin reservijoukkue VG-62:n. Joukkueen päävalmentajana toimi Abdou Talat. Ensimmäisenä kautenaan Ykkösessä joukkue sijoittui kuudenneksi.
Kaudella 2007 Klubi 04:n sijoitus Ykkösessä oli 14:s. Joukkue putosi kaudeksi 2008 Kakkoseen. Kaudella 2008 joukkue uudistui lähes täysin ja valmentajaksi vaihtui Juho Rantala. Joukkue varmisti nousun takaisin Ykköseen jo kaksi kierrosta ennen kauden päätöstä.
Kaudella 2009 Klubi 04 varmisti sarjapaikan kolme kierrosta ennen kauden päätöstä sijoittuen Ykkösesessä kahdeksanneksi. Kaudella 2010 Klubi 04 sijoittui sarjassa toiseksi viimeiseksi, ja putosi kaudelle 2011 Kakkoseen. Kaudella 2010 Klubi 04:n valmentajana toimi Pasi Rasimus.
Kaudella 2011 Klubi 04 voitti Kakkosen A-lohkon, mutta hävisi karsintojen ensimmäisessä vaiheessa kaksiosaisen karsintaottelun BK-46:lle. Klubi 04:n Joel Pohjanpalo voitti kaudella 2011 Kakkosen maalikuninkuuden 33 maalilla, mikä sivusi Kakkosen maaliennätystä.
Kaudella 2012 Klubi 04 pelasi Kakkosen etelälohkossa ainoana helsinkiläisenä joukkueena. Vuodesta 2011 Klubi 04:n valmentajana toimi jälleen jälleen Abdou Talat. Vuonna 2015 päävalmentajana aloitti Toni Koskela. Koskelan ensimmäisellä kaudella Klubi 04 voitti Kakkosen itälohkon, mutta hävisi kaksiosaisessa karsinnassa GrIFK:lle.
Kauden 2017 päätteeksi Klubi 04 nousi Ykköseen voittamalla nousukarsinnassa FC Viikingit.
Hutut
Hutut ovat afrikkalainen etninen ryhmä, joka elää pääasiassa Burundin ja Ruandan alueella. Hutuja on yhteensä noin 12–13 miljoonaa ja he muodostavat 90 prosenttia Ruandan ja 85 prosenttia Burundin väestöstä.
Hutujen ja alueen toisen suuren kansan, tutsien, alkuperä on hämärän peitossa. Alueen alkuperäinen väestö koostuu twa-pygmiheimon jäsenistä, jotka syrjäytettiin hutujen ja tutsien muuttaessa alueelle. On väitetty, että hutut kuuluisivat bantu-kansoihin ja olisivat muuttaneet alueelle ensimmäisinä lännen ja idän suunnalta ja tutsit olisivat niloottinen heimo, joka olisi muuttanut alueelle pohjoisesta. Tämän näkemyksen tueksi ei kuitenkaan ole löytynyt paljon tieteellistä todistusaineistoa ja kyse on enemmän legendasta kuin faktasta.
Väestöjen sekoittumisen ja ristiinnaimisen seurauksena nykyajan hutut ovat erittäin läheistä sukua alueen tutseille. Kulttuurillisesti, geneettisesti tai kielellisesti hutut eivät poikkea paljoakaan tutseista. Kansat puhuvat samaa kieltä, niillä on sama uskonto ja muutenkin ne noudattavat samoja perinteitä. Jaottelu perustuu enemmänkin yhteiskuntaluokkaan ja taloudellisiin tekijöihin kuin etnisiin näkökohtiin. Hieman yleistäen ilmaistuna hutu muuttui tutsiksi, jos hän ryhtyi kasvattamaan nautakarjaa, ja tutsi muuttui hutuksi, mikäli hän rupesi viljelemään maata.
Jonkinasteisia fyysisiä eroja näiden kahden ryhmän välillä esiintyy muun muassa keskipituudessa ja ruumiinrakenteessa. Tutsit ovat verrattain pitkiä ja pisimpien kansojen joukossa miesten keskipituuden ollessa 183 senttiä, kun taas hutut ovat normaalimittaisia. Tutseilla on myös usein terävämpi nenä kuin hutuilla, mutta osittain erot ovat suurempia ryhmien sisällä kuin niiden välillä. 1800-luvulla esitettiin ajan rotuteorioiden innoittama näkemys, että tutsit ovat ”korkeampi” haamilainen ryhmä ja hutut ”alempi” afrikkalainen bantuheimo. Tämän rotuopin mukaisesti belgialaiset siirtomaaisännät loivat muun muassa Ruandaan apartheidistisen hallintojärjestelmän, joka loi pohjan alueen myöhemmille etnisille konflikteille kuten Ruandan kansanmurhalle.
Ruandassa hutut, kuten myös tutsit, puhuvat ruandan kieltä, joka kuuluu nigeriläis-kongolaisten kielten bantukielten haaraan. Burundissa sekä tutsit että hutut puhuvat samaan kieliryhmään kuuluvaa kirundin kieltä.
Virallinen jako erillisiin hutu- ja tutsikansoihin on perua Belgian siirtomaavallan ajoilta. Siirtomaaisännät pitivät hutuja tutseja alempiarvoisina, mikä näkyi muun muassa koulutuksessa, työpaikoilla ja muuallakin yhteiskunnallisena erotteluna.
1400-luvulla alueelle muuttaneet tutsit olivat syrjäyttäneet hutujen valta-aseman ja muodostaneet monarkian, joka oli myös siirtomaaisännille mieluinen ja säilyi sellaisenaan pitkälle 1950-luvulle saakka, kunnes siirtomaaisäntien sympatiat alkoivatkin kääntyä vähitellen hutuenemmistön puoleen. Tutsimonarkia kaatui vasta vuonna 1959 hutujen kapinaan. Ruandan itsenäistyttyä 1962 valtaan nousseet hutut alkoivat kostaa tutseille, ja ajan mittaan tapahtumat johtivat vuonna 1990 Ruandan sisällissotaan ja 1994 Ruandan kansanmurhaan, jolloin kolmen kuukauden aikana hutut tappoivat yhteensä 800 000 tutsia.
Opistoupseeri
Opistoupseeri on Päällystöopistosta tai Maanpuolustusopistosta valmistunut opistotasoisen tutkinnon suorittanut ammattisotilas. Opistoupseerin koulutus luokitellaan nykyään alimman korkea-asteen koulutukseksi (ISCED 5B). Opistoupseereiden palvelusarvot ovat luutnantti, yliluutnantti ja kapteeni. Reservissä opistoupseeri voidaan ylentää majuriksi.
Vanha kanta-aliupseeri nimike korvattiin 1974 toimiupseeri-nimikkeellä kun työsuhteet puolustusvoimissa muutettiin toimiksi. Vuonna 1989 kaikki valtion toimet yhtenäistettiin viroiksi ja nimike muuttui opistoupseereiksi.
Opistoupseereita on puolustusvoimissa tällä hetkellä (2017) vielä runsaasti ja viimeiset opistoupseerit poistuvat reserviin puolustusvoimista vasta vuoden 2035 paikkeilla, sillä viimeinen opistoupseerikurssi valmistui vuonna 2003. Historian viimeinen opistoupseerien jatkokurssi päättyi maasotakoulussa vuonna 2012. Opistoupseereilta vapautuvat ylemmän vaatimustason tehtävät siirretään poistuman myötä upseereille ja erikoisupseereille. Alemman vaatimustason tehtävät siirretään aliupseereille.
Henkilöstön edunvalvonnasta kantaa päävastuun Päällystöliitto ry.
Opistoupseeristo toimii puolustusvoimissa myös ali-, toimi- ja opistoupseeriston perinteiden vaalijana. Perinteiden vaalimiseen osallistuu myös Ali-, toimi- ja opistoupseerien perinneyhdistys ry, ATOP ry.
Palveluksesta poistuneiden, ns. evp-opistoupseereiden yhteisenä etujärjestönä toimii Päällystöliittoon kuuluva Päällystöliiton evp-yhdistys ry.
Päällystöliitolla on käytössään oma lippu ja kunniamarssi "Päivää päin". Marssin on säveltänyt Artturi Rope ja sanoittanut Heikki Väisänen.
Salmanassar V
Salmanassar V oli Assyrian kuningas vuosina 727–722 eaa. Ensimmäinen maininta hänestä on foinikialaisen Zimirran kaupungin kuvernöörinä Tiglatpileser III:n aikaan. Hän oli luultavasti tämän poika.
Syyriassa nousi levottomuuksia Salmanassar V:n aikana.
Assyrian vasalli, Israelin kuningaskunta, nousi kapinaan. On arviotu, että Salmanassar kuoli piirittäessään Israelin pääkaupunkia Samariaa, mutta tarkempaa tietoa siitä, miten ja milloin hän kuoli, ei ole saatu selville. Salmanassaria seurasi kuninkaana hänen veljensä Sargon II.
Samaria
Samaria oli muinaisen Israelin pääkaupunki, joka sijaitsi 60 kilometriä Jerusalemista pohjoiseen. Kuningas Omri osti Semer-nimiseltä mieheltä kukkulan ja rakennutti sen ilmeisesti syyrialaisten tuella.
Samariaa piiritettiin monet kerrat. Assyrian kuninkaat Salmanassar V ja Sargon II valtasivat lopulta Samarian kolmivuotisen piirityksen jälkeen vuonna 721 eaa. Israelin heimot vietiin pakkosiirtolaisuuteen, josta he eivät koskaan palanneet.
Uuden testamentin aikoihin Samaria oli myös kaupunkia ympäröivän maakunnan nimi, jossa samarialaiset asuivat. Maakunta ulottui Välimerestä Jordaniin ja käsitti nykyisen Länsirannan pohjoisosan sekä sen vieressä olevan osan nykyistä Israelia.
Samariassa suoritettiin arkeologisia kaivauksia 1908-1910 ja 1931-1935. Kaivauksissa tutkittiin Omrin kuningashuoneen perustaman kaksikerroksisen palatsin jäännöksiä, mm. siihen liittyvää vesiallasta. Palatsissa oli kolminkertainen puolustusjärjestelmä. Alueelta löydettiin enemmän kuin 500 norsunluusirpaletta ja noin 70 ostrakonia, jossa oli piirtokirjoituksia.
Raamatussa profeetta Aamos kritisoi Samarian palatsin ylellistä elämänmenoa.
Janne Lahtela
Janne Lahtela (s. 28. helmikuuta 1974 Kemijärvi) on suomalainen, uransa lopettanut yksi kautta aikojen menestyneimmistä freestyle- ja kumparelaskijoista. Hän voitti kultamitalin 2002 talviolympialaisissa. Neljä vuotta aikaisemmin Naganon olympialaisista Lahtela voitti hopeaa hänen serkkunsa Sami Mustosen voittaessa pronssia.
Lahtela osallistui olympialaisiin viidesti. Suomalaisista talviurheilijoista enemmän olympiaedustuksia on vain kuudella; Harri Kirvesniemi, Marja-Liisa Kirvesniemi, Raimo Helminen, Teemu Selänne ja Hannu Manninen, kullakin kuusi kertaa; sekä Janne Ahosella seitsemän kertaa. Lahtela toimi myös Suomen joukkueen lipunkantajana 2006 Torinon kisojen avajaisissa.
15. kesäkuuta vuonna 2006 Lahtela ilmoitti lopettavansa kilpauransa, 32-vuotiaana. Hän ehti kilpailla kumparelaskun maailmancupissa 17 vuoden ajan. Lokakuussa 2006 Janne Lahtela teki sopimuksen Japanin Freestyle-joukkueen päävalmentajana toimimisesta. Vuonna 2011 hän alkoi tehdä harjoitusohjelmia myös motocrossin MM-sarjassa kilpaileville Toni Erikssonille ja Ludde Söderbergille. Toukokuussa 2015 hänet valittiin Suomen freestylemaajoukkueen päävalmentajaksi.
Sotilasammattihenkilö
Sotilasammattihenkilöstö (sah) oli yksi puolustusvoimien henkilöstöryhmä, joka muodostettiin värvätystä henkilöstöstä 1.1.1995. Sotilasammattihenkilöstöstä muodostettiin nykyinen aliupseeristo 1.1.2007. Sotilasammattihenkilö oli sekä virkanimike että palvelusarvo.
Sotilasammattihenkilön virkaan saattoivat hakeutua myös naiset, jotka eivät ole suorittaneet naisten vapaaehtoista asepalvelusta. Tällöin heidän palvelusarvonsa oli sotilasammattihenkilö. Myös asepalveluksen suorittaneet miehistökoulutuksen saaneet palvelivat sotilasammattihenkilön arvossa. Aliupseeri- tai reserviupseerikurssin suorittaneet aloittavat kersantin arvossa.
Sotilasammattihenkilöiden palvelusarvoja olivat vuosina 1997-2006:
Sotilasammattihenkilöiden reservin sotilasarvo oli palvelusarvosta riippumaton.
Sotilasammattihenkilöistä muodostettiin nykyinen aliupseeristo ja sotilasammattihenkilön virat lakkautettiin vuoden 2006 lopussa. Kaikki tuolloin palveluksessa olleet sotilasammattihenkilön virassa olleet henkilöt siirrettiin aliupseerin virkaan. Sotilasammattihenkilön palvelusarvo jäi voimaan osalle niistä aliupseereista, jotka eivät ole suorittaneet varusmiesaikana annettavaa johtajakoulutusta.Sotilasarvot Suomen puolustusvoimissa#Aliupseeristo ja sopimussotilaat
Sopimussotilas
Sopimussotilas on vuonna 1999 käyttöön otettu Suomen puolustusvoimien sotilasvirka, jonka tarkoituksena on tuottaa ammattitaitoista reserviä. Sopimussotilaan tehtävät määräytyvät pitkälti palveluspaikan mukaan. Perusyksiköissä heidän tehtävänsä on auttaa kantahenkilökuntaa koulutusten ja harjoitusten pitämisessä. Lisäksi heitä on muun muassa vartiopäällikköinä ja teknisissä erikoistehtävissä. Myös EU-valmiusjoukkoon kouluttautuvat ovat sopimussotilaita.
Työsopimus on tyypiltään määräaikainen ja kestoltaan enintään 1 vuosi.
Sopimussotilaat palvelevat reservin arvonsa mukaan, siis aliupseerikurssin suorittaneet alikersantin tai kersantin palvelusarvossa ja reserviupseerikurssin käyneet vänrikin tai aliluutnantin palvelusarvossa (ennen v. 2007 ylikersantin). Miehistökoulutuksen saaneet ovat korpraaleja tai ylimatruuseja.
Eos
Eos () eli Aurora (lat.) on aamuruskon jumalatar kreikkalaisessa mytologiassa. Hän kulkee aamuisin veljensä Helioksen eli auringon edellä ja kulkee päivän aikana taivaankannen yli. Illalla Eos muuttuu Hesperaksi eli illaksi Okeanos-meren länsireunalla.
Eoksella on kaksi sisarusta: auringon jumala Helios ja kuun jumalatar Selene. Eos solmi avioliitton titaani Astraioksen kanssa ja synnytti tähdet ja tuulet.
Eoksella on ollut muitakin lemmensuhteita. Yksi rakastajista oli Tithonos, jonka kanssa Eoksella oli Memnon-niminen poika, jonka Akhilleus surmasi Troijan sodassa. Tithonos sai lahjaksi ikuisen elämän, mutta ei kuitenkaan ikuista nuoruutta. Entinen rakastaja muuttui vanhemmiten kaskaaksi ja haikailee pensaikoissa lyhytaikaisiksi jääneitä rakkauden ilojaan.
Epifanios
Epifanios Salamislainen (, n. 315–403) oli kreikkalainen kirkkoisä, joka oli kristillisen oikeaoppisuuden voimakas puolustaja. Hänet tunnettiin ahkerana kerettiläisten kirjoitusten etsijänä ja vastustajana kristikunnan vaikeina aikoina Nikean ensimmäisen kirkolliskokouksen jälkeen.
Epifanios syntyi juutalaiseen perheeseen pienessä Besandukin asutuskeskuksessa Palestiinassa. Hän kääntyi kristinuskoon ja eli munkkina Egyptissä, jossa sai koulutuksen ja törmäsi valentinolaisiin ryhmiin. Juudeaan Epifanios palasi noin vuonna 333 ja perusti luostarin kotikaupunkiinsa. Hän toimi luostarin apottina kolmekymmentä vuotta. Epifanios perehtyi samalla useisiin kieliin, muun muassa hepreaan, syyriaan, egyptiin, kreikkaan ja latinaan, ja häntä kutsuttiinkin "viisikieliseksi".
Oppineen maineensa ansiosta Epifanios sai paikan Kyproksen Salamiin kaupungin piispaksi vuonna 367 ja hän toimi samalla myös Kyproksen metropoliittana. Epifanios oli piispan virassa melkein neljäkymmentä vuotta ja matkusti samalla laajalti taistellakseen epäsovinnaisia uskomuksia vastaan. Hän oli paikalla vuonna 376 Antiokian synodissa, jossa kolminaisuusopin kysymyksiä käsiteltiin apollinarismia vastaan.
Vuonna 394 Palestiinan matkallaan Epifanios hyökkäsi Origeneen seuraajia vastaan ja vaati, että Jerusalemin piispa tuomitsisi näiden kirjoitukset, jotka lopulta tuomittiin Konstantinopolin toisessa kirkolliskokouksessa vuonna 553. Vuonna 402 melkein 80 vuoden iässä piispa Theofiloksen pyynnöstä Epifanios lähti Konstantinopoliin taistelemaan Johannes Khrysostomosta vastaan. Kun Epifanios tajusi, että Theofilos oli käyttänyt häntä vain hyväkseen vastustamaan Johannesta, joka oli antanut suojapaikan Theofiloksen vainoamille munkeille, Epifanios aloitti kotimatkan takaisin Kyprokselle. Hän kuitenkin kuoli merellä vuonna 403.
Epifanioksen varhaisimpia töitä oli "Ankoratos" ("Hyvin ankkuroitu"), joka esitteli argumentteja areiolaisuutta ja Origeneen opetuksia vastaan.
Hänen parhaiten tunnettu teoksensa on "Panarion" ("Lääkelaukku"), joka on kirjoitettu vuosien 374 ja 377 välisenä aikana. Se muodosti käsikirjan kerettiläisten käsittelemiseen. Teos esitteli 80 kerettiläistä oppia, joista osasta ei ole säilynyt tähän päivään muita dokumentteja. Vaikka Epifanios salli kiihkonsa nousta faktojen yläpuolelle, "Panarion" on merkittävä tietolähde kristillisestä kirkosta 300-luvulta.
Epione
Epione () oli kreikkalaisessa mytologiassa kivunlievityksen jumalatar. Hän on Asklepioksen puoliso sekä Panakeian, Makhaonin ja Podaleirioksen äiti.
"Epione" on myös mittarisuvun nimi.
Kleio
Kleio (, ) oli kreikkalaisessa mytologiassa historian ja sankarirunouden muusa eli runotar. Hänet kuvataan usein pergamenttikäärön tai kirjojen kanssa. Hänellä oli Makedonian kuninkaan Pieroksen kanssa yksi poika, Hyakinthos.
Jan Kåhre
Jan Kåhre on ahvenanmaalainen diplomi-insinööri, yrittäjä ja tietotutkija. Tiedon tutkimuksen parissa tehdyn pitkän työn tulokset on julkaistu kirjana "The Mathematical Theory of Information" (Kluwer AcademicPublishers, London 2002)
Kirjan tietonäkemyksiä ovat:
Teorian kulmakivi on "Law of Diminishing Information", vähenevän tiedon laki. Sen mukaan tieto voi (ideaalisessa vastaanotinsysteemissä) vain vähetä. Laki on hyvin samanmuotoinen termodynamiikan II pääsäännön kanssa: Luonnollisessa prosessissa systeemin vapaa energia voi vain vähetä.
Kalliope
Kalliope () oli kreikkalaisessa mytologiassa eepillisen runouden muusa eli runotar ja puhetaidon jumalatar. Hänellä oli Apollonin kanssa kaksi poikaa, Orfeus ja Linos. Hän oli muusista vanhin ja viisain. Hän toimi tuomarina Afroditen ja Persefonen kiistellessä Adoniksesta. Hänet kuvattiin neulan ja vahataulujen kanssa.
Surveyor 4
Surveyor 4 oli neljäs NASAn Surveyor-kuulaskeutujista. Se laukaistiin 14. heinäkuuta 1967 klo 11:53:29 UTC Atlas-kantoraketilla. Luotaimen oli tarkoitus laskeutua Kuuhun kolme päivää myöhemmin 17. heinäkuuta. Luotaimen laskeutuessa, vain 2,5 minuuttia ennen pintakosketusta, yhteys katkesi, eikä luotaimeen saatu uutta yhteyttä. Yhtenä mahdollisena syynä yhteyden katoamiseen pidetään luotaimen räjähtämistä kesken laskeutumisen. Luotain oli osa NASAn Apollo-ohjelmaan valmistautumista.
Euterpe
Euterpe (, "ilahduttava") oli kreikkalaisessa mytologiassa musiikin muusa eli runotar. Hänet kuvattiin usein huilun kanssa. Häntä kutsuttiin "nautinnon antajaksi".
Melpomene
Melpomene () oli kreikkalaisessa mytologiassa tragedian muusa eli runotar. Hänet kuvataan usein tragedioissa käytetyn naamion kanssa. Toisessa kädessään hänellä saattaa olla veitsi tai nuija. Päässään hänellä on sypressikruunu.
Postosuchus
Postosuchus oli arkosauri, joka eli triaskauden lopulla noin 222 - 215 miljoonaa vuotta sitten. Se eli nykyisen Pohjois-Amerikan alueella. Useita fossiileita on löydetty Petrifield Forestista Arizonasta.
Postosuchus oli aikansa suurin peto ja tyypillinen nopeiden petojen edustaja. Se oli kuusi metriä pitkä ja pystyi nousemaan noin kaksi metriä korkeaksi ja painoi noin tonnin. Se omaksui omituisen seisonta-asennon. Kallo oli puoli metriä pitkä ja voimakas.
Oikos
Oikos ry on vuonna 1947 perustettu ainejärjestö Helsingin yliopiston maatalous-metsätieteellisessä tiedekunnassa, jonka tarkoituksena on järjestää jäsenilleen virikkeellistä toimintaa. Järjestön jäsenet ovat pääasiallisesti kuluttajaekonomian ja ravitsemustieteen opiskelijoita. Järjestön nimi perustettaessa oli Kotitalousylioppilaat. Värikkäiden vaiheiden myötä järjestön nimi vaihdettiin 1970-luvun pyörteissä Kapustaksi ja vuonna 1993 järjestö sai nykyisen nimensä.
Sana oikos tulee kreikan kielestä. Muinaiskreikassa oikos tarkoitti perheen perusyksikköä. Oikos sisälsi ydinperheen sekä orjat. Oikos-sana tarkoitti siis perhettä, taloa ja kotitaloutta.
Taistelukärki
Taistelukärki on räjähtävä laite, jota käytetään sotilaallisissa konflikteissa tuhoamaan vihollisen ajoneuvoja tai rakennuksia.
Taistelukärki kuljetetaan paikalle tyypillisesti ohjuksella, raketilla tai torpedolla. Se koostuu räjähtävästä materiaalista ja sytyttimestä.
Taistelukärkityypit ovat: Räjähdetyypit ovat: Biologiset ja kemialliset taistelukärjet käyttävät räjähtävää panosta usein aineen leviämistä nopeuttamaan.
Laukaisintyypit:
Irmgard Möller
Irmgard Möller (s. 13. toukokuuta 1947 Bielefeld, Saksa) on entinen terroristi ja Punaisen armeijakunnan jäsen.
Möller pidätettiin 1971, ja 1976 hänet tuomittiin jäsenyydestä terroristijärjestössä. 1979 hänet tuomittiin elinkautiseen vankeuteen kolminkertaisesta murhasta. Hänet armahdettiin 1994.
Möller on ainoa RAF:n jäsen, joka löytyi elossa mutta haavoittuneena 18. lokakuuta 1977. Hänen mukaansa kyse ei ollut suunnitellusta joukkoitsemurhasta vaan tuntemattomien tekijöiden hyökkäyksestä, eli Andreas Baaderin, Gudrun Ensslinin ja Jan-Carl Raspen murhasta.
Möller asuu nimensä muuttaneena Hampurissa. Asuinpaikka paljastettiin 2006.
Iso Lamujärvi
Iso Lamujärvi sijaitsee Pohjois-Pohjanmaan ja Savon rajamailla Pyhännän kunnan alueella. Järvessä on kahdeksan saarta.
Iso Lamujärvi tarjoaa hyvät kalastus-, veneily- ja retkeilymahdollisuudet. Sorapohjaisen järven syvyyksistä nousee mm. muikkua, ahventa ja haukea. Järvellä on useita pitkiä luonnonhiekkarantoja. Yleisiä uimarantoja ovat järven länsirannalla Pitkähiedan uimaranta ja itärannalla Kamulankylän uimaranta. Iso Lamujärvi on myös suosittu mökkijärvi, sen rannoilla on lukuisia loma-asuntoja.
Kirjailija Pentti Haanpää hukkui järveen 30. syyskuuta 1955. Haanpään loma-asunto Korpelainen sijaitsee Iso Lamujärven rannalla. Se on entisöity ja kohteessa on mahdollista vierailla sopimuksen mukaan (tiedustelut Pyhännän kunta).
Järvi laskee pohjoispäästään Lamujokeen, joka virtaa Piippolan ja Pulkkilan kirkonkylien kautta Siikajokeen Uljuan tekojärven
alapuolella.
Honkasaari, Pikku Honkasaari, Kutusaari, Lehtosaari, Matinsaari, Pitkäsaari, Selkäsaari ja Tölpänsaari.
https://www.siikkis.fi/uutiset/isolamujarvi-muikkujen-aarreaitta--katso-lyhyt-video-saaliista-6.532.216337.e535211e90
Gudrun Ensslin
Gudrun Ensslin (15. elokuuta 1940 – 18. lokakuuta 1977) oli Punaisen armeijakunnan (tunnettu myös 'Baader-Meinhof-ryhmänä') perustajajäseniä.
Ensslin opiskeli Tübingenissä ja Berliinissä englantia, saksaa ja kasvatustieteitä. 1970-luvun alussa hän kuului Saksan etsityimpiin terroristeihin. Hänet pidätettiin 8. kesäkuuta 1972 Hampurissa. Hän kuoli Stammheimin vankila‎ssa Stuttgartissa ilmeisesti hirttäytymällä samanaikaisesti kuin Andreas Baader ja Jan-Carl Raspe.
Irmgard Möllerin mukaan kyse ei ollut itsemurhasta vaan murhasta. Myös Saksan entinen sisäministeri Otto Schily oli murhateorian kannalla.
Jan-Carl Raspe
Jan-Carl Raspe (s. 24. heinäkuuta 1944 Berliini – k. 18. lokakuuta 1977 Stuttgart) oli Punaisen armeijakunnan (RAF) keskeisiä toimijoita.
Kemiaa ja sosiologiaa opiskellut Raspe liittyi Punaiseen armeijakuntaan 1971. Hänet pidätettiin 1. kesäkuuta 1972 yhdessä Andreas Baaderin ja Holger Meinsin kanssa.
Raspe kuoli ilmeisesti ammuttuaan itseään pistoolilla päähän samana yönä, jona myös Andreas Baader ja Gudrun Ensslin tekivät itsemurhan Stammheimin vankila‎n eristysosastolla.
Viranomaisten mukaan asianajajat olivat salakuljettaneet vangeille ampuma-aseet ja Ensslinin käyttämän veitsen. Kyseiset asianajajat kostivat tämän epäilyn julkistamisen kertomalla lehdistölle, että heidän mielestään kyseessä olivat murhat eivätkä itsemurhat.
Ilmatar
Ilmattaret eli Ilman immet ovat kalevalaisessa kansantarustossa esiintyviä taivaalla asuvia jumalaisia neitoja. Ilmatar ja ilman impi muistuttavat Pohjan neitoja, sillä nekin istuvat ajoittain taivaankannella. Ilman impi mainitaan joskus myös kapeeksi ja luonnottareksi.
Kansanrunouden pohjalta kootussa Kalevalassa Ilmatar liittyy Väinämöisen ja maailman syntymään. Ilmatar tylsistyy oloonsa impenä taivaalla ja laskeutuu meren selälle. Tuuli hedelmöittää hänet. Sotka etsii pesäpaikkaa ja huomaa Ilmattaren polven, jolle se tekee pesän ja munii siihen munansa. Polvea alkaa kuumoittaa ja Ilmatar heilauttaa sitä, jolloin munat putoavat ja särkyvät. Särkyneistä munankuorista syntyy maailma.
Väinämöinen syntyy Ilmattaresta vanhana miehenä. Kansanrunoissa Ilmatar ei synnytä Väinämöistä, vaan Väinämöinen syntyy yksin tai Iro-neidosta.
Emmerdale
Emmerdale on Kevin Laffanin luoma englantilainen saippuasarja, joka kuvaa kuvitteellisen yorkshireläisen kylän asukkaiden elämää. Sen ensimmäinen jakso lähetettiin 16. lokakuuta 1972. Vuoteen 1989 asti sarja tunnettiin nimellä "Emmerdale Farm". Emmerdalea tuottaa Yorkshire Television ja kotimaassaan sitä lähetetään ITV-televisiokanavalla. Suomessa sarjaa on esitetty MTV3:lla viitenä päivänä viikossa vuodesta 1997 lähtien. Suomen television ensimmäinen "Emmerdale"-jakso nähtiin MTV3-kanavalla 7. tammikuuta 1997.
"Emmerdalea" esitetään myös muissa maissa. Esimerkiksi Ruotsissa sitä on esitetty 1970-luvulta lähtien. Alun perin sarjaa esitti SVT2, mutta vuodesta 1994 lähtien sitä on esittänyt kaupallinen TV4. Lisäksi sarjaa esitetään tai on esitetty muun muassa Irlannissa, Romaniassa, Uudessa-Seelannissa ja Australiassa. Satelliittikanavien kautta se näkyy myös Välimeren maissa ja Lähi-idässä.
Alun perin sarjaa kuvattiin englantilaisessa Arncliffen kylässä North Yorkshiren Littondalessa. Kun paikka tuli kovin tunnetuksi, kuvaukset siirrettiin vuonna 1976 Esholtin kylään, josta sarjan ansiosta on tullut matkailunähtävyys. Nykyään kuvauksiin käytetään varta vasten Harewoodin kartanon maille rakennettua lavastekylää.
Tony Hatch sävelsi sarjan alkuperäisen tunnusmusiikin vuonna 1972.
"Hahmojen tiedot ovat tämänhetkisen Suomen tilanteen mukaisia, joten ne eivät sisällä juonipaljastuksia."
Emmerdalen ensimmäinen Suomessa julkaistu DVD kulkee nimellä ”Emmerdalen erikoiset” ja se sisältää erikoisjaksojen lisäksi mm. haastatteluja ja kuvaa kulissien takaa. Vuosina 2013–2017 julkaistiin 181 ensimmäistä Suomessa esitettyä jaksoa, jaksosta 1 405 lähtien. Lokakuussa 2014 julkaistiin DVD-boxi, joka sisältää aikaisemmat DVD-julkaisut (jaksot 1–81) sekä kaksi Suomessa ennennäkemätöntä jaksoa.
Suru
Surulla tarkoitetaan jonkin traagisen tapahtuman, kuten läheisen ihmisen menetyksen, aikaansaamaa pitkäaikaista mielialan muutosta. Surevan ihmisen työ- ja toimintakyvyn palautuminen ennalleen saattaa kestää jopa vuosia. Tutkimusten mukaan masennuslääke ei tehoa tavanomaiseen surutilaan.
Surulla voidaan tarkoittaa myös mielialan hetkellistä muutosta, jossa surun kokija tuntee esimerkiksi hyödyttömyyttä ja kaipuuta. Ihmiset ovat tällöin usein hiljaisia, vähemmän tarmokkaita ja sisäänpäinkääntyneitä.
Suru on tunne, jota ilmaistaan Euroopassa ja Suomessa yleensä mustalla värillä, myös pukeutumisessa. Suomessa naisten käyttämä suruharso ja suruvaatteet ovat mustia, samoin miesten vaatteet ja miesten hautajaisten jälkeen käyttämä surunappi. Hautajaisiin pukeudutaan virallisen etiketin mukaan tummiin vaatteisiin ja lähiomaiset yleensä mustiin. Surunapilla kerrotaan, että lähiomainen on kuollut. Sitä ei käytetä vielä hautajaisissa, mutta laitetaan vasempaan takin kaulukseen hautajaisten jälkeen. Napin paikka on kaksi senttiä napinlävestä alaspäin.
Aasiassa surua ilmaistaan valkoisella värillä.
Ilo
Ilo on emotionaalinen tai affektiivinen tila, jota kuvataan tyytyväisyyden ja onnen tunteena.
Iloa voi kokea esimerkiksi onnistuessaan tai tavatessaan itselleen mieluisan henkilön.
Antti Kylliäinen
Antti Kylliäinen (s. 1963) on kirjailija, kouluttaja ja Suomen evankelis-luterilaisen kirkon pappi. Hänet tunnetaan erityisesti universalistisesta käsityksestään, jonka mukaan kaikki ihmiset pääsevät kuolemansa jälkeen taivaaseen. Kylliäinen on kirjoittanut kirjat "Kaikki pääsevät taivaaseen" (1997), "Kompastuskiviä, ajatuksia evankeliumeista" (2001) ja "Maan päällä niin kuin taivaassa: Jumalan ja ihmisen armo" (2004).
Kylliäinen vihittiin papiksi vuonna 1991. Hän työskenteli seurakuntapastorina Helsingissä Pakilan seurakunnassa.
Vuonna 2008 Kylliäinen ilmoitti ottavansa vuoden virkavapaan ja ryhtyvänsä puhumaan yrityksissä armojohtamisesta sekä opiskelemaan Kauppakorkeakoulussa. Hän perusti Syfron-nimisen konsulttiyrityksen, jonka päätoimialana on tarjota yrityksille työyhteisön hyvinvointia ja yrityksen sisäistä vuoropuhelua parantavaa koulutusta.
Martti Vainaa &amp; Sallitut aineet
Martti Vainaa & Sallitut aineet on vuonna 2001 perustettu pop-yhtye. Se oli alun perin trio, kunnes laajeni viisimiehiseksi vuonna 2005. Uransa alkuaikoina yhtye keskittyi cover-kappaleiden soittamiseen, mutta laati niihin myös omia sanoituksiaan ja sovituksiaan. Nykyisessä kokoonpanossaan yhtye on keskittynyt oman tuotannon laatimiseen. Vuonna 2003 yhtye teki jyväskyläläiselle salibandy-seura Happeelle kannustuslaulun ”Pelimies”, josta tuli kesän 2005 kesähitti. Se nousi välittömästi julkaisunsa jälkeen singlelistan ykköseksi viikolla 28 ja saavutti TOP20-listalla yhteensä 26 listaviikkoa. Ylen virallisten viikoittaisten myyntiraporttien 2005 mukaan Pelimies-single oli myydyin single Suomessa vuonna 2005.
Palkkionmetsästäjä
Palkkionmetsästäjä on yksityishenkilö, joka jäljittää etsintäkuulutettuja rikollisia ja karkureita rahapalkkiota vastaan.
Palkkionmetsästys on laillista Yhdysvalloissa, eikä ammatin harjoittajilta yleensä vaadita erityistä koulutusta tehtäväänsä. Palkkionmetsästäjät voivat myös tunkeutua yksityisalueelle ilman etsintälupaa, toisin kuin poliisit.
Toiminnassa on omat vaaransa, sillä Yhdysvaltain perustuslain 2. lisäyksen mukaisesti jokainen Yhdysvaltain kansalainen saa kantaa ampuma-asetta, myös etsintäkuulutettu rikollinen. Lisäksi yksityisalueelle tunkeutuvaa (ilman etsintälupaa tai alueen omistajan/asukkaan lupaa) vastaan on oikeus puolustautua. Palkkionmetsästäjä siis toimii tällaisessa tilanteessa henkensä uhalla.
Jotkut osavaltiot ovat kuitenkin asettaneet rajoituksia palkkionmetsästäjille: Kaliforniassa heiltä vaaditaan kahden viikon koulutus, minkä lisäksi heidän taustansa tarkastetaan. Joissakin osavaltioissa palkkionmetsästäjien täytyy pitää palkkionmetsästäjän univormua.
Käsitettä palkkionmetsästäjä käytetään nykyään myös laajemmissa yhteyksissä. Osana Yhdysvaltain johtamaa sotaa kansainvälistä terrorismia vastaan on käytetty al-Qaidan jäseniksi epäiltävien kiinni ottamiseen muun muassa pakistanilaisia. He ovat ottaneet kiinni henkilöitä, joiden ei ole voitu todistaa olleen al-Qaidan taistelijoita vuosia kestäneen tuomioon perustumattoman tutkintavankeuden jälkeenkään.
Savolaisen laulu
Savolaisen laulu on Savon historiallisen maakunnan, Etelä- ja Pohjois-Savon nykymaakuntien sekä savolaisten maakuntalaulu. Se on myös Suomen ensimmäinen maakuntalaulu.
Savolaisen laulun on sanoittanut August Ahlqvist (kirjailijanimi A. Oksanen) ja säveltänyt Karl Collan. Ensimmäisen kerran Savolaisen laulu esitettiin ravintola Kaisaniemessä Savo-karjalaisen osakunnan päättäjäis- ja erojaisillassa 9. joulukuuta vuonna 1852, sen jälkeen kun keisari Nikolai I oli määrännyt osakunnat lakkautettaviksi. Viisi päivää myöhemmin laulun sanat julkaistiin Suometar-lehden etusivulla.
Viron ensimmäisillä laulujuhlilla vuonna 1869 Savolaisen laulu esitettiin Lydia Koidulan kääntämänä nimellä "Mu meeles seisab alati".
Savolaisen laulusta lauletaan yleensä ensimmäinen, yhdeksäs, kymmenes ja yhdestoista säkeistö.
Jonas and I -yhtye julkaisi 7. maaliskuuta 2017 uuden version Savolaisen laulusta. Savo´s Song -kappaleella vierailee myös Nightwish-yhtyeen muusikko Marco Hietala.
Roope Hakkarainen on tehnyt kappaleeseen yhtä säkeistöä lukuun ottamatta uuden sävellyksen. Laulun sanat on käännetty englanniksi. Käännöksen on tehnyt Liisa Muinonen-Martin.
Savo´s Song -kappaleen ja musiikkivideon ovat tuottaneet Pohjois-Savon ja Etelä-Savon maakunnan liitot Suomen satavuotisjuhlavuoden kunniaksi.The stars burn bright in arctic night
The aurora dance on by
Did a sweeter sight ever meet my eye
Did I ever see its kind
In a world beyond my home.
Our ancient trees, our tallest peaks
Have countless tales to tell
If only our vales and lakes
Our streams so clear and deep
Could speak of what they’ve seen.
They are the ones to tell us how
Remind us here and now
Of all the ones that bravely fought
With all their might forever sought
For our fatherland.
I know not of another place
So dear to me as here
Nothing has a sweeter sound
Than calling out so high and loud:
"My darling Savo home."
Wikitravel
Wikitravel on yhdysvaltalaisen Internet Brands -yrityksen ylläpitämä wikipohjainen projekti, jonka tarkoituksena on koota Internetiin maailmanlaajuinen, luotettava ja ajantasainen avoimen sisällön matkaopas.
Projekti käyttää MediaWiki-ohjelmistoa, mutta muun muassa Wikipediasta poiketen se ei ole kytköksissä Wikimedia-säätiöön.
Wikitravel aloitettiin heinäkuussa 2003. Internet Brands osti Wikitravelin huhtikuussa 2006. Wikitravelin painotalo, Wikitravel Press, julkaisi ensimmäiset painetut matkaoppaansa helmikuussa 2008.
Vuonna 2006 Wikitravelin italiankielisestä ja saksankielisestä versioista kopioitiin sisältö uuteen Wikivoyageksi nimettyyn projektiin, koska kaikki sivuston käyttäjät eivät halunneet olla osa kaupallista yhtiötä. Myöhemmin myös englanninkielisen version sisältö kopioitiin Wikivoyage-projektiin ja vuonna 2012 Wikivoyage pääsi osaksi Wikimedia-säätiötä.
Wikitravel käyttää Creative Commons Attribution ShareAlike -lisenssiä.
Wikitravelista on olemassa versio 19 eri kielellä. Kaikki kielet yhteen laskettuna Wikitravel saavutti 10 000 artikkelia 23. joulukuuta 2005, 25 000 artikkelia 5. tammikuuta 2007 ja 50 000 artikkelia 21. elokuuta 2009. Ensimmäinen ja edelleen suurin kieliversio englanti saavutti 10 000 artikkelia 11. kesäkuuta 2006.
Suomenkielinen Wikitravel aloitti 27. helmikuuta 2007. Suomenkielisessä Wikitravelissa on yli tuhat artikkelia. Suomenkielinen Wikitravel on tällä hetkellä 9. suurin. Tuhannen artikkelin raja rikottiin 9. maaliskuuta 2008.
Mikko Juva
Mikko Einar Juva (vuoteen 1935 Juvelius; 22. marraskuuta 1918 Kaarlela – 1. tammikuuta 2004 Turku) oli Suomen evankelis-luterilaisen kirkon arkkipiispa ja yliopistomies, oppiarvoltaan teologian ja filosofian tohtori. Hän loi poikkeuksellisen laaja-alaisen uran sekä yliopiston ja kirkon että valtakunnanpolitiikan palveluksessa.
Turun yliopiston rehtorin Einar W. Juvan poika lähti isäänsä seuraten akateemiselle uralle. Juva väitteli filosofian (historian) tohtoriksi Turun yliopistosta 1950 väitöskirjalla "Suomen sivistyneistö uskonnollisen vapauden murroksessa", ja teologian tohtoriksi Helsingin yliopistosta 1955 väitöskirjalla "Varsinais-Suomen seurakuntaelämä puhdasoppisuuden hallitsemina vuosisatoina". Papiksi Juva vihittiin 1943, ja hän toimi sotilaspappina jatkosodassa. Toimittuaan Suomen kristillisessä ylioppilasliitossa 1944–1957 hänet valittiin isänsä jälkeen Turun yliopiston Suomen historian professoriksi. Einar ja Mikko Juva kirjoittivat yhdessä viisiosaisen "Suomen kansan historian" (1964–1967).
Juva työskenteli myöhemmin myös Helsingin yliopiston kirkkohistorian professorina. Hän toimi myös Helsingin yliopiston vararehtorina 1968–1971, rehtorina 1971–1973 ja kanslerina 1973–1978. Juvan vuodet Helsingin yliopiston johdossa osuivat 1960–1970-luvun opiskelijaradikalismin kuohuvimpiin vuosiin, ja hän oli yksi Suomen yliopistolaitoksen kärkihahmoja taistelussa yliopistojen hallintouudistuksesta.
Yliopistouransa ohessa Juva toimi myös valtakunnanpolitiikassa: hänet valittiin 1965 perustetun Liberaalisen Kansanpuolueen ensimmäiseksi puheenjohtajaksi, mutta hänen kautensa kansanedustajana (1964–1966) ja puoluejohtajana (1965–1968) jäivät lyhyiksi.
Mikko Juva oli Turun yliopiston Suomen historian professorin ja rehtorin Einar W. Juvan poika. Hänen äitinsä oli Lempi (o.s. Kaila). Vuonna 1946 Juva meni naimisiin lääketieteen lisensiaatti Riitta Eleonora Brofeldtin kanssa. Jäätyään leskeksi vuonna 1990 Juva meni naimisiin agrologi Maisu Maija-Liisa Hägglundin (ent. Laurén) kanssa vuonna 1991. Juvalla oli neljä lasta: Kersti, s. 1948, Simo, s. 1950, Elina, s. 1953 ja Katriina (Kati), s. 1958.
Pitkään Luterilaisen maailmanliiton johtotehtävissä toiminut Juva valittiin Suomen evankelis-luterilaisen kirkon arkkipiispaksi 1978. Hän ei ollut tätä aiemmin toiminut varsinaisessa papin virassa. Juva oli vapaamielinen teologi, joka pyrki aktiivisesti uudistamaan kirkon hallintoa ja otti rohkeasti kantaa yhteiskunnallisiin kysymyksiin. Tästä syystä hän joutui eri linjoille joidenkin kirkollisten ryhmittymien kanssa. Myös arkkipiispan työmäärä oli Juvan mielestä liian suuri. Juva jäi 1982 ennenaikaiselle eläkkeelle arkkipiispan virasta.
Juva oli tärkeä vaikuttaja myös kirkkojen välisessä ekumeenisessa liikkeessä. Hän vastasi vuonna 1963 Helsingissä pidetyn Luterilaisen maailmanliiton kokouksen järjestelyistä. Vuosina 1963–1970 Juva oli kyseisen liiton teologisen komission puheenjohtaja ja 1970–1977 maailmanliiton puheenjohtaja.
Hänen tyttärensä Kersti Juva on ollut Setan varapuheenjohtajana. Mikko Juva toimi eläkkeellejäämisensä jälkeen aktiivisesti mm. seksuaalivähemmistöjen oikeuksia ajavassa Yhteys-liikkeessä.
Luettelo Katalonian aluejohtajista
Luetteloon Katalonian aluejohtajista on koottu kaikki Katalonian itsehallintoalueen johtajina (kat. "President de la Generalitat de Catalunya", esp. "Presidente de la Generalidad de Cataluña") toimineet henkilöt.
John Ford
John Ford (1. helmikuuta 1894 – 31. elokuuta 1973) oli amerikanirlantilainen elokuvaohjaaja, joka tunnetaan erityisesti westerneistään kuten "Mies joka ampui Liberty Valancen", "Etsijät" ja "Rio Grande", mutta hän ohjasi myös monia muita elokuvia.
Ford syntyi vuonna 1894 irlantilaisen siirtolaisperheen kuopukseksi Cape Elizabethin kylässä lähellä Portlandia, Mainen osavaltiossa. Fordilla oli tapana väittää oikeaksi nimekseen Sean Aloysius O’Fearna, mutta hänen oikea nimensä oli John Martin Feeney. O’Fearna-nimellä hän pyrki luultavasti korostamaan irlantilaisuuttaan.
Ford aloitti elokuvauransa näyttelijänä 1910-luvulla. Yksi hänen varhaisia esiintymisiään oli pienessä roolissa Ku Klux Klanin jäsenenä elokuvassa Kansakunnan synty (1915).
Fordin vakionäyttelijä oli John Wayne, joka esiintyi yli 20:ssä hänen elokuvassaan. Ford voitti Oscar-palkinnon parhaasta ohjauksesta neljä kertaa: "Ilmiantaja" (1935), "Vihan hedelmät" (1940), "Vihreä oli laaksoni" (1942), "Vaitelias mies" (1952). Fordin filmografia sisältää 170 tuotantoa 1920-luvulta lähtien. Fordille myönnettiin Yhdysvaltain elokuvainstituutin elämäntyöpalkinto vuonna 1973.
Fordin elokuvissa arvostetaan perinteitä ja viljellään paljon irlantilaista huumoria.
John Ford kuoli mahasyöpään 79-vuotiaana.
Maamme kirja
Maamme kirja () on Zacharias (Sakari) Topeliuksen kirjoittama, alun perin ruotsiksi vuonna 1875 ilmestynyt kirja, jossa hän kuvailee Suomea, sen maakuntia, luontoa, kansaa ja historiaa. Alempien luokkien lukukirjaksi laadittua teosta luettiin kouluissa vuosikymmeniä, 1940-luvulle saakka. Kirjaa myytiin vuoteen 1907 mennessä 240 000 kappaletta, mikä teki siitä kustannusliike Edlundin myyntimenestyksen.
Koulujen oppikirjalle tuli tarvetta, kun Suomi alkoi kasvaa kohti yhtenäisempää taloudellista, liikenteellistä ja poliittista kokonaisuutta. Saimaan kanava (1856) ja rautateitä (1862 alkaen) rakennettiin, lehdistöstä tuli merkittävä vaikuttaja, valtiopäivät alkoivat kokoontua ja koululaitos laajeni. Topelius kannatti kaksikielistä Suomea (ks. esim. "Helsingfors Tidningar 6", 1848), ja hän antoi sen näkyä myös "Maamme kirjassa": "Nytpä ymmärrän sen. Tämä maa on minun isänmaani. Joko minä suomen kielellä kutsun sen Suomenmaaksi, tahi ruotsiksi nimitän sen Finland, on se kuitenkin aina sama maa."
Koululaitoksen roolista tuli tärkeä, sillä sen piti lisätä kansalaisten isänmaatietoisuutta ja tuottaa maalle työvoimaa. Topeliuksen isänmaakäsitys painottui näiden tavoitteiden mukaisesti työhön. Hänen mukaansa Suomi oli köyhä ja karu eikä tarjonnut helppoa elämää. Isänmaa oli kuin ankara työnantaja, joka ”potki” laiskuuteen taipuvaisia kansalaisiaan ja sai näistä parhaat puolet näkyviin. Topelius sitoi kansalaisten työvoiman isänmaan palvelukseen. Tähän ohjasi 1870-luvun Suomen voimakas taloudellisen kasvun tavoittelu. Kansainvälinen nousukausi ei ollut vielä ehtinyt saada mukaansa Suomea, jota rasitti suurten nälkävuosien perintö.
Topeliuksen Suomi-kuvaa on jo vanhastaan pidetty ihanteellisena. Sitä elähdyttää isänmaallisuus ja uskonnollinen henki. Topelius nimittäin kuvasi Maamme kirjassa, että suomalaiset olivat taipuvaisia laiskotteluun. Suomalainen hevonen osoittautui työjuhtana isäntäänsä paremmaksi. Topelius kuvasikin juuri suomenhevosen kansan esikuvaksi.
Topeliuksen Maamme kirja on inspiroinut nimellään ja käsittelytavallaan myös muita suomalaisia kirjailijoita. Jörn Donner julkaisi vuonna 1967 teoksen "Uusi maammekirja: Lukukirja aikuisille suomalaisille", ja vuonna 1992 teoksen "Uusin Maammekirja". Erkki Pulliainen julkaisi vuonna 1982 teoksen "Uudempi Maammekirja".
Terpsikhore
Terpsikhore () oli kreikkalaisessa mytologiassa tanssin ja draamallisen kuoron muusa eli runotar. Hänet kuvataan usein istuvana, lyyra kädessään. Joskus hänen on sanottu olevan seireenien äiti.
Thaleia (muusa)
Thaleia (, ) oli kreikkalaisessa mytologiassa komedian ja paimenrunouden muusa eli runotar. Thaleia oli Zeuksen ja Mnemosynen tytär, yhdeksästä muusasta kahdeksas. Hänet kuvataan usein komedioissa käytetyn naamion ja paimensauvan kera.
Mnemosyne
Mnemosyne () oli kreikkalaisessa mytologiassa muistin jumalatar, titaani, joka synnytti Zeukselle muusat eli runottaret. Hän oli Gaian ja Uranoksen tytär. Alkuperäiset Boiotian mytologian mukaiset muusat olivat Mneme, Aoide ja Melete. Kreikan runottaria kuviteltiin olevan enemmän, tavallisesti yhdeksän. Antiikin taiteilijat kutsuivat avukseen luomistyötä tehdessään aina kuhunkin alaan kuuluvan muusan.
Luettelo brittiläisistä taiteilijoista
Luettelo brittiläisistä taiteilijoista, jotka ovat olleet aktiivisia Britanniassa, järjestettynä aikajärjestykseen (aakkosjärjestys vuosittain).