Kotisynnytys
Kotisynnytys on synnytys joka tapahtuu kotona, yleensä äidin kotona. Monesti, mutta ei välttämättä aina, paikalla on kätilö. Kotisynnytys oli pitkään vallitseva synnytyksen muoto, mutta 1900-luvun kuluessa siitä tuli entistä harvinaisempi terveydenhuollon menetelmien ja saatavuuden parantuessa. Kehityksen myötä lasten synnytyskuolleisuus on länsimaissa laskenut noin yhteen tapaukseen sadasta. Kotisynnytys on edelleen hyvin yleinen kehitysmaissa. Joissakin länsimaissa merkittävä vähemmistö synnytyksistä tapahtuu kotona, esimerkiksi Alankomaissa noin kolmasosa. Suomessa kotona syntyy kymmenisen lasta vuodessa. Alankomaissa lapsikuolleisuus synnytyksissä on 4,59 kuolemaa 1000 synnytystä kohti. Suomessa vastaava luku on 3,43.
Alan erikoislääkäreiden suomalaisten järjestöjen mukaan kotisynnytyksiä tulisi välttää. Synnytyslääkäreiden ja vastasyntyneisiin erikoistuneiden lääkäreiden mukaan kotisynnytykseen liittyy äidin ja lapsen terveyttä tai henkeä uhkaavia riskejä, jotka sairaalaympäristössä olisi torjuttavissa. Lisäksi lapsella voi olla välitöntä hoitoa synnytyksen jälkeen tarvitseva vakava sairaus tai rakennepoikkeavuus, vaikka itse synnytys sujuisikin ongelmitta. Näistä syistä johtuen Suomen neonatologit ja Suomen Perinatologinen seura ovat puheenjohtajistonsa yhteisessä kannanotossa vahvasti kehottaneet hakeutumaan kaikkia synnytyksiä varten sairaalaan, jos suinkin mahdollista. Perinatologit (synnytysten erikoislääkäri) ja neonatologit (vastasyntyneisiin erikoistunut lääkäri) toteavatkin ainoan turvallisen synnytyspaikan olevan sairaalan, koska siellä on asianmukaiset valvontamahdollisuudet synnytyksen aikana, hätäkeisarinleikkausvalmius ja ympärivuorokautinen lastenlääkäripäivystys. TAYS:in osastonylilääkäri Outi Tammelan ja HYKS:in apulaisylilääkäri Mika Nuutilan mukaan näyttöä kotisynnytysten turvallisuudesta ei "missään nimessä voida väittää olevan olemassa". Heidän mukaansa turvallisen kotisynnytyksen järjestämiseksi kotiin "pitäisi siirtää koko sairaala, jotta äkillisistä hätätilanteista voitaisiin selvitä". Ainoa oikea suhtautumistapa kotisynnytyksiin onkin heidän mielestään "nollatoleranssi".
Vuonna 2009 Alankomaissa tehdyssä suurtutkimuksessa, jossa tarkasteltiin 530 000 synnytystä, todettiin kotisynnytyksen olevan vähäisen riskin tapauksissa yhtä turvallinen kuin sairaalasynnytyksen, kunhan terveydenhuoltojärjestelmä tukee kotisynnytyksiä huolehtimalla siitä, että riittävä määrä ammattitaitoisia kätilöitä ja kunnollinen kuljetusjärjestelmä ovat saatavilla. Noin viidessä prosentissa vähäisen riskin synnytyksistä ilmenee komplikaatioita.
Joissain tapauksissa riskit saattavat olla sairaalassa suurempia. Puudutuksiin ja leikkauksiin liittyy lisääntyneitä riskejä, mutta silti näitä tehdään sairaaloissa mukavuussyistä. Ne ovat kuitenkin vapaaehtoisia myös sairaalassa. Kanadassa vuonna 2009 tehdyn tutkimuksen mukaan kotisynnyttäneillä äideillä oli vähemmän synnytyskanavan repeämiä tai verenvuotoa verrattuna sairaalassa synnyttäneisiin.
Helsingin yliopistossa vuonna 2001 tarkastetun STAKESin tutkijalääkäri Kirsi Viisaisen väitöskirjan "Synnytyshoidon valintoja – missä voi synnyttää" mukaan kotisynnytyksiin suhtauduttiin usein kielteisesti neuvoloiden tai synnytyssairaaloiden tahoilta. Suomessa jopa 6% haluaisikin synnyttää kotona, mutta tällä hetkellä terveydenhuoltojärjestelmä ei tätä valintaa juurikaan tue.
Myös maailmalla mielipiteet kotisynnytyksen turvallisuudesta jakautuvat. Yhdysvaltain, Australian ja Uuden-Seelannin gynekologi- ja synnytyslääkärikoulut vastustavat kotisynnytyksiä, kun taas Royal College of Obstetrics and Gynaecology -koulu Britanniassa tukee kotisynnytystä alhaisen riskin tapauksissa. Myös Britannian, Kanadan, Australian ja Uuden-Seelannin kätilökoulut tukevat kotisynnytystä.
Midwifery-lehdessä vuonna 2018 julkaistun meta-analyysin mukaan vähäriskisimmissä kotisynnytyksissä vastasyntyneiden kuolleisuus ei ollut merkitsevästi korkeampi kuin sairaaloissa. Sama koski kohtukuolemia. Synnytyskeskuksien kuolleisuus ja kohtukuolemat olivat keskimäärin 87 % ja 66 % sairaaloiden luvuista, mutta siinäkään ei ollut tilastollisesti merkitsevää eroa. Katsauksessa tarkasteltiin vain rikkaiden maiden tutkimuksia, joissa potilas oli vähän ennen synnytystä valinnut kotisynnytyksen ja tutkijat arvioivat riskit mataliksi selkein kriteerein. Eräissä muissa meta-analyyseissä on valitettu käytettävissä olevien tutkimusten riittämätöntä vertailukelpoisuutta tai laatua.
Mainitussa artikkelissa ei otettu kantaa siihen, valitsevatko niistä synnyttäjistä, joilla ei ole tutkimuksessa käytettyä riskitekijää, sairaalasynnytyksen useammin ne, joilla on muuten korkeampi riski (itsevalinta).
Suomessa välimatkat sairaalaan voivat olla pidempiä kuin Alankomaissa, ja näin ollen riskit suurempia. Suomessa myös kätilön saaminen kotisynnytykseen saattaa olla hankalaa. Koska Suomessa ja useimmissa muissa maissa äiti saa itse valita synnytyspaikkansa, on äidin vastuu tässä asiassa keskeisin.
Vuonna 2007 kaksoset kuolivat suunnitellussa kotisynnytyksessä Helsingissä. Asiantuntijat olivat varoittaneet synnyttämästä kotona. Poliisi selvitti, oliko syytä epäillä rikosta.