Luxemburgin kieli
Luxemburg eli luksemburgi on indoeurooppalaiseen kielikuntaan kuuluva germaaninen kieli, jota puhutaan Luxemburgissa ja osassa Belgiaa, Ranskaa ja Saksaa. Luxemburg on ollut vuodesta 1984 lähtien Luxemburgin virallinen kieli. Kieltä puhuu äidinkielenään noin 320 830 ihmistä.
Luxemburg kuuluu saksan läntisiin keskimurteisiin ("Westmitteldeutsch") ja muistuttaa paljon muun muassa Kölnissä puhuttua niin sanottua ripuaarin murretta. Luxemburgin kielessä käytetään paljon ranskasta omaksuttuja lainasanoja, koska ranskalla on Luxemburgin valtiossa vahva asema muun muassa lainsäädännössä ainoana kielenä.
Luxemburgin aakkoset koostuvat latinalaisten aakkosten 26 kirjaimesta sekä kolmesta muokatusta: é, ä ja ë. Ranskan- ja saksankielisten lainasanojen tarkkeita kuitenkin usein säilytetään, esimerkiksi:
Luxemburgin vokaalit:
Luxemburgin kielessä on kolme sukua (maskuliini, feminiini ja neutri) ja kolme sijamuotoa (nominatiivi, akkusatiivi ja datiivi). Demonstratiivit, artikkelit ja pronominit taipuvat sijamuodon ja suvun mukaan. Monikonmuodoissa sukupuolta ei eroteta.
Artikkeleiden ja muutaman muun sanan eri muodot on lueteltu alla olevissa taulukoissa:
Erottuvia nominaalin muotoja, eli niitä, jotka poikkeavat akkusatiivin muodoista, näkyy joissakin lauseissa kuten "der Däiwel" (”Paholainen”) ja "eiser Herrgott" (”Herramme”). Myös harvinaisia genetiivin muotoja löytyy: "Enn des Mounts" (”kuun loppu”), "Ufanks der Woch" (”viikon alku”). Tavallisessa puheessa genetiivi korvataan datiivin ja possessiivin yhdistelmällä: esim. "dem Mann säi Buch" (”miehelle hänen kirjansa”, eli ”miehen kirja”). Tätä ilmiötä kutsutaan perifrastiseksi genetiiviksi ja sitä löytyy myös saksan puhekielestä ja joistakin sen murteista, sekä hollannista.
Luxemburgin pronominien eri muodot näkyvät alla olevassa taulukossa (painottomat muodot suluissa):
Luxemburgissa teititellään samalla tavalla kuin suomen kielessä eli monikon toisen persoonan muotoja käyttämällä: "dir", "iech", "iech". Tyttöihin ja naisiin voi viitata myös neutripronominin hatt muodoilla:
Eifeler Regel eli "Eifelin sääntö" viittaa luxemburgissa esiintyvään fonologiseen prosessiin, joka aiheuttaa loppukonsonantin [n] poiston tietyissä olosuhteissa, yleensä ennen tiettyjä konsonantteja. Sekä Eifelin sääntö että määräisen artikkelin käyttö yhdessä henkilön nimen kanssa ovat kieliopillisia ominaisuuksia, jotka erottavat luxemburgin saksasta.
Sääntöä voi määritellä näin:Myös monta n- tai nn-loppuista sanaa ei koske Eifelin sääntö:
Itse asiassa "n" vartalokonsonanttina (eli silloin, kun ei ole osa kieliopillista suffiksia) on sisältösanoissa melko vakaa. Poikkeuksia ovat mm. "Wäi(n)" (viini), "Stee(n)" (kivi), "geschwë(nn)" (pian).
Kun lopullinen "-n" katoaa monikollisesta substantiivista, jonka yksiköllinen muotokin päättyy e:hen, niin kaksoispistettä on käytettävä erottamaan monikko:
Luxemburgiin on lainattu paljon sanoja ranskasta, esim. "Buschauffeur" eli bussikuski (saks. "Busfahrer", ransk. "chauffeur de bus"). Jotkin sanat poikkeavat saksan kirjakielestä, mutta vastineita voi löytyä saksan eri murteista, esim. "gromperen" eli perunat (saks. "Kartoffeln"). Jotkin sanat taas löytyvät ainoastaan luxemburgin kielestä.
Tuoreimmat uudissanat lainataan suoraan englannin kielestä ja käsittävät tietoliikenteen ja tietojenkäsittelytieteen aloja sekä Internetiä. Viimeaikaisia uudissanoja ovat muun muassa: