hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Alp
Alp on kunta Baixa Cerdanyan comarcassa, Gironan maakunnassa, Katalonian itsehallintoalueella, Espanjassa. Kunnan pinta-ala on 44,3 neliökilometriä ja asukkaita siellä on noin 1600 (2015).
Alpin naapurikunnat ovat Das lännessä, Fontanals de Cerdanya pohjoisessa ja Puigcerdàan koillisessa. Lounaassa kunta rajautuu Berguedàn comarcaan ja kaakossa Ripollèsin comarcaan ja Ranskalle kuuluvaan Pyrénées-Orientalesin departementtiin.
Alpista on matkaa Puigcerdàan 9 kilometriä, La Seu d'Urgelliin 41,5 km, Andorran pääkaupunkiin Andorra la Vellaan 60,8 km, Gironaan 133,6 km ja Katalonian pääkaupunkiin Barcelonaan 141,2 km.
Kunnan alueella sijaitsevia nähtävyyksiä ovat muun muassa Església de Sant Pere -kirkko ja Capella de la Divina Pastora -kappeli. Alpin alueella sijatsevat lisäksi luonnonpuistot El riu Alp, La Molina, Masella, Paratge de L'Avetà, Paratge de la Font dels Ocells ja Paratge de la Font del Bosquet.
La Molina ja Masella ovat Alpissa sijaitsevia hiihtokeskuksia.
Topografinen prominenssi
Topografinen prominenssi on vuorten suhteellisen korkeuden luokittelussa käytettävä menetelmä.
Huipun prominenssi on korkeus, jonka verran huippu on ylempänä matalinta korkeuskäyrää, joka ympäröi kyseistä huippua mutta ei mitään korkeampaa huippua. Prominenssi saadaan vähentämällä huipun merenpinnasta mitatusta korkeudesta se korkeus, johon on vähintään laskeuduttava voidakseen nousta kyseistä huippua korkeammalle huipulle. Jos kuvitellaan että merenpinta nousee alimmalle sellaiselle tasolle, jossa kyseinen huippu on saaren korkein huippu, on huipun korkeus merenpinnasta tällöin sen prominenssi.
Luettelo Suomen korkeimmista kohdista
Tämä on luettelo Suomen korkeimmista tuntureista ja vaaroista. Luettelossa ovat kaikki itsenäiset yli 700 metrin korkuiset huiput ja valtaosa yli 500 metrin korkuisista huipuista. Järjestys on tarkimman saatavissa olevan korkeustiedon mukainen. Korkeuden perässä oleva (+) -merkintä tarkoittaa sitä, että kyseisen tunturin tarkka korkeuslukema puuttuu. Tällöin tunturin korkeus on vähintään ilmoitettu ja enintään 2,5 m ilmoitettua suurempi.
On kiistanalaista, mitkä tunturit luokitellaan itsenäisiksi tuntureiksi ja mitkä ovat korkeamman tunturin rinnakkaishuippuja. Tähän luetteloon on kelpuutettu itsenäisiksi huipuiksi sellaiset, joiden prominenssi on vähintään 100 metriä. Prominenssiksi on ilmoitettu minimiprominenssi. Jos sekä tunturin että solan korkeuslukema ovat epätarkkoja, saattaa prominenssi olla maksimissaan 7,5 m ilmoitettua suurempi. Prominenssin jälkeen mainitaan tunturi, jonka suhteen kyseinen huippu on prominentti. Prominenssi on määritelty ainoastaan Suomen puolella, koska muutoin esim. Halti ei olisi määritelmän mukaan itsenäinen huippu Norjan puolella sijaitsevan Ráisduattarháldin takia.
Mikäli listalla on tunturi, jonka prominenssi on alle 100 metriä, sillä ei ole järjestysnumeroa ja siitä mainitaan huomautuksissa. Listan mahdollisen epätäydellisyyden takia järjestysnumero on vain 50 korkeimmalla huipulla.
Tunturien sijainnit on ilmoitettu KKJ-järjestelmän koordinaateilla.
Lippulaulu
Lippulaulu on V. A. Koskenniemen sanoittama ja Yrjö Kilpisen säveltämä juhlallinen lippulaulu Suomen lipulle. Se alkaa sanoin ”Siniristilippumme, sulle käsin vannomme, sydämin”. Lippulaulu lauletaan yleensä lipunnoston yhteydessä erityisesti juhannuksena ja itsenäisyyspäivänä.
Koskenniemi sanoitti laulun vuoden 1918 toukokuun lippumuutoksen jälkeen. Hän oli tehnyt vuonna 1917 runon "Leijonalippu" myös aiemmalla leijonalipulle. Runo julkaistiin sanomalehti Uudessa Suomessa Suomen itsenäisyyspäivänä 6. joulukuuta 1925 ja runokokoelmassa "Kurkiaura" vuonna 1930. Molempien runojen sanoma on sotaisa ja "Lippulaulu" kehottaa uhrautumaan lipun puolesta (”Sinun puolestas elää ja kuolla / on halumme korkehin”).
Sotilaskapellimestari Artturi Rope on säveltänyt kappaleeseen alkufanfaarin, jota käytetään puolustusvoimien lipunnosto- ja -laskuseremonioissa.
Lyhyeksi jääneenä aikana, jolloin Suomessa käytettiin Suomen vaakunaan perustuvaa leijonalippua, oli lippulauluna käytössä laulu, joka alkaa: ”Sua, Suomen Leijona, tervehdän: miten säilässäs aurinko palaa!” Sekin on V. A. Koskenniemen sanoittama.
Kaken pesula
Kaken pesula oli vuosina 1997–2001 Yle TV1 -kanavalla esitetty suomalainen keskusteluohjelma, jonka studio oli lavastettu pesulan näköiseksi. Ohjelman juontajina ja tuottajina toimivat Marketta Mattila ja Raisa Rauhamaa. Pesulan isäntää Kakea esitti ohjelmassa Jarkko Tiainen.
Viiden vuoden aikana ohjelmassa vieraili yli tuhat yhteiskunta- ja kulttuurielämän vaikuttajaa. Ohjelma onnistui toisaalta hermostuttamaan, toisaalta ihastuttamaan niin tavallista kansaa kuin kulttuurieliittiäkin.
Bill Gwatney
Bill Gwatney (26. elokuuta 1959 – 13. elokuuta 2008) oli yhdysvaltalainen poliitikko. Hän toimi Arkansasin osavaltion demokraattipuolueen puheenjohtaja. Hän toimi Arkansasin senaatin senaattorina kymmenen vuotta.
Elokuussa 2008 Gwatney haavoittui kohtalokkaasti, kun aseistautunut mies hyökkäsi puolueen päämajaan Little Rockin ja ampui häntä yläkehoon. Gwatney kuoli vammoihinsa muutama tunti myöhemmin. Myös Gwatneyn ampuja kuoli laukaustenvaihdossa poliisien kanssa pitkän pakomatkan jälkeen. Teon motiivia ei vielä tiedetä.
Jussi Taipale
Jussi Taipale (s. 1968) on Helsingin yliopiston lääketieteellisen systeemibiologian
professori ja Kansan­terveys­laitoksen tutkimusprofessori. Hän tekee tutkimustyötä Suomen Akatemian rahoittamana akatemiaprofessorina. 2008 Taipale sai 400 000 Norjan kruunun eli 50 000 euron suuruisen nuoren tutkijan Anders Jahre -tiedepalkinnon, jonka hän sai puoliksi yhdessä Oslon yliopistossa työskentelevän tutkija
Mahmood Amiry-Moghaddamin kanssa. Taipaleen vanhemmat ovat psykiatri ja entinen kansanedustaja Ilkka Taipale ja psykiatri ja entinen sosiaali- ja terveysministeri Vappu Taipale.
Edo Pillu
Edo Pillu (myös "Edo Pilluck", "Edu" ja "Edward", s. 5. kesäkuuta 1969 Bandung, Indonesia) on indonesialainen nykytaidemaalari, valokuvaaja ja performanssitaiteilija.
Edo Pillu on opiskellut "ISDF Fotografi"-instituutissa Bandungissa (1989) sekä Indonesian Art Institutessa, "Fine Art" -laitoksella Yogyakartassa 1990–1996, josta hän suoritti loppututkinnon 1997.
Edo Pillu on tuottanut kolme omaa näyttelyä: "Foot note On Coarseness" (1999, French Culture Center, Yogyakarta), "menungso (human)" (2000, AIR art house, Jakarta), sekä "To Whom It May Concern" (2007, Koong Gallery, Jakarta)
Soolonäyttelyiden lisäksi Pillun töitä on ollut nähtävillä useissa yhteisnäyttelyissä muun muassa Indonesian kansallisgalleriassa Jakartassa, Berliinissä, Singaporessa, New Jerseyssä, Kanadassa sekä eri taidekilpailujen yhteydessä muun muassa Argentiinassa ja Hongkongissa. Hänen työnsä ovat saavuttaneet kuusi finaalisijoitusta eri taidekilpailuissa vuosina 1999–2006.
Edo Pillun taide on saanut vaikutteita jaavalaisista traditioista ja arvoista. Hän pyrkii saamaan kankaalle oman mielentilansa ja elämänsä, yrityksenä löytää elämän todellinen tarkoitus. Hänen mukaansa arkipäiväisten tapahtumien monimutkaisuus muistuttaa kaikkia ihmisiä Jumalasta: mikään ei ole niin täydellistä kuin Jumalan suunnitelmat. Mikke Susanto kuvaa kirjassa ""In Between - Perupa dalam Rotasi Media"" Pillun maalaustyyliä demokratian estetiikaksi, joka välttää absoluuttista ilmaisua. Se, että ihmisten on pohdittava ja arvailtava, on osa "peliä", Jumalan suunnitelmaa. Hän korostaa kaikkien uskontojen hyviä puolia ja pitää niitä mielenkiintoisina ja oppimisen arvoisina.
Hänen viimeisin näyttelynsä "To Whom It May Concern" välitti harmonista ja humaania maailmankuvaa kuvaamalla käsiä eri konteksteissa. Hänen tekniikkaansa, joka hahmottelee muovista idean ääriviivat kankaalle tietokoneohjelman avulla, on kuvattu ainutlaatuiseksi.
Systeemibiologia
Systeemibiologia on tutkimusala, jossa pyritään solujen toimintamekanismien kokonaisvaltaiseen ymmärtämiseen, tekemällä laajoja
koesarjoja ja yhdistelemällä saatuja tietoja tietoteknisin menetelmin.
Fontanals de Cerdanya
Fontanals de Cerdanya on kunta Espanjassa Katalonian itsehallintoalueella Gironan maakunnassa Baixa Cerdanyan comarcassa. Kunnan pinta-ala on 28,6 neliökilometriä, ja asukkaita siellä on 451 (2009). Väestötiheys on 15,7 as./km².
Fontanals de Cerdanyan naapurikunnat ovat etelässä Alp, luoteessa Ger ja Das, pohjoisessa Bolvir ja pohjoisessa ja idässä Puigcerdà.
Fontanals de Cerdanyasta on matkaa Alpiin 3,7 kilometriä, Puigcerdàan 6,4 km, Bellver de Cerdanyaan 13,4 km, La Seu d'Urgelliin 45,1 km, Andorraan 64,3 km, Gironaan 136,8 km ja Katalonian pääkaupunkiin Barcelonaan 144,9 km.
Kunnan alueella sijaitsevia nähtävyyksiä ovat muun muassa romaanista tyyliä edustavat kirkot Sant Martí d'Urtx, Sant Miquel de Soriguerola, Santa Eulàlia d'Estoll ja Sant Esteve de les Pereres.
Fontanals de Cerdanyan asutuskeskukset ja niiden väkiluvut vuonna 2007:
Uglegorsk
Uglegorsk () on hieman alle kymmenentuhannen asukkaan satamakaupunki Sahalinin saarella Venäjän kaukoidässä. Kaupunki sijaitsee saaren länsiosassa Japaninmerta ja Ohotanmerta erottavan Tatariansalmen rannalla, lähellä Uglegorka-joen suuta. Alueen pääkaupunkiin Južno-Sahalinskiin on Uglegorskista matkaa n. 350 kilometriä.
Uglegorskin perustivat japanilaiset nimellä "Esutoru" vuonna 1905, jolloin Sahalinin saari kuului vielä 50. leveyspiirille asti Japanille. Toisen maailmansodan seurauksena Sahalin siirtyi Neuvostoliiton omistukseen 1945, ja asutus sai kaupunkioikeudet vuonna 1946. Samalla kaupungin nimi muutettiin Uglegorskiksi ( tarkoittaa "hiiltä").
"Merkinnät": * väestönlaskenta ** väestönlaskenta (pyöristetty)
Uglegorskissa toimii puu-, paperi- ja rakennusalan yrityksiä sekä elintarviketeollisuutta. Kaupungin ympäristössä viljellään perunaa ja vihanneksia. Lisäksi lähialueilta kaivetaan kivihiiltä, mistä kaupunki on saanut nimensäkin.
Siperiansuomalaiset
Siperiansuomalaiset on väestö, jolla tarkoitetaan Venäjän itäosissa, kuten Siperiassa asuvia suomalaisia ja inkeriläisiä. Valtaosa siperiansuomalaisista on lähtöisin Inkerinmaalta, josta väestöä karkotettiin 1930–1940-luvuilla. Joidenkin arvioiden mukaan jopa 30 000 inkeriläistä karkotettiin kotiseudultaan Siperiaan, ja heistä jopa kolmannes kuoli matkalla työleireille ja osa työleireillä Siperiassa.
Näpinlahti
Näpinlahti eli Sinjovo () on kylä ja rautatieseisake Norsjoen (Larionovon) maalaiskunnan eteläosassa Käkisalmen piirissä Leningradin alueella Venäjällä. Näpinlahti sijaitsee Suomen Neuvostoliitolle luovuttamassa Karjalassa ja se oli Suomelle kuuluessaan osa Käkisalmen maalaiskuntaa. Näpinlahden seisake on Pietari–Hiitola-radalla Käkisalmesta etelään. Nykyisin Näpinlahti luetaan Venäjällä Sakkalin kanssa yhdeksi asutukseksi, jonka venäjänkielinen nimi on ollut vuodesta 1948 lähtien Sinjovo.
Näpinlahti sijaitsee Vuoksen pohjoisessa laskuhaarassa olevan Käkisalmenselän kaakkoisrannalla noin kahdeksan kilometriä Käkisalmen kaupungista etelään.
Näpinlahden naapurikyliä Käkisalmen maalaiskunnassa olivat Sakkali etelässä ja idässä, Alapuusti pohjoisessa sekä Hirvisaari lännessä Käkisalmenselän toisella puolella. Näpinlahteen kuului myös pieni erillisalue Sakkalin ja Marjolanniemen rajalta.
Vuonna 1920 Näpinlahdessa oli 85 asukasta. Vuonna 1939 asukkaita oli puolestaan 92, joista 39 miestä ja 53 naista. Näpinlahden asutus oli keskittynyt Norsjoelta Myllypeltoon kulkevan maantien varteen Sakkalin kylän vastaiselle rajalle. Kylät muodostivat yhtenäisen asutusalueen. Myös nykyisin kylän asutus on keskittynyt samalle alueelle.
Ennen talvisotaa Näpinlahti oli pääasiassa maatalousvaltainen kylä. Kalastusta harjoitettiin lähinnä omaan tarpeeseen. Näpinlahden, Sakkalin ja Marjoalanniemen kylien yhteinen kansakoulu sijaitsi Sakkalin kylässä ja se oli aloittanut toimintansa vuonna 1910. Näpinlahdessa oli myös Käkisalmen Osuuskaupan myymälä.
Talvisodan alussa kylästä evakuoitiin alaikäiset lapset äiteineen. Muu väestö evakuoitiin rauhan tultua, kun selvisi että Käkisalmen maalaiskunta kuului luovutettaviin alueisiin. Jatkosodan aikana asukkaita palasi koteihinsa, mutta uusi evakuointi oli edessä vuonna 1944.
Sakkali
Sakkali on entinen, Käkisalmen maalaiskuntaan kuulunut kylä Suomen Neuvostoliitolle luovuttamassa Karjalassa. Nykyään paikkakunta sijaitsee Norsjoen eli Larionovon maalaiskunnan eteläosassa Leningradin alueen Käkisalmen piirissä Venäjällä, ja se luetaan Näpinlahden kanssa yhdeksi asutukseksi, jonka venäjänkielinen nimi on ollut vuodesta 1948 lähtien Синёво, "Sinjovo".
Sakkali sijaitsee Vuoksen pohjoisessa laskuhaarassa olevan Käkisalmenselän kaakkoisrannalla noin yhdeksän kilometriä Käkisalmen kaupungista etelään. Sakkalin naapurikyliä olivat Käkisalmen maalaiskunnassa Näpinlahti pohjoisessa, Marjolanniemi etelässä ja Käkisalmenselän toisella puolella Hirvisaari sekä idässä Pyhäjärven kunnan puolella Valkeamäki.
Vuonna 1920 Sakkalissa oli 159 asukasta. Vuonna 1939 asukkaita oli puolestaan 205, joista 93 miestä ja 110 naista. Sakkalin asutus oli keskittynyt Norsjoelta Myllypeltoon kulkevan maantien varteen. Sakkali ja Näpinlahti muodostivat yhtenäisen asutusalueen. Myös nykyisin kylän asutus on keskittynyt samalle alueelle.
Ennen talvisotaa Sakkali oli pääasiassa maatalousvaltainen kylä. Näpinlahden, Sakkalin ja Marjoalanniemen kylien yhteinen kansakoulu sijaitsi Sakkalin kylän keskustassa ja se oli aloittanut toimintansa vuonna 1910.
Talvisodan alussa kylästä evakuoitiin alaikäiset lapset äiteineen. Muu väestö evakuoitiin rauhan tultua, kun selvisi että Käkisalmen maalaiskunta kuului luovutettaviin alueisiin. Jatkosodan aikana asukkaita palasi koteihinsa, mutta uusi evakuointi oli edessä vuonna 1944.
Atomipommilla kuuhun
Atomipommilla kuuhun on Rehupiiklesin kuudes, vuonna 2007 julkaistu albumi. Albumin kokonaiskesto on 40 minuuttia ja 45 sekuntia. Albumilla on viisi coverkappaletta.
Albumi oli Suomen virallisella listalla vuonna 2007 viikolla 8 sijalla 34. Viikolla 9 sijalla 40, viikolla 10 sijalla 26 ja viikolla 11 sijalla 27.
Diego Capel
Diego Ángel Capel Trinidad (s. 16. helmikuuta 1988 Albox, Almerían maakunta, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa portugalilaista Sporting Clube de Portugalia ja on pelipaikaltaan vasen laitalinkki.
Capel on Sevillan kasvatti, mutta juniorina hän kuului hetken aikaa myös Barcelonan organisaatioon, jonne hän ei kuitenkaan sopeutunut. Ensiesiintymisensä Sevillan edustusjoukkueessa Capel teki 24. lokakuuta 2004 Primera Divisiónin ottelussa Atléticoa vastaan ollessaan vain 16-vuotias. Kausien 2004–2007 aikana hän esiintyi joukkueessa yhteensä seitsemässä sarjaottelussa, mutta pääasiallisesti hän pelasi vielä seuran B-joukkueessa kahta sarjatasoa alempana. Kaudella 2006–2007 Capel oli mukana B-joukkueen saavuttaessa historiallisen sarjanousun toiseksi korkeimmalle sarjatasolle Segunda Divisióniin.
Kaudeksi 2007–2008 Capel nousi vakituisesti Sevillan edustusjoukkueeseen ja lopulta ykkösvalinnaksi pelipaikallaan, mihin osaltaan vaikutti Antonio Puertan kuolema elokuussa 2007. Pääsarjauransa ensimmäisen maalin Capel teki Barcelonaa vastaan 9. helmikuuta 2008. Noin kuukautta aiemmin hän onnistui maalinteossa entistä seuraansa vastaan myös Espanjan cupissa Copa del Reyssä.
Capel on edustanut Espanjaa useissa juniori-ikäluokissa, ja vuonna 2006 hän oli voittamassa alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruutta. Espanjan maajoukkueessa Capel teki ensiesiintymisensä ystävyysottelussa Tanskaa vastaan 20. elokuuta 2008. Ottelu oli Espanjan ensimmäinen uuden päävalmentajan Vicente del Bosquen alaisuudessa.
Fredrik Helsingius
Fredrik Berthold Helsingius (7. helmikuuta 1892 Baku – 9. toukokuuta 1961 Vallentuna Ruotsi) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hänen vanhempansa olivat johtaja Hugo Fredrik Helsingius ja Gertrud Leysaht. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1923 Elsa Elisabet Eklundin kanssa, joka kuoli vuonna 1935. Toisen kerran Helsingius avioitui vuonna 1944 Anna Maria Kristina Janssonin kanssa.
Helsingius kirjoitti ylioppilaaksi Turun ruotsalaisesta klassillisesta lyseosta vuonna 1911 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan historiallis-kielitieteellisellä osastolla syyslukukauden 1911 ja Upsalan ja Berliinin yliopistoissa vuosina 1912–1913 sekä Härnösandin sahateollisuuskoulussa Ruotsissa vuosina 1914–1915.
Helsingius liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 25. syyskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella, josta hänet vapautettiin sotapalveluksesta 16. tammikuuta 1918 hänen sairauden johdosta.
Helsingius oli hoidettavana useissa parantoloissa Saksassa, Tanskassa ja Ruotsissa, kunnes viimein tervehtyi siinä määrin, että palasi suomeen 29. kesäkuuta 1920 ja siirtyi A. Ahlström Oy:n palvelukseen Noormarkkuun konttorivirkailijaksi, missä tehtävässä oli vuoteen 1923 saakka, jolloin siirtyi Kemijoensuu Oy:n palvelukseen Simoon. Simossa hän työskenteli vuoteen 1925 saakka, jolloin siirtyi konttoripäälliköksi Ab. Jakobstadts såg & lådfabrik Oy:öön Pietarsaareen, mistä hän siirtyi vuonna 1931 Kemin puuteollisuus Oy:n palvelukseen, jota hän palvelikin vuoteen 1935 saakka. Vuodesta 1937 alkaen hän työskenteli Viiala Oy:n palveluksessa Viialassa.
Helsingius osallistui talvisotaan toimistoupseerina Päämajan tykistöosastolla, josta hänet siirrettiin myöhemmin sotilasasiamiehen apulaiseksi Tukholmaan ja Kööpenhaminaan. Välirauhan aikana ja jatkosodan puhkeamisenkin jälkeen hän toimi edelleen sotilasasiamiehen apulaisena aina vuoteen 1943 saakka, jolloin hänet siirrettiin Päämajaan toimistoupseeriksi ulkomaanosastolle, missä olikin aina sodan päättymiseen saakka, jolloin siirtyi kamreeriksi Tammisaaren kaupungille ja oli tehtävässä vuoteen 1956 saakka. Hänet haudattiin Vallentunaan Ruotsiin.
Helsingius toimi Noormarkun suojeluskunnan kasvatus- ja komppanianpäällikkönä sekä esikunnan jäsenenä vuosina 1920–1922 ja Länsi-Uudenmaan reserviupseerikerhon 1. puheenjohtajana.
Ensimmäinen pyhä sota
Ensimmäinen pyhä sota käytiin vuosina 595–585 eaa. Delfoin Amfiktyoniliiton ja Kirrhan kaupunkivaltion välillä. Sodan syttymissyynä oli kirrhalaisten tapa ryöstää ja kaltoinkohdella Delfoihin matkaavia pyhiinvaeltajia sekä Delfoin Apollonille pyhitetyn maan miehittäminen. Sota päättyi Kirrhan valtaukseen ja tuhoamiseen. Sodan päättänyt Kirrhan piiritys oli varhaisimpia dokumentoituja esimerkkejä kemiallisesta sodankäynnistä: myrkkykasveja käytettiin kaupungin juomaveden pilaamiseen.
Piiritystä johti Sikyonin tyranni Kleisthenes. Hän käytti kaupunkinsa voimakasta laivastoa saartaakseen Kirrhan mereltä. Samanaikaisesti Amfiktyoniliiton yhdistynyt armeija saartoi kaupungin maan puolelta. Tätä seuranneista tapahtumista on useita hieman toisistaan poikkeavia kuvauksia. Vanhin ja todennäköisesti luotettavin lähde on 400-luvulla eaa. lähinnä lääketieteestä kirjoittanut Thessalos. Hänen mukaansa hyökkääjät löysivät kaupunkiin johtavan vesiputken, kun hevosen kavio rikkoi sen. Hyökkääjät myrkyttivät kaupunkiin virtaavan veden jouluruusulla Askepioksen pappi Nebroksen neuvosta. Myrkytyksestä seurannut ripuli heikensi puolustajia ja hyökkääjät valtasivat kaupungin rynnäköllä. Kaupunki tuhottiin täysin ja asukkaat tapettiin.
Kuusvesi
Kuusvesi on iso järvi Laukaan kunnassa Keski-Suomen maakunnassa. Se on Rautalammin reitin alin järvi.
Kuusveden puroja, jokia ja koskia ovat: Hallapuro, Kuusjoki (Mannilanjoki), Mustapuro, Sahijoki (Sahinjoki), Simunankoski ja Tarvaalankoski. Vettä Kuusveteen juoksuttavat eniten Simunankoski, Sahijoki ja Kuusjoki. Kuusvedestä vedet virtaavat Tarvaalankosken kautta Saraaveteen ja edelleen Vaajakosken kautta Päijänteeseen. Saraavesi kääntää Laukaan kirkonkylän kohdalla yhtyvät kolmen vesireitin vedet etelään. Kuusveden saaria ovat Kirkkosaari, Koskensaari, Kuhasaari, Kuussaari, Köyrinsaari, Lehtisaari, Mannunsaari, Pukkisaari, Renttusaari ja Taipaleensaari. Erikoisia luonnonmuodostumia ovat Lehtomäen puoleisella rannalla oleva laaja pirunpelto ja Kirkkoniemen edustalla olevat Napakivet.
Kuusveden Tarvaalan Kirkkoniemessä on uimaranta, tulentekopaikat ja metsähallituksen laavu, jossa voi myös yöpyä. Myös valmiita polttopuita on käytettävissä.
Allunlahdesta on näkymä Pukkisaareen ja järvenselälle. Kuussaaren eteläkärjestä on aava järvenselkämaisema Kirkkoniemeen päin, kuten Kirkkoniemestä Kuussaareen päin.
Myös Kuusveden pohjoisrannalla Allunlahdessa on uimapaikka, laituri, pukeutumiskopit ja grillikatos.
Jyväskyläläisten tekopohjaveden valmistuksessa käytettävä hyvälaatuinen raakavesi otetaan osittain Laukaan Kuusvedestä. Rautalammin vesireitin valuma-alueella ei ole merkittävää teollisuutta. Vesi otetaan kilometrin päästä Kuusveden rannasta 12 metrin syvyydestä. Lupaehtojen mukaan raakavettä saa ottaa keskimäärin 15 000 kuutiota vuorokaudessa.
Topi Ikäläinen
Topi Ikäläinen (s. 27. kesäkuuta 1948 Keitele) on suomalainen valokuvaaja, joka on toiminut sekä lehtikuvaajana että julkaissut kuvateoksia.
Patricia Seppälän säätiö on myöntänyt Ikäläiselle kuvajournalismipalkinnon 40-vuotisesta valokuvaajanurasta. Ikäläinen on ollut Kuopion läänintaiteilija 1974–1979 ja valokuvauksen taiteilijaprofessori 1989–1994. Hän on ollut freelance-valokuvaaja vuodesta 1980.
Ikäläinen teki paljon yhteistyötä kirjailija, toimittaja Elina Karjalaisen kanssa sekä lehtikuvaajana että kirjojen kuvatoimittajana. Hän oli vuonna 1982 perustamassa kahden muun valokuvaajan kanssa Kuopioon Victor Barsokevitsch -seuraa, joka edistää valokuvakulttuuria ja ylläpitää VB-valokuvakeskusta. Hän on kuvannut paljon ortodiksisia kirkkoja ja yleensä ortodoksiaan liittyviä aiheita.
Mampruli
Mampruli on nigeriläis-kongolaisen kielikunnan atlanttisten kielten alaryhmään kuuluva kieli, jota puhuu noin 250 000 mamprusi-kansan jäsentä pohjoisessa Ghanassa ja Togossa Mamprulista on myös kehittynyt alueellisia murteita. Mamprusit noudattavat valtaosin afrikkalaista luonnonuskontoa, joukossa on joitain muslimikäännynnäisiä.
Muista Länsi-Afrikan kielistä mamprulia muistuttavat eniten dagbani ja farefare.
Neppari
Neppari eli painonappi eli neppi on kahdesta metalli- tai muoviosasta muodostuva liitin, jolla kiinnitetään vaatteita tai vaatteiden osia toisiinsa nappien asemesta. Toisessa puolikkaassa on pyöreä nuppi, jonka saa kohtuullista voimaa käyttäen sujahtamaan toisessa osassa olevaan renkaaseen, jonka suuaukkoa kiristää pieni S- tai O-muotoinen jousi.
Nepparin patentoi saksalainen Herbert Bauer vuonna 1885.
Tuula Rotko
Tuula Rotko (s. 1944 Kajaani) on suomalainen kirjailija. Hän on työskennellyt toimittajana ja lehdissä, radiossa ja televisiossa. 1970-luvulla hän teki televisioon lastenohjelmia. Tuula Rotkon sukujuuret ovat Hailuodossa. Nykyisin hän asuu Tampereella. Rotkon esikoisteos "Saman taivaan alla" ilmestyi 1996. Tuotantoon kuuluu neljä romaania.
Bolvir
Bolvir on kunta Baixa Cerdanyan comarcassa, Gironan maakunnassa, Katalonian itsehallintoalueella, Espanjassa. Kunnan pinta-ala on 10,3 neliökilometriä ja asukkaita siellä on 378 (2009). Väestötiheys on 36,6 as./km².
Bolvirin naapurikunnat ovat Guils de Cerdanya koillisessa, Ger luoteessa ja lännessä, Fontanals de Cerdanya etelässä ja Puigcerdà idässä.
Bolvirista on matkaa Puigcerdàan neljä kilometriä, Ripolliin 64,4 km, Gironaan 144,8 km, Katalonian pääkaupunkiin Barcelonaan 152,2 km ja Tarragonaan 208,7 km.
Kunnan alueella sijaitsevia nähtävyyksiä ovat muun muassa romaanista tyyliä edustavat kirkot Església de Santa Cecília de Bolvir ja Església de Talltorta.
Bolvirin asutuskeskukset ja niiden väkiluvut vuonna 2007:
Naidangiin Tüvshinbajar
Naidangiin Tüvshinbajar ( , myös Tuvshinbajar Naidan, s. 1. kesäkuuta 1984) on mongolialainen judon olympiavoittaja. Hän kilpaili alle 100 kilon sarjassa vuoteen 2016 ja yli 100-kiloisissa vuodesta 2017.
Tüvshinbajar sijoittui kolmanneksi supermaailmancup-kilpailuissa Pariisissa ja Hampurissa helmikuussa 2007. Muutamaa kuukautta myöhemmin hän saavutti hopeaa Aasian mestaruuskilpailuissa Kuwait Cityssä hävittyään 100 kg:n loppuottelussa Japanin Takamasa Anaille. Rio de Janeiron MM-kilpailuissa hän sijoittui avoimessa luokassa viidenneksi.
Vuonna 2008 Tüvshinbajar oli Pariisin supermaailmancupissa toinen ja Aasian mestaruuskilpailuissa Jejussa kolmas. Pekingin olympialaisissa hän voitti kultaa alle 100 kg:n sarjassa kukistettuaan loppuottelussa Kazakstanin Ashat Zhitkejevin. Kyseessä oli Mongolian kaikkien aikojen ensimmäinen olympiakulta. Vuonna 2010 hän voitti alle 100 kg:n sarjan maailmancup-kilpailun Ulan Batorissa sekä sijoittui Tokion MM-kilpailuissa ja Kantonin Aasian kisoissa viidenneksi.
Tüvshinbajar sijoittui 2011 Pariisin Grand Slam -kilpailussa toiseksi ja voitti Budapestin maailmancupin. Abu Dhabin Aasian-mestaruuskilpailuissa hän sai pronssia. Abu Dhabin Grand Prix -kilpailussa hän oli kolmas ja voitti Jejun maailmancupin. Vuonna 2012 hän voitti Pariisin Grand Slam -kilpailun.
Lontoon olympialaisissa Tüvshinbajar sijoittui hopealle. Venäjän Tagir Haibullajev voitti hänet loppuottelussa ipponilla. Vuonna 2013 hän sijoittui Tokion Grand Slam -kilpailussa kolmanneksi ja voitti Jejun Grand Prix -kilpailun. Seuraavana vuonna hän oli Düsseldorfin Grand Prix'ssa kolmas, voitti kultaa Incheonin Aasian kisoissa ja oli toinen Jejun Grand Prix'ssa. Astanan MM-kilpailuissa 2015 hän oli seitsemäs ja saavutti pronssia joukkuekilpailussa. Hän voitti samana vuonna Qingdaon Grand Prix -kilpailun.
Tüvshinbajar saavutti Taškentin Aasian-mestaruuskilpailuissa 2016 kultaa alle 100 kg:n painoluokassa ja hopeaa joukkuekilpailussa. Hän sai Budapestin MM-kilpailuissa 2017 pronssia yli 100 kg:n sarjassa.
Kesäparalympialaiset 1988
Kesäparalympialaiset 1988 järjestettiin 15.–24. lokakuuta 1988 Etelä-Korean pääkaupungissa Soulissa, joka oli myös valittu saman vuoden olympialaisten pitopaikaksi.
Tämä oli ensimmäinen kerta 24 vuoteen, kun paralympialaiset järjestettiin samassa kaupungissa kuin olympialaiset. Paralympialaisten järjestelykomitealla oli melko sivuava yhteys Soulin olympialaisten järjestelytoimikuntaan, mutta tämä yhteys oli riittävä että saatiin palkattua ja koulutettua sekä teknisiä että urheilullisia toimitsijoita.
Avajaisparaatiin ja -juhlaan 15. lokakuuta osallistui ennätykselliset 3 057 urheilijaa 61 maasta. Kansainvälisen yhteistyökomitean puheenjohtaja tohtori Jens Bromann luovutti uuden paralympialipun, ja Korean tasavallan presidentti Roh Tae-woo avasi kisat. Kisojen näytöslajina oli pyörätuolitennis. Kisoissa kilpailtiin 16 eri lajissa.
Gustaf Helsingius
Gustaf Fredrik Helsingius (26. marraskuuta 1884 Seinäjoki – 23. tammikuuta 1935) oli suomalainen jääkärimajuri. Hänen vanhempansa olivat vaivaishoidon tarkastaja, hovineuvos Gustaf Adolf Helsingius ja Anna Roos. Kirjailija Torsten Helsingius oli hänen veljensä. Helsingius vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Margit Stockmannin kanssa.
Helsingius kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta vuonna 1905 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan historiallis-kielitieteellisellä osastolla vuosina 1906–1907 ja suoritti useita opintomatkoja ulkomaille opiskellen muun muassa arkkitehtuuria ja taideteollisuutta.
Helsingius työskenteli 1912–1914 Antwerpenissä Venäjän konsulaatissa suomalaisena sihteerinä, kunnes liittyi ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, jonka päämääränä oli Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella sotilaskoulutusta antanut Pfadfinder-kurssi. Leirille hän ilmoittautui 25. helmikuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 1. komppaniaan. Myöhemmin hänet sijoitettiin Kuninkaalliseen Preussin Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan, missä joukossa otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Helsingius oli kesällä vuonna 1916 komennettuna noin seitsemän viikon ajaksi Suomen toimiston palvelukseen Berliiniin. Lisäksi hän oli komennettuna 4. toukokuuta 1917 alkaen Saksan laivastoon ja hänet määrättiin Libaun rannikkokipinälennätinaseman palvelukseen. Takaisin pataljoonan yhteyteen hän palasi komennukseltaan 6. helmikuuta 1918.
Helsingius saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana yliluutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan adjutantiksi Kenttälennätinpataljoonaan, josta hänet siirrettiin 31. maaliskuuta 1918 jääkäriprikaatin yhdysupseeriksi Wilkmanin ryhmän esikuntaan. Wilkmanin ryhmässä hän toimi samalla eversti Wilkmanin adjutanttina. Helsingius otti osaa sisällissodan taisteluihin Lempäälässä ja Viipurissa.
Sisällissodan jälkeen Helsingius määrättiin 31. toukokuuta 1918 päämajaan ylipäällikön adjutantiksi, josta hänet siirrettiin 10. elokuuta 1918 alkaen Sotaväen esikunnan henkilötoimiston päälliköksi. Armeijasta hän erosi 26. toukokuuta 1920 ja siirtyi Oy Stockmannin palvelukseen henkilöstöpäälliköksi, josta hänet ylennettiin myöhemmin mainospäälliköksi, jossa tehtävässä hän toimi kuolemaansa saakka. Hänet haudattiin Helsingin Hietaniemen hautausmaahan.
Helsingius toimi Lippumalliehdotuksia laatineen komitean jäsenenä vuonna 1919 ja upseerien ylentämistä koskevia asioita käsitelleen komitean jäsenenä vuonna 1919 sekä uutta virkaikäluetteloa laatineen komitean jäsenenä vuonna 1919. Jääkäriliiton johtokunnan varajäsenenä hän toimi vuosina 1932–1934.
Gustaf Fredrik Helsingius
Gustaf Fredrik Helsingius (1815–1886) oli suomalainen kirkkohistorioitsija. Hän oli vuodesta 1857 Lohjan kirkkoherra. Hän julkaisi 1855 Suomen kirkkohistorian ensimmäisen yleisesityksen, joka yltää keskiajan loppuun saakka.
Pythion
Pythion (, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Perrhaibian maakunnassa Thessaliassa Kreikassa. Se sijaitsi Elassónan kunnan alueella lähellä nykyistä, kaupungista nimensä ottanutta Pýthion kylää.
Pythion sijaitsi Olympos-vuoren juurella. Se muodosti yhdessä kahden muun kaupungin, Azoroksen ja Dolikhen, kanssa Perrhaibian Tripoliin nimellä tunnetun kaupunkiliiton. Pythion hallitsi tärkeää solaa, joka johtaa Makedoniasta Thessaliaan ja on Tempen solan ohella alueen ainoita luonnollisia kulkuväyliä. Kaupunki sai nimensä Apollon Pythiokselle omistetusta temppelistä, joka sijaitsi Olympoksen harjalla ja toimi Tripoliin keskuspaikkana. Temppelille oli kehitetty oma mytologia, jota kytki sen Apollonin temppeliin Delfoissa. Kaupungissa vietettiin myös kisoja Apollonin kunniaksi.
Pythionin alueelta on löydetty joitakin raunioita. Merkittävimmät löydöt ovat Apollonin sekä Poseidon Patroonin temppelit, joista on säilynyt perustukset. Kumpikin temppeli oli rakennettu keisari Augustuksen aikana, ja kummankin koko on ollut noin 13 x 33 metriä. Apollonin temppelistä on löydetty useita veistoksia, mukaan lukien kaksi Apollonin kulttikuvaa, sekä piirtokirjoituksia.
Tennis kesäolympialaisissa 2008 – naisten kaksinpeli
Naisten tenniksen kaksinpelit kesäolympialaisissa 2008 pelattiin 10. – 16. elokuuta välisenä aikana. Ottelut pelattiin Olympic Green Tennis Centressä.
Hourtin
Hourtin on kunta Ranskassa, Gironden departementissa. Kunnassa on 3 252 asukasta ja se on pinta-alaltaan 190,50 neliökilometriä.
Hourtin sijaitsee Médocin alueella Ranskan suurimman luonnollisen järven Lac de Hourtin et de Carcans ja Atlantin välisellä rantakaistaleella. Se on suosittu lomakohde.
Blind (Kornin kappale)
Blind on yhdysvaltalaisen metalliyhtyeen Kornin ensimmäinen single. Single julkaistiin vuoden 1995 tammikuussa, mutta kappaleena se julkaistiin aikaisemmin vuonna 1994 lokakuussa yhtyeen debyyttialbumilla "Korn". Kappaleesta tehtiin myös hyvin tunnettu musiikkivideo, joka sai näkyvyyttä MTV:llä. Kappale oli yhtyeen avauskappale kaikilla alkuaikojen keikoilla.
"Siinä on hirviömäinen riffi, ja lyyrisesti se käsittelee, kuinka olen sokea ihmisille, jotka yrittävät hyötyä minusta, sokea masennukselleni, lähes sokea kaikelle." -- Jonathan Davis
"Blind" oli yksi kappaleista, jotka laulaja Jonathan Davis oli kirjoittanut entisen bändikaverinsa, Sexart-kitaristi Ryan Shuckin kanssa. Se, että Korn oli käyttänyt kappaletta ensimmäisellä albumillaan ilman, että olisi listannut Shuckia säveltäjien joukkoon, johti lähes oikeuskäsittelyyn. Shuck lisättiin kuitenkin myöhemmin kappaleen säveltäjien joukkoon yhtyeen kokoelmalevyllä "Greatest Hits Vol.1", jossa "Blind" oli.
Philippe Tailliez
Philippe Tailliez (15. kesäkuuta 1905 Malo-les-Bains, Ranska – 26. syyskuuta 2002 Toulon, Ranska) oli ranskalainen laitesukelluspioneeri ja Jacques-Yves Cousteaun kumppani.
Tailliez tutustui laivastossa Toulon'ssa Cousteauhon. Yhdessä Frédéric Dumas'n kanssa he sukelsivat aktiivisesti Toloun'n vesillä ja testasivat monia sukellukseen liittyviä laitteita. Tailliezista tuli toisen maailmansodan jälkeen Ranskan merivoimien Groupement de Recherches Sous-marines -ryhmän komentaja. Ryhmä käytti ensimmäisenä maailmassa merivoimissa Coustean ja Émile Gagnanin kehittämää sukelluslaitetta.
Tailliez kirjoitti sukelluskokemuksistaan kirjoja. Hän jatkoi sukelluksen parissa myös 1900-luvun toisella puoliskolla. Tailliez sai mittavasta ja ansioituneesta urastaan elinaikanaan useita palkintoja.
Shoots and Ladders (Kornin kappale)
Shoots and Ladders on yhdysvaltalaisen Korn-yhtyeen toinen single, joka julkaistiin 1995 singlenä ja yhtyeen debyyttialbumilla "Korn" 1994.
Kappaleesta julkaistiin aikaisemman "Blind"-singlen tapaan myös musiikkivideo, joka sai sitäkin enemmän näkyvyyttä musiikkikanavalla MTV:llä. Kappale sai 1996 Grammy ehdokkuuden parhaasta metalliesityksestä, joka oli yhtyeen ensimmäinen ehdokkuus.
Kappaleen lyriikoissa lainataan paljon anglo-saksisista vanhoista lastenloruista ja kerrotaan ytimekkäästi lorujen tekstien pahoista alkuperistä.
Sulim Jamadajev
Sulim Jamadajev (, 1973 Gudermes, Tšetšen-ingusian ASNT Neuvostoliitto – 30. maaliskuuta 2009 Dubai, Yhdistyneet arabiemiirikunnat) oli tšetšenialainen sotilaskomentaja. Hän oli kapinallisjohtaja ensimmäisessä Tšetšenian sodassa. Toisessa sodassa 1999 hän vaihtoi puolta ja siirtyi Venäjän joukkoihin. Vuoteen 2008 hän johti GRU:n alaisuudessa toiminutta 42. moottoroituun divisioonaan kuulunutta "Spetsnaz"-erikoispataljoonaa "Vostok". Vostok-pataljoonaa syytettiin brutaaleista otteista, kuten osallisuudesta avaarikylän tarkastukseen toukokuussa 2005, jolloin kylässä poltettiin useita rakennuksia ja 11 siviiliä katosi.
Elokuussa 2008 hänet asetettiin syytteeseen vuonna 1998 tapahtuneesta kidnappauksesta ja etsintäkuulutettiin. Samalla viikolla alkaneessa Etelä-Ossetian sodassa hänen kuitenkin kerrottiin yhä komentavan "Vostok"-pataljoonaa.
Sulimin veljet ovat myös johtavassa asemassa Venäjällä ja Tšetšeniassa. Veli Ruslan Jamadajev oli Venäjän duuman jäsen. Hänet ammuttiin Moskovassa 24. syyskuuta 2008. Jamadajevin klaanilla oli useita yhteenottoja Tšetšenian presidentti Ramzan Kadyrovin klaanin kanssa.
Suhteet kiristyivät kun huhtikuussa 2008 Vostok-joukko nuorimman Jamadajevin, Badrud Jamadajevin alaisuudessa kieltäytyi antamasta tietä presidentti Kadyrovin saattueelle ja joukkojen kesken käytiin tulitaistelu, jossa sai surmansa kaksi presidentin henkivartiokaartin sotilasta. Tämän jälkeen Kadyrov alkoi vaatia Vostokin hajottamista ja syytti Jamadajeveja useista rikoksista, kuten tšetšeeniliikemiesten Junus ja Jusup Arsamakovin murhista. Jamadajevin murhan jälkeen Kadyrov sanoi olevansa "70 % varma" että Jamadajev oli hänen isänsä murhan takana, ja syytti häntä kahdesta murhayrityksestään.
Sulim Jamadajevia ammuttiin Dubaissa 28. maaliskuuta 2009 luksusasuintalon autotallissa, ja hän kuoli vammoihinsa kahden päivän kuluttua. Jamadajev oli neljäs salamurhattu Kadyrovin vastustaja kuuden kuukauden sisällä ja kuudes vuoden sisällä. Hänen veljensä lisäksi surmansa olivat saaneet entinen Groznyin varapormestari Gilani Šepijev Moskovassa helmikuussa ja tammikuussa entinen henkivartija Umar Israilov, joka ammuttiin kadulla Wienissä. Kadyrov on kieltänyt osallisuutensa, lisäksi eräät tarkkailijat arvelivat ettei salamurhaajien käyttö ole oikein verikoston toteuttamisessa, jonka uhrin suvun jäsenen on tehtävä itse.
Myös eräitä salaliittoteorioita esitettiin.
Dubain viranomaisten mukaan murhan jäljet johtavat Tšetšenian varapääministeri Adam Delimhanoviin.
John Singleton Copley
John Singleton Copley (1738–1815) oli yhdysvaltalainen taidemaalari, joka syntyi luultavasti Bostonissa Massachusettsissa irlantilaisten Richard and Mary Singleton Copleyn perheeseen. Copley tunnetaan erityisesti hänen muotokuvamaalauksistaan, jotka hän maalasi Uuden-Englannin keskeisistä vaikuttajista ja Amerikan vallankumouksen johtohahmoista. Copley oli taiteilijana täysin itseoppinut. Taidokkaiden muotokuviensa ja suurten maalaustensa kuten "Watson ja hai" (1778) ansiosta hänestä kehittyi yksi aikansa arvostetuimmista taiteilijoista ja jotkut ovat jopa pitäneet häntä ensimmäisenä merkittävänä yhdysvaltalaisena taiteilijana. Copley oli myös Royal Academyn jäsen. Hän vietti viimeiset vuotensa Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja kuoli Lontoossa vuonna 1815.
Bostonista löytyy muun muassa Copleyn mukaan nimetty aukio ja kaksi hänen mukaansa nimettyä hotellia.
Niki Juusela
Niki Juusela (s. 1978) on suomalainen urheilutoimittaja ja -selostaja. Hän työskentelee nykyisin MTV:n ja C Moren Formula 1 -selostajana.
Ennen MTV:lle siirtymistä Juusela työskenteli 15 vuotta Yleisradion urheilutoimituksessa. Juuselan ensimmäinen urheiluselostus tapahtui 23-vuotiaana Radio Suomen "Jääkiekkokierros"-lähetyksessä, kun hän oli työharjoittelussa Laajasalon kristillisen opiston radiotyön kurssilta. Jääkiekon lisäksi hän on selostanut myös jalkapalloa ja yleisurheilua. Juusela on muun muassa selostanut televisiossa olympialaisia – hän toimi Sotšin kisoissa 2014 jääkiekon pääselostajana – sekä jalkapallon Mestarien liigaa, EM-kisoja ja MM-kisoja. Lisäksi hän selostaa jääkiekon Euro Hockey Touria. Juusela selosti myös vuodesta 2012 lähtien yleisurheilua Olympialaisissa, MM-kisoissa ja EM-kisoissa. Radiossa hän on selostanut jääkiekon MM-kisoja. Vuoden 2016 jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa hän oli Ylen pääselostaja. Vuonna 2007 hän toimi ensi kertaa Ralliradion erikoisreportterina.
Juusela on myös välillä ollut juontamassa Ylen Urheiluviikonloppu-lähetyksiä. Juusela on lisäksi juontanut useana vuonna Suomen urheilugaalaa.
Juuselan merkittävimpiä selostuksia ovat vuoden 2010 Jalkapallon MM-kisojen finaalin selostus, 2014 Talviolympialaisten jääkiekon finaalin ja pronssiottelun selostaminen (Teemu Selänne päätti maajoukkueuransa), 2014 jalkapallon MM-kisojen finaalin selostus yhdessä Jari Litmasen kanssa sekä 2016 jääkiekon nuorten MM-kilpailuiden finaalin selostus, jolloin Suomi voitti kultaa.
Juusela siirtyi Yleltä MTV:n C More -kanaville selostamaan Formula 1 -sarjaa kaudesta 2017 alkaen ja aloitti työnsä siellä helmi-maaliskuun vaihteessa. Hän selostaa myös Formula 2- ja GP3-kilpailut. Vuoden 2018 syksystä lähtien Juusela selostaa C Morella myös jalkapallon Mestarien liigaa ja Eurooppa-liigaa.
Juusela on nimetty kolminkertaisen Formula 1 -maailmanmestarin Niki Laudan mukaan.
Lokakuussa 2017 sosiaalisessa mediassa levisi video, jossa Niki Juusela virtsatessaan imitoi Juhani Tammista. Videolla vilahti myös muutaman sekunnin sadasosan verran Juuselan sukuelin. Juusela joutui tapauksen johdosta MTV Urheilun ohjelmapäällikkö Markus Auteron puhutteluun. Video ei kuitenkaan vaikuttanut Juuselan työtehtäviin, vaikka Autero piti tapausta valitettavana.
Allan Lahtinen
Allan Villehard Lahtinen (11. lokakuuta 1894 Alavus – 21. toukokuuta 1973) oli suomalainen jääkäriluutnantti ja työnjohtaja. Hänen vanhempansa olivat työmies Heikki Lahtinen ja Greta Tusa. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Lilly Regina Kronqvistin kanssa (kuollut) ja uudelleen vuonna 1922 Hilma Kustaava Ruotsalaisen kanssa. 
Lahtinen kävi kansakoulun ja rehumestarikurssin vuonna 1925 sekä 1. Divisioonan talousaliupseerikurssin vuonna 1936.
Lahtinen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 21. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Lahtinen saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) aliupseeriksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin joukkuealiupseeriksi Suomen sisällissotaan 3. jääkärirykmentin 10. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan, jonka mukana otti osaa taisteluihin Tampereella ja Viipurissa.
Sisällissodan jälkeen hän palveli edelleen 3. Jääkärirykmentissä, jonka nimi muuttui ensin Savon jääkärirykmentti n:o 3:ksi ja sitten Uudenmaan rykmentiksi. Hän toimi ensin koulutusaliupseerina, mutta määrättiin 15. heinäkuuta 1918 9. komppanian vääpeliksi, josta hänet siirrettiin 16. tammikuuta 1919 jälleen koulutusaliupseeriksi ja 1. huhtikuuta 1921 alkaen 3. pataljoonan kuormastovääpeliksi. Rykmentin rehuvaraston hoitajaksi hänet siirrettiin 1. syyskuuta 1928 ja l. toukokuuta 1934 alkaen rykmentin kuormastoaliupseeriksi.
Talvisotaan Lahtinen osallistui 1. Prikaatin A-kolonnan johtajana 2. Armeijakunnan alueella, josta hänet siirrettiin joukkueenjohtajaksi Kuormastokorjauskomppaniaan. Välirauhan ja Jatkosodassa hän toimi samassa tehtävässä.
Sotien jälkeen hän toimi tilapäistehtävissä 2. Divisioonassa ja vuodesta 1945 alkaen työnjohtajana Autovarikolla sekä samoissa tehtävissä Keskusvarikko 9:ssä vuosina 1945 – 1946. Hän sai Korkeimmalta oikeudelta tuomion vuonna 1947 ja rangaistuksen kärsittyään hän toimi erilaisissa rakennus-, metsä- ja maanviljelystöissä. Hänet on haudattu Helsinkiin.
Etelä-Ossetian asevoimat
Etelä-Ossetian separatistiset asevoimat koostuvat noin 2 500–3 000 sotilaasta ja mahdollisesti 15 000–16 000 henkilön reservistä.
Ennen sodankäynnin puhkeamista Georgiaa vastaan elokuussa 2008 asevoimilla oli panssariaseistuksena 87 T-72 ja T-55 -taistelupanssarivaunua, 80 BMP- ja 90 BTR- sekä kuusi BRDM-miehistönkuljetusvaunua. Tykistöaseina asevoimilla oli 24 telatykkiä, kaksitoista D-30 -haupitsia, kuusi BM-21-raketinheitintä, neljä "Rapira" panssarintorjuntatykkiä ja 30 kranaatinheitintä. Ilmavoimina toimi neljä Mi-8 -helikopteria..
Operaatio Renntier
Operaatio Renntier oli toisen maailmansodan aikainen Saksan armeijan valmistelema Suomen Petsamon nikkelialueen valtaus siltä varalta, että Neuvostoliiton ja Suomen välille syntyisi selkkaus.
Käskyn operaatio Renntierin valmisteluun antoi Adolf Hitler 13. elokuuta 1940. Samalla Pohjois-Norjassa olevia joukkoja tuli vahvistaa. Operaatio Renntier tuli suunnitella niin, että Kolosjoen kaivosalue ja muut Petsamon strategiset alueet vallattaisiin kolmen päivän sisällä toteutuskäskyn saavuttua.
Myöhemmin tehtävä täsmentyi ja Saksan XXXVI armeijakunta eli Vuoristoarmeijakunta Norja sai huhtikuussa 1941 Pohjois-Norjan puolustuksen lisäksi vastuulleen kaksi hyökkäystehtävää: nopeasti toteutettavan operaatio Renntierin ja suuremman, operaatio Platinfuchsin. Molemmat olivat osa operaatio Barbarossaa, Saksan hyökkäystä Neuvostoliittoon joka aloitettiin 22. kesäkuuta vuonna 1941.
Saksalaiset pioneerit aloittivat Suomen puolella hyökkäysalueen tiedustelun siviilipukuun puetun pioneerikomppanian voimin 20. kesäkuuta ja 21. kesäkuuta välisenä yönä. Vuoristoarmeijakunta Norjan 2. vuoristodivisioona aloitti operaation siirtymällä Norjasta rajan yli 22. kesäkuuta kello 2:30 ja miehittämällä kaivosalueen sekä Pohjois-Petsamon Liinahamarin alueen. Rajan ylitys toteutettiin yhteistyössä suomalaisviranomaisten kanssa. 3. vuoristodivisioona miehitti Jäämerentien varren etelämmässä, Luostarin lähelle asti. Operaatio Renntier oli suoritettu yhdessä päivässä, seuraavaksi armeija siirtyi toteuttamaan hyökkäysoperaatio Platinfuchsia.
Pohjois-Kaukasian sotilaspiiri
Pohjois-Kaukasian sotilaspiiri oli Kaukasiassa sijaitseva eteläinen Venäjän federaation asevoimien sotilaspiiri. Sen runkona oli Venäjän federaation 58. yleisjoukkojen armeija tukevine yksiköineen. Vanhat sotilaspiirit lakkautettiin vuonna 2010, jolloin Pohjois-Kaukasian sotilaspiiri yhdistettiin Eteläiseen sotilaspiiriin.
58. armeijakunnan lisäksi tai siihen liittyen sotilaspiirissä henkilöstön vahvuus oli 100 000, joiden varustukseen kuuluu miltei 620 panssarivaunua, 200 miehistönkuljetusvaunua, 875 tykistöasetta
Ilmavoimaa alueelle tarjoavat Venäjän federaation ilmavoimien ja ilmatorjuntajoukkojen 4. armeija, jolla on miltei 60 Suhoi Su-24-rynnäkkökonetta, 100 MiG-29-hävittäjää, 60 Suhoi Su-27-hävittäjää, 100 Georgialaisvalmisteista Suhoi Su-25-rynnäkkökonetta, 40 maataisteluun aseistettavaa L-39-harjoituskonetta, 75 Mi-24-taisteluhelikopteria ja muuta kalustoa.
Seppo Saves
Seppo Saves (30. syyskuuta 1940 Helsinki – 28. syyskuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen lehtivalokuvaaja. Hän toimi myös opettajana ja kriitikkona sekä oli mukana järjestötoiminnassa.
Saveksen ensimmäinen työpaikka valokuvaajana oli Lehtikuva Oy, jossa hän aloitti oppipoikana vuonna 1957. Sieltä hän siirtyi 1958 Uuteen Suomeen, 1961 Apuun, oli hetken Suomen Kuvalehdessä ja sen jälkeen 1963–1967 Viikkosanomissa. Finnseven-osuuskunnan toiminnan päätyttyä hän oli freelancerina kunnes 1976 palasi Uuteen Suomeen, jonka kuvatoimintoja hän johti lehden kuolemaan, vuoteen 1991 asti. Välillä hän oli 1982–1987 taiteilijaprofessorina. Uuden Suomen lakkautuksen jälkeen hän toimi jälleen freelancerina. Saveksen alkuaikojen maineikasta tuotantoa ovat 1960-luvun mustavalkoiset reportaasikuvat. Maineeseen hän nousi reportaasikuvaajana jo toimiessaan kuvaajana Avussa 1963–1964.
Vuonna 1965 Saves perusti kuuden muun lehtikuvaajan kanssa vuosikymmenen loppuun saakka toimineen Finnseven-osuuskunnan, jolla oli yhteinen studio ja kuvatoimisto. Finnsevenin muut jäsenet olivat C. G. Hagström, Olavi Kaskisuo, Timo Kirves, Aulis Nyqvist ja Kristian Runeberg sekä vuoden verran Caj Bremer, jonka tilalle tuli Martti Brandt. Finnsevenissä Saveksen päätyöksi muodostui muotikuvaus, asiakkainaan muun muassa Friitala, Nanso, Hyvon ja Marimekko.
Saves oli päätoimittajana Valokuva-lehdessä 1985–1987 ja Lehtikuvaaja-lehdessä 1999–2004.
Saves sai Patricia Seppälän säätiön ensimmäisen kuvajournalismipalkinnon 2005. Hän piti näyttelyitä vuodesta 1962 alkaen ja julkaisi useita kuvateoksia.
Terekin kasakkajoukot
Terekin kasakkajoukot ovat Terekin kasakkojen perinnejärjestö, jonka atamaanina on Vasili Bondarev, duuman jäsen. Vladikavkazin piirin atamaani on Aleksandr Kabakov.
Taisteluiden alettua Etelä-Ossetiassa elokuussa 2008 saapui Terekin kasakkajoukkojen esikuntaan Vladikavkazissa vapaaehtoisia taistelemaan Etelä-Ossetian puolella Georgiaa vastaan. Jokaiselta taisteluihin osallistuvalta edellytettiin passia, sotilaspassia ja taistelutoimintaan osallistuvan todistusta. Pohjois-Kaukasian sotilaspiiri jakoi 500 rynnäkkökivääriä. Vapaaehtoisista muodostettiin yksi pataljoona 19. moottoroituun divisioonaan Venäjän federaation 58. yleisjoukkojen armeijan pataljoonatason taktiseen osastoon. Kasakat vastasivat joukkojen yhteyksien suojelemisesta ja muista selustatoimista. Taistelujen päätyttyä kasakat suunnittelivat kokoavansa rakennuspataljoonan jälleenrakennusta varten.
Kasakat päättivät 2009 vaativat virallisesti Terekin kuvernementin tai oblastin uudelleenperustamista nykyisten Kabardino-Balkarian, Tšetšenian, Ingušian, Pohjois-Ossetian, Daghestanin alueille ja osalle Stavropolin piirin alueita.