Islamin suhtautuminen muihin uskontoihin
Islamin suhtautuminen muihin uskontoihin vaihtelee historian ajankohdan, hallitsijan, kirjanoppineen ja yksittäisen muslimin mukaan. Suhtautuminen on ollut tiettyinä aikoina erittäin suvaitsevaista ja toisinaan muut uskonnot ovat joutuneet suoranaisten vainojen kohteeksi. Vaikuttavia tekijöitä ovat olleet ajankohta, paikka ja olosuhteet. Toisten uskontojen edustajilla on suojattu mutta rajoitettu asema ns. dhimmeinä.
Muhammadin elämän aikana Arabian niemimaalla asui 600-luvun alussa niin juutalaisia kuin kristittyjäkin. Hän oli epäilemättä tutustunut näihin monoteistisiin uskontoihin jo varhain. Muhammadin tehtävä ei ollut kumota näitä uskontoja, vaan puhdistaa ne alkuperäiseen muotoonsa. Hänelle oli vain ajan kysymys, koska juutalaiset ja kristityt kääntyisivät islaminuskoon. Mekassa ei asunut merkittävää juutalaista tai kristittyä väestöä.
Tilanne muuttui Medinaan muuton jälkeen, jossa asui merkittävä juutalaisväestö. Mekan ja Medinan kauden alussa ilmestykset suhtautuivat positiivisesti juutalaisuuteen ja kristinuskoon.
Muhammadin pettymykseksi juutalaisväestö ei hyväksynyt uutta uskontoa, joten tuloksena oli välirikko. Tämä näkyi myös ilmestyksissä, joissa alettiin tehdä pesäeroa juutalaisiin ja kristittyihin.
Islamin puhdas monoteismi esitettiin ilmestyksissä vastakohtana kristinuskon kolminaisuusopille. Myös juutalaisia syytettiin Uzairin palvomisesta Jumalan poikana. Uzair tarkoitti mahdollisesti Esraa.
Koraanissa on vahvasti samanlaisia aineksia kuin juutalaisuudessa ja kristinuskossa, muslimit uskovatkin että islam on ikään kuin uskontojen jatkumo jossa uskonto on tuotu lopulliseen ja viimeiseen asuunsa. Islam sääti erinäisiä rituaaleja sekä teki Kaaban temppelistä pyhiinvaelluspaikan. Koraanin mukaan Kaaban temppelin ympärikiertäminen (tawaf) ja pyhiinvaellus (hadž) ovat uskonnollista perua, ja juontavat ajalta, jolloin Abraham perusti temppelin yhdessä Ismaelin kanssa.
Koraani hyväksyy raamatullisten profeettojen lisäksi joitakin Arabian niemimaalla vaikuttaneita profeettoja. Perimätieto ei kerro näistä henkilöistä mitään luotettavaa tietoa ennen islamin aikaa.
Muslimit toisaalta uskovat että Aadamin ja Muhammadin välillä on jopa 120 000 profeettaa, joista jokainen toi sanomansa omalle kansalleen ja näistä on lähtöisin osa maailman eri uskonnoista.
Islamin levitessä sen täytyi tarkastaa suhdettaan vieraisiin uskontoihin. Valloitettujen alueiden varhaiskantaiset uskonnot hävitettiin varsin nopeasti, mutta alueille jääneille juutalaisille ja kristityille annettiin lupa harjoittaa uskontoaan. Monet tosin muuttivat alueelta tai kääntyivät islamiin, sillä se takasi verovapauden ja monia oikeuksia.
Islam hävitti Intiaan levitessään buddhalaisuuden Intiasta, mutta hyväksyi aluksi hindulaisuuden. Vasta suurmogulien aikana alettiin myös hindulaisuutta vainota.
Islam suhtautuu negatiivisesti monijumalaisiin uskontoihin sillä islamin mukaan monijumalaisuus on suurin synti. "Kirjan kansat", eli kristinusko ja juutalaisuus, jotka on mainittu Koraanissa, ovat suvaittuja, mutta Koraani puhuttelee heitä ja kehottaa kääntymään islamin uskoon. Muslimin käännyttäminen ei ole hyväksyttävää.
Islamilaisissa maissa on tänäkin päivänä muitakin uskontoja kuten zarathustralaisuus ja Bahá’í-usko. Etenkin Aasiassa on paljon kristittyjä, hinduja ja buddhalaisia joiden yleisesti sallitaan harjoittavan melko vapaasti omaa uskontoaan vaikkakaan kaikilta ongelmilta ei ole vältytty.