Syntiinlankeemus
Syntiinlankeemus on kristinuskon opissa tapahtuma, jossa perisynti saapui ihmiskunnalle ensimmäisten ihmisten, Aadamin ja Eevan kautta. Syntiinlankeemusoppi on kristitty tulkinta Raamatussa esiintyvästä mytologisesta tapahtumasta. Aadam ja Eeva luotiin Edenin paratiisiin, mutta karkotettiin sieltä heidän syötyään kielletyn puun hedelmää. Tapahtumalle on useita erilaisia tulkintoja eri uskonnoissa.
Syntiinlankeemusopin pohjalla oleva kertomus esiintyy 1. Mooseksen kirjassa, joka on osa sekä kristittyjen että juutalaisten pyhiä kirjoituksia. Siinä kerrotaan miten Jumala loi ihmisen maan tomusta ja puhalsin häneen elämän henkäyksen, niin että hänestä tuli elävä sielu. Jumala asetti ihmisen Eedenin puutarhaan, jossa kasvoi kaikenlaisia puita. Puutarhan keskellä kasvoi Elämän puu sekä Hyvän ja pahan tiedon puu. Ihminen sai Jumalalta luvan syödä kaikista muista puista paitsi Hyvän ja pahantiedon puusta. 1. Mooseksen kirjan 2:16, 17:ssä Jumala kieltää ensimmäistä ihmistä syömästä hyvän ja pahan tiedon puusta ja sanoo, että tuon kiellon rikkomisesta olisi seurauksena kuolema.
Käärme, Jumalan luomista eläimistä ”kavalin” tai ”ovelin”, houkutteli naisen syömään kielletystä puusta. Nainen söi ja sai miehenkin syömään kiellettyä hedelmää, minkä seurauksena he pelästyivät alastomuuttaan ja yrittivät piiloutua Jumalalta. Mies syytti naista ja nainen käärmettä tapahtuneesta. Jumala langetti käärmeelle, miehelle ja naiselle rangaistukset tapahtuneesta ja karkotti ihmiset paratiisista, jotteivät he tapahtuneen jälkeen söisi Elämän puusta ja eläisi ikuisesti.
Syntiinlankeemuskertomusta on tulkittu kristinuskon historiassa eri tavoin, riippuen kirkkokunnan teologiasta ja aatesuuntauksesta. Myöhäisantiikissa kehittyi kaksi kristillistä Raamatun tulkintatapaa: vertauskuvia etsivä allegoria ja esikuvia etsivä typologia. Tämän lisäksi on ollut muita Raamatun tulkintatapoja, kuten esimerkiksi keskiajalla lännen kirkossa Quadriga.
Syyrialaisen kristinuskon merkittävä, 300-luvulla elänyt kirkkoisä Efraim Syyrialainen tulkitsee säilyneissä Genesiksen ja Eksoduksen kommentaareissaan syntiinlankeemusta. Efraim korostaa sitä, että Eevan ja Aadamin oma himo ja harkitsemattomuus aiheuttivat syntiinlankeemuksen, ei käärmeen viekoittelu. Efraim korostaa, että ihmistä ei olisi myös karkoitettu Paratiisista, jos he olisivat katuneet tekoaan:
500-luvulla elänyt Dorotheos Gazalainen korostaa ihmisen katumisen mahdollisuutta syntiinlankeemuksen jälkeen:
Kun Jumala oli luonut kaiken, hän sanoi että se oli erittäin hyvää. Jumala ei siis luonut Paholaista, mutta loi kylläkin persoonan, josta tuli Paholainen. Enkeli josta tuli Saatana oli alun perin Jumalalle uskollinen enkelipoika. Kuten kaikilla muillakin älyllisillä luomuksilla tuolla enkelillä oli vapaus valita, toimiako oikein vai väärin. Tämä enkeli päätti käyttää vapauttaan itsekkäisiin tarkoituksiin. Hän halusi saada osakseen sen palvonnan, joka kuului Luojalle.
Saatana käytti käärmettä houkutellessaan Eevan tekemään syntiä. Ilmestyskirja paljastaa käärmeen oikean henkilöllisyyden.
Kun Aadam teki syntiä, hänellä ja Eevalla ei ollut lapsia. He saivat lapsia vasta syntiinlankeemuksen jälkeen. Epätäydellisinä ihmisinä he eivät voineet saada täydellisiä lapsia. Näin synnin seuraus, kuolema, levisi kaikkiin ihmisiin.
Islaminuskoisten pyhässä kirjassa Koraanissa on hedelmän syömisestä ja karkotuksesta oma kertomuksensa, al-Arafin suuran jakeissa 7:11–27. Islamissa, toisin kuin kristinuskossa ja juutalaisuudessa, nainen ja mies tiesivät viettelijän olevan Paholainen.