hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Morgan Stanley
Morgan Stanley () on yhdysvaltalainen liikepankki, jonka pääkonttori on New Yorkissa. Sillä on myös paikallistoimistot Lontoossa ja Hongkongissa. Morgan Stanleyn pääkilpailija on Goldman Sachs, joka on Morgan Stanleyn ohella ainoa subprime-kriisistä selvinnyt Wall Streetin investointipankki, joka sekin muuttui liikepankiksi säilyäkseen elinkelpoisena.
Subprime-kriisin myötä Morgan Stanley ja Goldman Sachs ilmoittivat 22. syyskuuta 2008 luopuvansa investointipankki-statuksesta ja muuttuvansa liikepankeiksi. Morgan Stanley ja Goldman Sachs olivat viimeiset merkittävät itsenäiset yhdysvaltalaiset investointipankit. Investointipankkitoiminta perustui taattuun markkinarahoituksen saamiseen, jota ei enää katsota mahdolliseksi entisessä laajuudessa. Liikepankiksi muuttuvista pankeista tulee holdingyhtiöitä, ja niihin sovelletaan vastedes tavallisia pankkeja koskevia, huomattavasti investointipankkeja tiukempia sääntöjä. Vastineeksi rahoitusvaihtoehdot monipuolistuvat ja esimerkiksi Yhdysvaltain keskuspankin hätälainoitus tulee niiden saataville. Liikepankkeina ne voivat myös ottaa vastaan yleisön talletuksia.
Subprime-kriisin pahimman vaiheen keskellä Morgan Stanley julkisti 17. syyskuuta 2008 tilivuoden kolmannen neljänneksen tuloksensa (1,43 miljardia dollaria) heikenneen vain 3 prosenttia vuotta aikaisemmasta. 
Osakekohtainen tulos oli 1,32 dollaria (1,38 dollaria 2007). Markkinaennusteet odottivat osakekohtaisen tuloksen olevan puolet pienempi.
22. syyskuuta 2008 japanilainen rahoitusjätti Mitsubishi UFJ Financial Group ilmoitti ostavansa Morgan Stanleysta 10-20 prosentin osuuden. 
Yrityksellä on tavoitteena saada kaupan yhteydessä oma edustajansa Morgan Stanleyn hallitukseen. Mitsubishi UFJ aikoo käyttää ostokseensa korkeintaan 900 miljardia jeniä (6 miljardia euroa). Lopulta se osti 21 prosentin osuuden.
Lila Kedrova
Lila Kedrova (, alk. Jelizaveta Nikolajevna Kedrova (Елизавета Николаевна Кедрова); 9. lokakuuta 1918 Petrograd, Venäjän SFNT – 16. helmikuuta 2000 Sault Ste. Marie, Ontario, Kanada) oli näyttelijä. Hän syntyi Pietarissa mutta työskenteli pitkään ranskalaisissa elokuvissa.
Kedrova voitti vuonna 1964 parhaan naissivuosan Oscar-palkinnon roolistaan elokuvassa "Kerro minulle, Zorbas". Hänelle myönnettiin vielä vuonna 1984 Tony-palkinto esiintymisestä "Zorba"-musikaalissa.
Kedrova kuoli 81-vuotiaana Kanadan Ontariossa kärsittyään viimeisinä vuosinaan Alzheimerin taudista.
Bernadette Lafont
Bernadette Lafont (25. lokakuuta 1938 Nîmes, Ranska – 25. heinäkuuta 2013) oli ranskalainen näyttelijä, joka näytteli yli 120 elokuvassa.
Lafont aloitti uransa vuonna 1958 ja esiintyi useissa uuden aallon elokuvissa, kuten François Truffaut’n "Vintiöissä" ja Claude Chabrolin "Ystävyksissä". Hän voitti vuonna 1986 parhaan naissivuosan César-palkinnon Claude Millerin elokuvasta "L’Effrontée" ja vuonna 2003 vielä kunnia-Césarin.
Lafont'lla oli nuorena kuollut näyttelijätytär Pauline Lafont.
Claude Miller
Claude Miller (s. 20. helmikuuta 1942 Pariisi – 4. huhtikuuta 2012 Pariisi) oli ranskalainen elokuvaohjaaja.
Miller voitti ainoan César-palkintonsa vuonna 1982. Hän oli ehdolla Cannesin Kultaisen palmun (1998, 2003) ja Berliinin Kultaisen karhun (2000) saajaksi. Hänelle myönnettiin Cannesissa tuomariston palkinto vuonna 1998 elokuvasta "Huviretki painajaisiin".
Millerin muita Suomessa esitettyjä elokuvia ovat "Sittenkin rakastan sinua" (1977), "Komedia meistä rakastavaisista" (1978), "Pikku varas" (1988), "Säestäjä" (1992) ja "Hymy" (1993).
Luettelo Vesa-Matti Loirin kappaleista
Tämä on luettelo Vesa-Matti Loirin levyttämistä kappaleista aakkosjärjestyksessä.
Listassa on kaikkiaan 400 kappaletta.
Virpi Suutari
Virpi Maarit Suutari (s. 21. huhtikuuta 1967 Rovaniemi) on suomalainen dokumenttielokuvaohjaaja ja taiteilijaprofessori. Suutari on toiminut muun muassa myös DocPoint-festivaalin taiteellisena johtajana.
Dokumentaristina Suutari on työskennellyt usein työparinaan Susanna Helke. He voittivat vuoden 2001 Parhaan dokumentin Jussin elokuvasta "Joutilaat".
Suutarin ja Helken yhteistyö alkoi elokuvasta "Synti – dokumentti jokapäiväisistä rikoksista" (1996), joka oli heidän yhteinen lopputyönsä Taideteollisessa korkeakoulussa. Elokuva oli lakonisen toteava katsaus seitsemän kuolemansynnin teemoihin. Suutari ja Helke saivat vuonna 1996 Kritiikin Kannukset -palkinnon ja vuonna 1997 Nuoren taiteen Suomi -palkinnon.
Vuonna 1998 julkaistu "Valkoinen taivas" dokumentoi perheen arkea nikkelikombinaatin saastuttamassa kaupungissa Kuolan niemimaalla. "Saippuakauppiaan sunnuntai" (1999) kuvasi työttömän lähiöperheen arkea, jota työ ja vapaa-aika ei enää jaa kahtia. Vuonna 2013 ilmestyi Suutarin dokumentti "Hilton!", jonka keskeisenä teemana on nuorten syrjäytyminen. Keväällä 2014 ilmestyi elokuva "Eedenistä pohjoiseen", jonka keskiössä ovat puutarhojaan hoitavat pariskunnat. Elokuva palkittiin Anjalankosken elokuvapalkinnolla tammikuussa 2015. Se on myös ehdolla Jussi-palkinnon saajaksi kategorioissa paras dokumentti, paras musiikki ja paras kuvaus.
Vuonna 2002 Suutarille myönnettiin yksivuotinen elokuvataiteen taiteija-apuraha. Hänet on nimitetty taiteilijaprofessoriksi viisivuotiskaudelle 2012–2016.
Suutari perusti vuonna 2012 yhdessä puolisonsa näyttelijä Martti Suosalon kanssa Helsingissä toimivan Euphoria Film Oy -nimisen elokuvien, videoiden ja televisio-ohjelmien tuotantoon perustuvan yrityksen.
Suutarilla ja Suosalolla on kolme lasta.
Vojtěch Jasný
Vojtěch Jasný (s. 30. marraskuuta 1925) on tšekkiläinen elokuvaohjaaja. Hän voitti vuonna 1963 Cannesin elokuvajuhlien tuomariston palkinnon ("Prix du Jury") elokuvallaan "Kun kissa tulee" ("Az prijde kocour") ja oli useampaan otteeseen ehdolla Kultaisen palmun saajaksi. Jasný kuuluu tšekkoslovakialaisen elokuvan uuden aallon ohjaajiin.
Jasný on toiminut itse Cannesin elokuvajuhlien tuomariston jäsenenä.
Bill McKinney
Bill McKinney (12. syyskuuta 1931 – 1. joulukuuta 2011) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Elokuvia, joissa hän on esiintynyt, ovat muiden muassa "Syvä joki" (1972), "Rambo – taistelija" (1982), "Kielletty kohde" (1989) ja "Vihreä maili" (1999). Hän näytteli erityisen paljon Clint Eastwoodin kanssa etenkin 1970-luvulla, elokuvissa "Rajut kaverit" (1974)", Lainsuojaton" (1976), "Luotikuja" (1977), "Mies San Fernandosta" (1978), Lällärit lakoon (1980) sekä "Bronco Billy" (1980). Hän vieraili myös lukuisissa televisiosarjoissa, kuten "Columbo", "Ritari Ässä" ja "Murhasta tuli totta".
McKinney syntyi Chattanoogassa, Tennesseessä. Hän liittyi Yhdysvaltain laivastoon 19-vuotiaana ja palveltuaan Korean sodassa opiskeli Kalifornian kuuluisassa Pasadena Playhousessa sekä Lee Strasbergin The Actors Studiossa New Yorkissa.
McKinney oli myös laulaja ja levytti countrymusiikkia.
Giardia lamblia
Giardia lamblia on ihmisen suolistossa elävä loiseläin, joka aiheuttaa "giardiaasia", johon kuuluu ripulia. Ensimmäisenä giardian havaitsi Antoni van Leeuwenhoek, joka löysi sen valmistamallaan mikroskoopilla. Tauti on nimetty ranskalaisen biologin Alfred Giardin (1846 – 1908) mukaan.
Juomavesi on yleisin giardiaasin leviämistapa. Nokian vesikriisissä 2007 vesijohtovedestä löydettiin giardiaa muiden patogeenisten mikrobien kanssa, ja sairastuneita oli noin 8 000. Laji aiheutti myös vakavan juomaveden saastumistapauksen vuonna 1998 Sydneyssä.
Joissakin maissa giardiaa voi esiintyä lähes koko väestössä. Se saattaa olla täysin oireeton. Tunnetusti sitä oli 1970-luvulla Pietarin vesijohtoverkostossa. Nykyään giardiaa Pietarin vesijohtodessä ei enää ole  Antibioottihoito on suhteellisen tehokas, ja soveltuva lääke on metronidatsoli.
"Giardia lamblia" voi tarttua ihmiseen ja muihin nisäkkäisiin. Märehtijöillä yleisempi muoto on "Giardia bovis" -laji.
Taylor Hackford
Taylor Edwin Hackford (s. 31. joulukuuta 1944) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, jonka ohjaustöitä ovat muun muassa elokuvat "Upseeri ja herrasmies" (1982), "Kaikki pelissä" (1984), "Paholaisen asianajaja" (1997) "Todistettavasti elossa" (2000) ja "Ray" (2004) Parker 2013. Hänelle myönnettiin vuonna 1979 Oscar- ja vuonna 2006 Grammy-palkinto.
Hackford syntyi Kalifornian Santa Barbarassa ja oli 1960-luvulla Peace Corpsin vapaaehtoistyössä Boliviassa. Hän valmistui Etelä-Kalifornian yliopistosta.
Hackfordin nykyisenä puolisona on ollut vuodesta 1997 lähtien näyttelijä Helen Mirren.
Franz Hartmann
Franz Hartmann (22. marraskuuta 1838 – 7. elokuuta 1912) oli saksalainen okkultistinen kirjailija ja teosofi.
Eleazar ben Simon
Eleazar ben Simon (n. ensimmäinen vuosisata - 70 jaa.) oli seloottien johtaja ensimmäisessä juutalaissodassa.
Vuonna 66 hän väijytti joukkoineen legioona XII Fulminatan Beth-Horonissa, kun tämä oli palaamassa epäonnistuneelta Jerusalemin ensimmäiseltä piiritykseltä.
Vuonna 70 Rooman armeija Tituksen johdolla palasi Jerusalemiin ja piiritti sen. Eleazar oli silloin yksi Jerusalemin komentajista ja hän komensi selooteista koottua sotajoukkoa yhdessä Giskalan Johanneksen kanssa. Neljän kuukauden jälkeen Jerusalem antautui.
Lis Verhoeven
Lis Verhoeven (s. 11. maaliskuuta 1931) on saksalainen näyttelijä ja teatterinohjaaja. Hän syntyi Frankfurt am Mainissa ja opiskeli vuosina 1949–1951 Münchenin Otto Falckenberg Schulessa.
Verhoeven on esittänyt näyttämöllä muiden muassa Shakespearen "Macbethin" ja "Romeon ja Julian" naispääosat. Hän oli 1960-luvun alussa naimisissa Mario Adorfin kanssa; myös tytär Stella Maria (s. 1963) on näyttelijä.
Skorpioni (ballista)
Skorpioni oli roomalaisten keksimä piiritysase, jolla voitiin ampua suuria vasamia tai kuulia 400 metrin päähän. Skorpioni muistutti jättimäistä varsijousta jonka periaate keksittiin jo antiikin Kreikan aikoihin. Vasta Rooman legioonat alkoivat käyttää sitä suuremmassa mittakaavassa.
Skorpionia käytti muutama sotilas, eikä se ollut kovinkaan suuri verrattuna muihin sen ajan katapultteihin ja ballistoihin. Jokaisella legioonalla oli 60 skorpionia eli 1 jokaiselle kenturialle.
Skorpionilla ammuttiin usein usean aseen ryhmässä, ns. patterina korkealla mäellä. Tällaisen ryhmittymän tulinopeus oli jopa 250 nuolta minuutissa.
Vuonna 46 eaa. Pohjois-Afrikassa käydyssä taistelussa roomalainen skorpionin miehistö sai ammuttua erääseen ratsumieheen osuman, joka lävisti tämän ja heitti hänet satulasta. Nykytutkijat ovat todistaneet skorpionin olevan tarkka ja voimakas ase.
Exista
Exista hf on islantilainen pörssiyhtiö (), joka harjoittaa rahoitus-, vakuutus- ja sijoitustoimintaa.
Exista omisti 23 prosentin osuuden islantilaisesta Kaupthing Bankista ennen pankin siirtymistä Islannin valtiolle, mitä ennen Kaupthing antoi suuria lainoja ilman kunnollisia takuita omistajilleen. Suurin lainaaja oli Exista tytäryhtiöineen (1,4 miljardia euroa), mikä ilmeni kesällä 2009 WikiLeaks-sivustolle vuotaneesta salaisesta dokumentista. Lisäksi yhtiö omistaa huomattavan osuuden muun muassa islantilaisesta teleoperaattorista Iceland Telecomista ja elintarviketeollisuuden yhtiöstä Bakkavör Groupista.
Vuonna 2007 Existalla oli 20 prosentin osuus suomalaisessa Sampo Oyj:ssä. Yhtiö kuitenkin myi koko osuutensa lokakuussa 2008 rahoituskriisin vuoksi, mikä romahdutti Sammon osakekurssin.
Dexter Morgan
Dexter Morgan (s. Dexter Moser) on kuvitteellinen hahmo Jeff Lindsayn kirjoittamissa romaaneissa "Dexterin pimeät unet" (2004), "Dexterin kolkko kutsumus" (2005), "Dexter vailla varjoaan" (2007), "Dexter by Design" (2009), "Dexter Is Delicious" (2010), "Double Dexter" (2011), "Dexter’s Final Cut" (2013) ja "Dexter Is Dead" (2015). Vuonna 2004 ilmestyneestä romaanista on tehty myös yhdysvaltalainen televisiosarja "Dexter", jossa Morgania esittää näyttelijä Michael C. Hall.
Dexter Morgan työskentelee veriroisketutkijana Miamin poliisilaitoksessa, mutta hänellä on jo pienestä pitäen ollut taipumus tappamiseen. Dexter tappaa vain rikollisia, kuten murhaajia, jotka eivät ole saaneet oikeudessa tuomiota tai joita ei ole saatu kiinni. Kun Dexter oli pieni lapsi, hänen äitinsä murhattiin kylmäverisesti tämän silmien edessä. Poliisi nimeltä Harry Morgan otti rikospaikalta löydetyn Dexterin kasvattipojakseen. Huomattuaan tämän himon tappamiseen, Harry hyväksyi sen ja opetti Dexteriä kohdistamaan himonsa rikollisiin. Harry myös koulutti Dexterille oikean lähestymistavan murhaamiseen.
Dexterille ominaista on se, että hän väittää, ettei hänellä ei ole minkäänlaista tunne-elämää. Hän on kuitenkin kiintynyt adoptiosiskoonsa Debraan sekä tyttöystäväänsä Ritaan ja tämän lapsiin, Astoriin ja Codyyn. Myöhemmin Dexter saa tietää omaavansa biologisen veljen, Brian Moserin, joka esittää lääkäri Rudy Cooperia, ja jolla on samanlainen taipumus murhaamiseen. Dexter kuitenkin murhaa hänet saatuaan tietää tämän olevan Kylmäautomurhaaja-niminen sarjamurhaaja, jota tiimi on yrittänyt jäljittää.
Teuvo Kallio
Teuvo Kalervo Kallio (11. elokuuta 1932 Loimaa – 2. lokakuuta 2012 Kauniainen) oli suomalainen oikeustieteen tohtori. Hän teki pitkän työuran hallinnollisissa tehtävissä. Hän oli valtakunnansovittelija 1980–1990 ja oikeusministeriön kansliapäällikkö. Hän on saanut työoikeudenneuvoksen arvonimen. Kallio oli myös dosenttina Helsingin yliopistossa.
Kallio valmistui ylioppilaaksi 1953, lainopin kandinaatiksi 1958, varatuomariksi 1964, oikeustieteen lisensiaatiksi 1968 ja tohtoriksi 1978.
Kallio toimi Kuopion Seudun Osuuskassan toimitusjohtajana 1963–1970, pankkitarkastusviraston ylitarkastajana vuodesta 1970 ja ylijohtajana 1972–1973. Työtuomioistuimen v.s. sihteerinä hän oli 1971 ja 1973. Helsingin yliopistossa Kallio opetti työoikeutta.
Teuvo Kallio toimi vuodesta 1973 Uudenmaan piirisovittelijana, joka on eräänlainen valtakunnansovittelijan apulainen, ja joutui myös osallistumaan valtakunnallisten riitojen selvittämiseen. Hän toimi myös valtakunnansovittelija Paavo J. Paavolan sijaisena lakkotalvena 1975–1976. Valtakunnansovittelija Keijo Liinamaan äkillisen kuoleman jälkeen vuonna 1980 hän toimi virkaa tekevänä valtakunnansovittelijana.
Life of Agony
Life of Agony on yhdysvaltalainen, New Yorkissa vuonna 1989 perustettu metalliyhtye.
Phillip Parker King
Phillip Parker King (13. joulukuuta 1791 Norfolkinsaari – 26. helmikuuta 1856 Sydney) oli australialainen tutkimusmatkailija, laivastoupseeri ja lintutieteilijä.
Kingin vanhemmat olivat Philip Gidley King ja Anna Josepha Coombe. Perhe purjehti Englantiin lokakuussa 1796 Phillipin ollessa viisivuotias. Hänen isänsä valittiin Uuden Etelä-Walesin kuvernööriksi ja vanhemmat muuttivat Australiaan 1799. Phillip jäi Essexiin Burfordin perheeseen. 1802 hänet lähetettiin Portsmouthin laivastoakatemiaan. Marraskuussa 1807 hän aloitti palveluksensa laivaston "Dianalla". Hänestä tuli merikadetti ja hän palveli kuusi vuotta Pohjanmerellä, Biskajanlahdella ja Välimerellä. Hänet ylennettiin luutnantiksi 1814.
Vuonna 1817 Britannian hallitus määräsi Kingin kartoittamaan Australian (joka tunnettiin tuolloin Uutena-Hollantina) rannikkovesiä. Ennen lähtöään hän avioitui Harriet Lethbridgen kanssa. Hän purjehti 22. joulukuuta 1817 Sydneystä 84-tonnin kutteri "HMS Mermaidilla" mukanaan 19 hengen miehistö. Kaikkiaan King suoritti "Mermaidilla" kolme tutkimusretkeä. Neljännen matkan hän teki sluuppi "HMS Bathurstilla". Matkat tehtiin 1817–1822. Hän kartoitti myös Tasmanian ja Bassinsalmen vedet.
Hänet ylennettiin komentajaksi 1821. Hän palasi Englantiin 1823. Sittemmin hän komensi "HMS Adventurea" ja yhdessä "HMS Beaglen" kanssa kanssa hän kartoitti viiden vuoden ajan Magalhãesinsalmea. Retken tulokset julkistettiin Royal Geographical Societyn kokouksessa 1831. Kingillä oli asunto Dunhevedissä Sydneyn esikaupungissa, jossa hän kestitsi Charles Darwinia tammikuussa 1836.
King oli Royal Societyn jäsen. Hänen kunniakseen painettiin Australiassa 2 punnan postimerkki 1963.
King nimesi linnuista muun muassa pilkkaviuhtojan ("Tachyeres patachonicus") vuonna 1831.
Chinampa
Chinampa oli kaisloista ja mudasta järveen koottu puutarhaläntti, jollaisia asteekit ja jotkut muut esikolumbiaaniset Mesoamerikan kansat käyttivät viljelyyn Meksikon laaksossa suurella Texcoco-järvellä. Chiampojen käyttöön lienee päädytty alkujaan sen takia että Tenochtitlánin saarella oli puutetta viljeltävästä maa-alasta. Asteekkijohtajat pyrkivät edistämään chinampojen rakentemista.
Chinampa rakennettiin aitaamalla pajulla tai vastaavalla alue matalasta järven kohdasta, ja kasaamalla aitaukseen mätäneviä kasveja ja mutaa. Chinampojen välissä kulki kanootin mentävä kanava kylvöä ja sadon korjaamista varten. Yleensä chinampassa viljeltiin maissia, papua, kurpitsaa, amaranttia, tomaatteja, chilipippuria ja yrttejä.
Chinampoja lannoitettiin ihmisen ulosteilla ja järven pohjamudalla. Chinampa on espanjalainen käännös nahuatlinkielisestä sanasta "chinamitl", ruo'oista tehty neliö. Niitä sanotaan usein virheellisesti kelluviksi puutarhoiksi. Yhden chinampan ala oli yleensä 30 kertaa 2,5 metriä. Chinampojen uskotaan tuottaneen 1/2-2/3 asteekien pääkaupungin Tenochtitlánin ravinnosta.
Varhaisimmat tunnetut chinampat ovat ajalta 1150 – 1350 niin sanotulta keskijälkiklassiselta ajalta, jolloin Meksikon laaksossa oli kilpailevia kaupunkivaltioita ennen asteekkien nousua. Chinampoja rakennettiin pääosin suuren Texcoco-vesistön eteläosissa, Xochimilco- ja Chalcojärvillä sekä Tenochtitlánin ympäristössä. Pieniä chinampoja oli myös varsinaisen Texcoco-järven itäosassa Xaltocanin lähellä. Koska Texcoco-järvestä on kuivatettu suurin osa ja valtava Méxicon kaupunki rakennettu sen kohdalle, chinampoja on enää vain eräässä kohdassa Xochimilcossa.
Kehitysmaantiede
Kehitysmaantieteessä tutkitaan erityisesti maapallon köyhimpiä maita ja alueita, eli ns kolmatta maailmaa. Köyhän etelän vastaparina nähdään Pohjoisen teknis-taloudellinen kulttuuri. Kehitysmaatutkimuksen tavoin myös kehitysmaantiede on ongelmakeskeinen, monia tieteenaloja ja monikulttuurisia lähestymistapoja hyödyntävä tieteenala, ja se muistuttaa läheisesti kehitysmaatutkimusta. Kehitysmaantiedettä voi opiskella ainakin Helsingin Yliopistossa.
Itzcóatl
Itzcóatl oli 4. asteekkihallitsija, joka hallitsi 1427 (tai 1428) – 1440. Hän voitti Meksikon laaksoa hallinneet tepaneekit. Itzcóatl solmi kahden muun tepeneekkeja vastustaneen valtion kanssa kolmiliiton, josta tuli myöhemmän asteekkien suurvallan ydin. Meksikon laakson eteläosa joutui asteekkien kolmiliiton haltuun, ja lopulta valtakunta laajeni hieman laakson ulkopuolellekin.
Itzcóatl oli ensimmäisen asteekkien "tlatoani"n eli kuninkaan, Acamapichtlin poika. Izcoatl pääsi tlatoaniksi sen jälkeen kun läheisen tepaneekkien pääkaupungin Azcapotzalcon johtaja Mixtla surmasi hänen edeltäjänsä Chimalpopocan. Hallintokaudellaan Itzcóatl tuhosi monia varhaisempia kirjoituksia vahvistaakseen mielikuvaa että hän perusti Meksikon valtakunnan.
Kauno Kallio
Kauno Sankari Kallio (31. heinäkuuta 1877 Ruovesi, Suomi – 29. kesäkuuta 1966 Helsinki, Suomi) oli suomalainen arkkitehti, joka on suunnitellut muun muassa kirkkoja ja hautamuistomerkkejä. Hän oli Oiva Kallion veli ja työskenteli veljensä kanssa.
Kallion vanhemmat olivat kirkkoherra, lääninrovasti Pietari Antero Kallio (entinen Öst) ja Lydia Charlotta Durchman. Hän pääsi ylioppilaaksi Vaasan lyseosta 1896 ja hän valmistui arkkitehdiksi Polyteknillisestä opistosta vuonna 1900. Hän työskenteli aluksi arkkitehti Gustaf Nyströmin toimistossa sekä Nyström-Petrelius-Penttilän arkkitehtitoimistossa kunnes hän perusti 1903 yhteisen toimiston arkkitehti Werner von Essenin ja rakennusmestari E. Ikäläisen kanssa. Tämä toimisto suunnitteli useita asuintaloja Helsinkiin. Kallio perusti oman toimistonsa 1913 ja hänen ensimmäinen merkittävä työnsä oli samana vuonna valmistunut Tampereen teatteri.
Kallio osalistui veljensä Oiva Kallion kanssa 1910- ja 1920-luvuilla useisiin arkkitehtikilpailuihin ja he suunnittelivat kilpailuehdotustensa pohjalta muun muassa Imatran voimalaitoksen julkisivut. Kauno S. Kallio suunnitteli myös kymmenen Kansallis-Osake-Pankin haarakonttorirakennusta vuosien 1920–1937 välillä. Kallio erikoistui sitten kirkkorakennusten suunnitteluun ja uudisrakennusten lisäksi hän suunnitteli myös kirkkojen korjauksia ja entisöintejä.
Aappo I. Piippo
Aappo Ilmari Piippo (6. kesäkuuta 1950 Vieremä – 6. helmikuuta 2011 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja sanoittaja.
Piippo toimi vuosina 1964–1979 viisi vuotta merimiehenä sekä hitsaajana, ahtaajana ja toimittajana Ruotsissa.
Jo Ruotsissa Piippo julkaisi kaksi runokokoelmaa. Palattuaan Suomeen hän teki yhteistyötä muun muassa Toivo Kärjen kanssa 1980-luvun alussa. Hän teki tekstit Kärjen laulunäytelmiin "Sitkee metsän eläin" ja "Häät".
Piippo käänsi kirjallisuutta ruotsista suomeksi, muun muassa Dan Anderssonin ja Nils Ferlinin tuotantoa.
Jo 1900-luvulla Piipon levytetty sanoitustuotanto käsitti ainakin 578 laulua. Hän teki yhteistyötä useiden suomalaisen viihdemusiikin eturivin säveltäjien kanssa ja mm. julkaisi kokoelman 90-luvun iskelmiä Erik Lindströmin säveltämään musiikkiin. Hänen laulujaan levyttivät muun muassa Finlanders, Eino Grön, Oiva Kaltiokumpu, Eija Kantola, Heidi Kyrö, Sauli Lehtonen, Eero Magga, Esa Niemitalo, Teuvo Oinas, Esa Pakarinen, Solistiyhtye Suomi, Lasse Hoikka ja Souvarit, Reijo Taipale, Jukka Raitanen, laulu- ja soitinyhtye Neilikka ja Kari Tapio. Juha Vainion viimeisellä äänitteellä Viiskymppisen viisut Aappo I. Piippo oli ainoa vierailija laulullaan Viimeiset merimiehet. Tehdessään sanoituksia Kikalle ja Nylon Beatille Piippo käytti salanimeä Kristiina Sydänmaa.
Hakan Gürsu
Hakan Gürsu (s. 16. lokakuuta 1959) on turkkilainen teollinen muotoilija. Hänestä tuli kuuluisa IDA-palkinnon saajana "Volitan"-nimisellä aluksella.
Gürsu valmistui Middle East Technical University'sta vuonna 1984 teollisen muotoilun koulutusohjelmasta, sai maisteritutkinnon arkkitehtuurin osastolta ja väitteli vuonna 1996 aiheesta urbaanisuunnittelu.
Hän sai Japanin Valtion antaman "Pioneer of Design"-palkinnon Tokion metroa varten tekemällään urbaanikalusteprojektillaan.
Gürsu luennoi METU:n teollisen muotoilun osastolla kurssit ID201 "Industrial Design I" ja ID305 "Design Presentation I". Tämän lisäksi hän on Designnobis-muotoiluyrityksen suunnittelujohtaja.
Gürsun suunnittelema "Volitan" on alus joka käyttää auringonvaloa ja tuulta energialähteenä. Alus pystyy kääntämään merenvettä juomakelpoiseksi eikä tuota hiilidioksidia. Aluksen aurinkopaneelit toimi halutessa purjekankainakin. Energian säiliöimiseen on käytetty geeliakkua lyijyakun sijasta, joka korottaa aluksen ympäristöystävällisyyttä.
Projekti sai huomiota innovatiivisella lähestymistavallaan International Design Awards -kilpailussa ja voitti kahdesti kuljetuskategorian ja merikuljetuskategorian vuonna 2007.
Oili Suomi
Oili Suomi (s. 17. joulukuuta 1927 Turku) on suomalainen poliitikko, joka toimi 1970-luvulla kahteen otteeseen kansanedustajana (1970–1972, 1977–1979) ja parikymmentä vuotta Turun kaupunginvaltuustossa (1965–1984). Vaaleissa 1978 hänet valittiin myös presidentin valitsijamieheksi. Suomi edusti luottamustehtävissä Suomen kansan demokraattista liittoa. Hän kuului myös Suomen kommunistiseen puolueeseen ja sen "taistolaiseen" oppositioon. Nykyisin Suomi vaikuttaa uudessa SKP:ssä.
Oili Suomi on vaikuttanut lukuisissa kansalaisjärjestöissä nuoruudestaan alkaen. Hän on työskennellyt Turussa Suomen demokraattisen nuorisoliiton ohjelmasihteerinä, Suomen demokratian pioneerien liiton piirisihteerinä ja Suomen Rauhanpuolustajien toiminnanohjaajana sekä kuulunut mm. n piirikomiteaan, Suomi–Neuvostoliitto-seuran piiritoimikuntaan, Suomen naisten demokraattisen liiton liittotoimikuntaan ja Kansan raittiusliiton liittovaltuustoon. Suomi on Turun vapaa-ajattelijoiden jäsen ja sai vuonna 2008 Vapaa-ajattelijain liiton kultaisen ansiomerkin.
Kunnallisvaalit 1918
Vuoden 1918 kunnallisvaalit olivat ensimmäiset yleiseen ja yhtäläiseen äänioikeuteen perustuneet kunnallisvaalit Suomessa. Ne järjestettiin sisällissodan jälkeen vuoden 1918 lopulla uuden kunnallisvaalilain tultua voimaan marraskuussa 1917. Osissa kunnista äänestys venyi kuitenkin vuoden 1919 puolelle.
Vaaleissa oli äänioikeutettuja 1 653 665.
Äänestysaktiivisuudessa oli suurta kuntakohtaista vaihtelua. Korkein äänestysprosentti oli Pietarsaaressa 66,9 % ja matalin Kaskisissa 0,7 %. Matalan äänestysprosentin kunnissa oli kyse siitä, että vaaleissa oli ehdolla vain yksi lista, jossa oli yhtä monta ehdokasta kuin valtuustoon valittiin jäseniä. Tällöin ei äänestämisellä ollut mitään merkitystä.
Porvarilliset ehdokkaat saivat vaaleissa koko maan tasolla 64,1 % äänistä ja sosialistit 35,9 %. Sosialistien heikko menestys johtui siitä, että merkittävä määrä heidän kannattajiaan oli vankileireillä. Myös vaalityön organisointi oli sisällissodan hävinneelle osapuolelle vaikeaa.
Tuuli Merikoski
Tuuli Merikoski (ent. Merikoski-Silius, s. 22. marraskuuta 1967) on suomalainen keskimatkojen juoksija. Hänen päämatkansa olivat 800 m ja 1 500 m. Merikosken vuonna 1991 juostu 800 metrin ennätysaika 2.00,59 on voimassa oleva Suomen ennätys. Seuratasolla hän edusti Tampereen Pyrintöä, jonka toiminnassa hän on edelleen aktiivisesti mukana.
Tuuli Merikoski opiskeli filosofian maisteriksi Helsingin yliopistossa pääaineenaan yleinen kielitiede. Hänen v. 1998 tekemänsä pro gradun aihe oli: "Kultakypärä survoi pikkumustan kaappiin: sanomalehtien jääkiekkoselostusten verbien semanttista analyysia."
Merikoski työskenteli vuodesta 2001 Suomen Olympiakomitean palveluksessa huippu-urheilijoiden opinto- ja urasuunnittelun asiantuntijana. Toukokuussa 2011 Merikoski siirtyi Helsingin Malmilla sijaitsevan Helmi Liiketalousopiston huippu-urheilukoulutuksen kehittämispäälliköksi.
Bob Roggy
Bob Roggy (s. 6. elokuuta 1956 Holmdel Township, New Jersey – 4. elokuuta 1986 Houston) oli yhdysvaltalainen keihäänheittäjä. Hän oli kauden 1982 maailmantilaston ensimmäinen heitettyään 95,80 metriä Stuttgartissa, Länsi-Saksassa. Roggy kuoli tapaturmaisesti pudotessaan kuorma-auton lavalta.
Bob Roggylla on hallussaan Kalevan kisojen kaikkien aikojen pisin keihästulos. Vuonna 1982 Kouvolassa hän heitti vanhalla keihäsmallilla kilpailun ulkopuolisena heittäjänä tuloksen 94,46. Roggy oli myös ensimmäinen amerikkalaisheittäjä, joka rikkoi brittiläistä yksikköjärjestelmää käyttävissä maissa haamurajana olleen 300 jalkaa (91,44m).
Gaius Cestius Gallus
Gaius Cestius Gallus (k. 67 jaa.) oli konsuli ja Syyrian legaatti antiikin Rooman aikana. Hän oli legaattina vuodesta 63 tai 65.
Vuonna 66 alkoi ensimmäinen juutalaissota, ja Gallus sai tehtäväkseen koota armeijan ja marssia tukahduttamaan kapina alkuunsa. Hän onnistui Beit She'arimin alueen Jezreelin laaksossa, mutta epäonnistui Jerusalemin valtaamisessa. Perääntyessään Jerusalemista hän ja hänen legioonansa XII Fulminata joutuivat juutalaiskapinallisten väijyttämiksi, jolloin roomalaiset kärsivät suuria tappioita. Hänen onnistui paeta vaivoin uhraamalla suuren osan miehistään ja kalustostaan.
Simon Bar Giora
Simon Bar Giora (k. 70 jaa.)(tunnetaan myös Simeon Bar Giora tai Simon Ben Giora) oli yksi juutalaiskapinallisten johtajista ensimmäisessä juutalaissodassa 66–70 jaa. Rooman valtakuntaa vastaan.
Hän kuoli vuonna 70 Jerusalemin piirityksen jälkeen kun roomalaiset kuristivat hänet voitonjuhliensa päätteeksi.
Giskalan Johannes
Giskalan Johannes (k. 70 jaa.) (tunnetaan myös nimellä "Yohanan me-Gush Halav", tai "Johannes ben Levi") oli yksi juutalaiskapinallisten johtajista ensimmäisessä juutalaissodassa Rooman valtakuntaa vastaan.
Roomalaisten ryöstäessä ja polttaessa Johanneksen kotikylän, hän kokosi vastarintaliikkeen roomalaisia vastaan. Vuonna 70 roomalaiset piirittivät kenraali Titus Flavius Vespaniuksen johdolla Jerusalemin ja neljä kuukautta myöhemmin se vallattiin. Johannes oli tällöin Jerusalemin selooteista koottujen joukkojen komentaja ja hänet lähetettiin Roomaan, jossa hän vietti loppuelämänsä vankeudessa.
William Bebb
William Bebb (8. joulukuuta 1802 – 23. lokakuuta 1873 Rockford) oli yhdysvaltalainen juristi ja Whig-puoluetta edustanut poliitikko, joka toimi Ohion kuvernöörinä vuosina 1846–1849. Hän kannatti William Henry Harrisonia whigien presidenttiehdokkaaksi vuonna 1840 ja Henry Clayta neljä vuotta myöhemmin.
Levi Jern
Johan Levi Jern (22. syyskuuta 1893 Mustasaari – 22. toukokuuta 1973 Vaasa) oli maanviljelijä, kunnallisneuvos ja ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustaja.
Jernin vanhemmat olivat maanviljelijä, saarnaaja August Jern ja Ulrika Nääs. Hän kävi kansakoulun ja vuonna 1912 kansanopiston. Jern toimi tämän jälkeen maanviljelijänä Mustasaaressa vuosina 1919–1955. Jern sai kunnallisneuvoksen arvon 1941.
Jern oli RKP:n kansanedustajana vuosina 1922–1954 edustaen Vaasan läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän toimi ruotsalaisen eduskuntaryhmän puheenjohtajana ja oli presidentin valitsijamies vuoden 1950 presidentinvaaleissa. Kunnallispolitiikassa Jern oli mukana Mustasaaren kunnanvaltuuston ja kunnallislautakunnan puheenjohtajana. Hän oli Suomen ruotsalaisten kansankäräjien puheenjohtajana ja valtuutettuna sekä RKP:n keskushallituksen varapuheenjohtajana.
Jern oli naimisissa vuosina 1917–1956 Signe Matilda Ahlbäckin kanssa. Vuonna 1957 hän meni uusiin naimisiin Ester Elisabet Lindrosin (ent. Malin) kanssa. Kansanedustaja Elly Sigfrids oli hänen tyttärensä.
Emil Hästbacka
Johan Emil (J.E.) Hästbacka (30. kesäkuuta 1872 Teerijärvi – 17. tammikuuta 1951 Teerijärvi) oli pankinjohtaja, maanviljelijä ja ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustaja.
Hästbackan vanhemmat olivat maanviljelijä Johan Hästbacka ja Maria Hästbacka. Hän kävi kansakoulun ja toimi sitten maanviljelijänä Teerijärvellä vuosina 1890–1951. Hästbacka oli myös Wilh. Schaumanin palveluksessa ensin puutavaraliikkeen metsäpäällikkönä 1896–1912 ja sitten puutavaraliikkeen toisena johtajana 1912–1929. Samaan aikaan hän toimi Puutavara Oy Ykspihlajan isännöitsijänä 1911–1916 ja Oy Furun toisena johtajana 1916–1924. Viimeksi Hästbacka oli Teerijärven säästöpankin toimitusjohtajana vuosina 1930–1949. Hän sai talousneuvoksen arvonimen 1932.
Hästbacka oli RKP:n kansanedustajana vuosina 1917–1948 edustaen Vaasan läänin pohjoista vaalipiiriä. Hän kuului valtiontilintarkastajiin ja oli mukana kunnallispolitiikassa Teerijärven kuntakokouksen ja kunnanvaltuuston puheenjohtajana. Hästbacka oli jäsenenä Vaasan läänin pohjoisen vaalipiirin keskuslautakunnassa ja Ruotsalaisen kansanpuolueen lisätyssä keskushallituksessa.
Hästbacka oli naimisissa vuosina 1891–1897 Emma Lovisa Sågslampin kanssa. Vuodesta 1898 hän oli naimisissa Aina Maria Kuleniuksen kanssa.
Matti Miikki
Matti Nikolai Miikki (30. joulukuuta 1889 Ruokolahti – 9. heinäkuuta 1960 Imatra) oli maanviljelijä, kunnallisneuvos ja Maalaisliiton kansanedustaja ja ministeri.
Miikin vanhemmat olivat talollinen Matti Heikinpoika Miikki ja Katri Mälkiä. Hän kävi kansakoulun ja toimi sitten maanviljelijänä ensin Ruokolahdella vuoteen 1948 saakka ja sitten Imatralla vuosina 1948–1960. Miikki teki opintomatkat Norjaan 1939 ja Puolaan 1956.
Miikki oli Maalaisliiton kansanedustajana vuosina 1930–1960 edustaen Viipurin läänin itäistä vaalipiiriä 1930–1945, Kymen läänin itäistä vaalipiiriä 1945–1948 ja Kymen läänin vaalipiiriä 1948–1960. Hän kuului myös valtiontilintarkastajiin ja oli toisena valtiovarainministerinä Kekkosen III hallituksessa 1951–1953. Miikki kuoli kesken vaalikauden ja hänen tilalleen eduskuntaan tuli Mikko Kaarna.
Miikki toimi presidentin valitsijamiehenä vuoden 1950 presidentinvaaleissa ja oli mukana kunnallispolitiikassa Imatran kauppalanvaltuuston jäsenenä ja Ruokolahden kunnanvaltuuston puheenjohtajana sekä kunnallislautakunnan esimiehenä ja rahastonhoitajana. Miikki sai kunnallisneuvoksen arvonimen vuonna 1954. Miikki oli myös muun muassa Maalaisliiton Karjalan piirin puheenjohtajana 1945–1960 ja puolueen Etelä-Karjalan piiritoimikunnan jäsenenä ja rahastonhoitajana.
Miikki oli naimisissa vuodesta 1912 Miina Joutosen kanssa. He saivat kuusi lasta.
Janne Koivuranta
Johan Samuel (Janne Samuli) Koivuranta (20. elokuuta 1885 Rovaniemi – 23. toukokuuta 1967 Rovaniemen maalaiskunta) oli maanviljelijä, kunnallisneuvos ja Maalaisliiton kansanedustaja.
Koivurannan vanhemmat olivat talollinen Aaprami Koivuranta ja Johanna Haavikko. Hän kävi kiertokoulun ja kansanopiston ja oli ensin kruununtorpparina vuosina 1900–1905 ja sitten maanviljelijänä Rovaniemen maalaiskunnassa 1905–1967. Koivuranta teki myös tukki- ja uittotöitä ja toimi Rovaniemen Sinetän osuuskassan kirjanpitäjänä 1909–1929. Hän oli myös katolainojen tarkastajana ja hätäaputöiden johtajana sekä vuonna 1924 Pohjolan Sanomain vastaava toimittajana.
Koivuranta oli Maalaisliiton kansanedustajana vuosina 1919–1945 ja 1948–1951 edustaen Oulun läänin pohjoista vaalipiiriä 1919–1939 ja Lapin läänin vaalipiiriä 1939–1945 sekä 1948–1951. Hän oli mukana kunnallispolitiikassa Rovaniemen kunnanvaltuuston varapuheenjohtajana sekä kunnallislautakunnan ja kunnanhallituksen jäsenenä. Koivuranta sai kunnallisneuvoksen arvonimen 1937. Koivuranta kuului myös valtiontilintarkastajiin ja oli Maalaisliiton keskushallituksen jäsen.
Koivuranta oli naimisissa vuodesta 1907 Edith Johanna Uusitalon kanssa.
Elias Tukia
Elias Tukia (29. syyskuuta 1877 Lappee – 30. huhtikuuta 1950 Lappee) oli maanviljelijä, kunnallisneuvos ja suomalaisen puolueen, kokoomuksen sekä viimeksi Maalaisliiton kansanedustaja.
Tukian vanhemmat olivat maanviljelijä Antti Tukia ja Anna Lipiäinen. Hän kävi kansanopiston ja toimi maanviljelijänä Lappeella. Tukia oli myös Lappeen kunnan rahastonhoitajana 1922–1924.
Tukia oli suomalaisen puolueen kansanedustajana 1917–1918, kokoomuksen kansanedustajana 1918–1919 sekä maalaisliiton kansanedustajana vuosina 1924–1948. Hän edusti Viipurin läänin läntistä vaalipiiriä 1917–1919 ja 1924–1945 sekä Kymen läänin läntistä vaalipiiriä 1945–1948. Tukia toimi presidentin valitsijamiehenä vuosien 1925, 1931, 1937, 1940 ja 1943 presidentinvaaleissa ja oli mukana kunnallispolitiikassa Lappeen kunnanvaltuuston puheenjohtajana ja kunnallislautakunnan esimiehenä. Hän sai kunnallisneuvoksen arvonimen 1937.
Tukia oli naimisissa vuodesta 1907 Leena Flykthin kanssa.
Ritva Melender
Ritva Kaija Hannele Melender (o.s. Lemettinen, s. 9. syyskuuta 1960 Ylistaro) on entinen suomalainen kestävyysjuoksija. Hänen Lontoon maratonilla vuonna 1995 juoksemansa aika 2.28.00 on voimassa oleva Suomen ennätys. Seuratasolla hän edusti Vaasan Vasamaa ja Nurmon Urheilijat -99:ää.
Oskari Räisänen
Oskari Vilhelm (Oki) Räisänen (9. huhtikuuta 1886 Iisalmi – 23. toukokuuta 1950 Helsinki) oli taiteilija ja Helsingin Sanomien pilapiirtäjä. Räisänen käytti myös nimimerkkejä "Ansu", "Okias", "Räisänen", "Räisäs-Oki", "O." ja "Savolaisia".
Räisäsen vanhemmat olivat kelloseppä Heikki Räisänen ja Maria Kristiina Vahlberg. Hän kävi kaksi vuotta reaali- ja porvarikoulua ja opiskeli sitten Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1904–1907. Räisänen oli pilapiirtäjänä "Maakansa"-lehdessä 1930–1932 ja "Helsingin Sanomissa" 1932–1950, seuraten lehdestä toiseen pakinoitsija "Eeroa" (Lassi Hiekkala), jonka pakinoita kuvitti. Räisänen piirsi pilakuvia myös "Tuulispää"- ja "Kurikka"-huumorilehtiin. Pilapiirrosten ohella Räisänen maalasi myös muotokuvia ja kuvitti vuonna 1923 Maiju Lassilan "Tulitikkuja lainaamassa" -teoksen. Hän osallistui yleisiin taidenäyttelyihin vuodesta 1906 lähtien ja piti kaksi yksityisnäyttelyä. Räisänen otti osaa myös Leipzigissa vuonna 1927 pidettyyn taidegrafiikkanäyttelyyn.
Räisänen oli naimisissa vuodesta 1913 piirustuksen opettaja Anna-Liisa Liukun kanssa.
Raaka-Arska
Raaka-Arska (oikealta nimeltään Ari Tuominen, s.1958) on suomalainen rock-laulaja ja roudari. Hän tuli tunnetuksi ennen kaikkea Popeda -yhtyeen roudarina, mutta on ollut myös sitä ennen ainakin Eppu Normaalin mukana. 1980-luvulta lähtien Raaka-Arska esitti Popedan keikoilla yhden kappaleen per keikka aina eroamiseensa saakka, ja vieraili lavalla silloin tällöin vielä myöhemminkin. Kontra-cover "Muumi Muumi" on ollut hänen bravuurinsa. Vuonna 1989 Raaka-Arska äänitti soolo-EP:n, mutta se ei saavuttanut mainittavaa menestystä. Kesällä 1994 Arska perusti oman Raaka-Arska & Rengasraudat -yhtyeen, joka julkaisi kaksi albumia. Yhtye keikkailee edelleen silloin tällöin.
Nykyisin Tuominen on maanviljelijä ja asuu Ruovedellä. Ennen ryhtymistään maanviljelijäksi Tuominen toimi hetken aikaa myös fysiikan opettajana.
Mirai
Mirai on taiwanilaisen elektroniikkavalmistaja Chi Mei Corporationin tuotemerkki. Valmistajan tuotteita ovat muun muassa LCD-televisiot sekä tietokoneen näytöt. Eurooppaan saapui ensimmäiset Mirai-merkkiset tuotteet joulukuussa 2005.
Tormod Haugen
Tormod Haugen (12. toukokuuta 1945 – 18. lokakuuta 2008) oli norjalainen lastenkirjailija ja kääntäjä. Hän sai teoksistaan ja käännöksistään useita palkintoja. Hänen tunnetuimpiin käännöksiinsä norjaksi kuuluu C. S. Lewisin Narnia-sarja. Hän oli vuoden 1990 Hans Christian Andersen -palkinnon voittaja.
Pidä mua hyvänä
Pidä mua hyvänä on suomalaisen Raaka-Arska & Rengasraudat -yhtyeen debyyttialbumi. Se julkaistiin vuonna 1995.
Albumi ei ollut kaupallinen menestys. Sitä prässättiin kaikkiaan 1000 kappaletta, jotka on myyty loppuun. Levyn tunnetuin kappale lienee Popedasta tutun Ilari "Ilpo" Ainialan tekemä "Naisten superpesis".
Marko Hautala
Marko Hautala on suomalainen, Vaasassa asuva kirjailija. Häneltä on ilmestynyt kuusi romaania. Hautala sai Kalevi Jäntin palkinnon vuonna 2010 romaanista Käärinliinat sekä 2008 Tiiliskivi-palkinnon romaanista Itsevalaisevat. Hänen romaanejaan on käännetty saksaksi ja italiaksi.
Kärpänen (vuoden 1958 elokuva)
Kärpänen ("The Fly") on Kurt Neumannin ohjaama kauhuelokuva, joka valmistui vuonna 1958. Elokuvasta tehtiin uusi versio vuonna 1986.
Elokuvassa kerrotaan tieteilijästä, joka keksii teleportaatioon kykenevän koneen. Tietäen mahdolliset riskit hän kokeilee laitetta ensin vain eläimillä ja tavaroilla. Tieteilijän itsensä astuessa laitteeseen mukana seuraa kärpäsiä. Kun tieteilijä astuu koneesta ulos, hän on ulkonäöltään puoliksi kärpänen – hänellä on kärpäsen pää ja yläraaja. He päättävät vaimonsa kanssa etsiä kärpäsen, jolla tieteilijän oma pää on. Kärpänen löytyykin, mutta liian myöhään.
Kärpäsen paluu
Kärpäsen paluu () on Edward Berndsin ohjaama elokuva vuodelta 1959, joka on jatko-osa edellisenä vuonna ilmestyneelle elokuvalle Kärpänen.
Elokuva kertoo tiedemiehen pojasta, joka haluaa käyttää myös isänsä tekemää teleportaatiokonetta. Hänelle käy samalla lailla kuin isälleen: hän muuttuu kärpäseksi.
Lauri Murtomaa
Lauri Nikolai Murtomaa (ent. Laakso; 13. elokuuta 1899 Oripää – 29. heinäkuuta 1955 Helsinki) oli suomalainen maatalousteknikko, pienviljelysneuvoja ja Maalaisliiton kansanedustaja ja ministeri.
Murtomaan vanhemmat olivat maanviljelijä Vihtori Laakso ja Amanda Maria Junnila. Hän kävi kansakoulun ja suoritti maamieskoulun 1923 ja maamiesopiston 1926. Murtomaa työskenteli aluksi työnjohtajana, tilojen liikeasiain hoitajana ja kirjanpitäjänä Saaren kartanossa Tammelassa 1926–1927. Tämän jälkeen hän toimi Pienviljelijäin keskusliiton pienviljelysneuvojana Varsinais-Suomessa ja Satakunnassa 1927–1939 ja viljeli samalla myös omaa pientilaansa Kokemäellä vuosina 1931–1938. Sotien jälkeen Murtomaa oli maatalousministeriön asutusasiainosaston kone- ja rakennusasiain suunnittelijana 1948–1949 ja "Maatalousteknikko"-lehden päätoimittajana.
Murtomaa oli Maalaisliiton kansanedustajana vuosina 1939–1955 Turun läänin pohjoisesta vaalipiiristä. Murtomaa kuoli kesken edustajakautensa, ja hänen seuraajakseen tuli Maalaisliiton Erkki Ryömä. Murtomaa toimi eduskunnan talousvaliokunnan puheenjohtajana, ja hän oli myös II sosiaaliministerinä Kekkosen III hallituksessa 1951–1953. Presidentin valitsijamiehenä Murtomaa oli vuoden 1950 presidentinvaaleissa, ja hän kuului myös Kokemäen kunnanvaltuustoon. Muita Murtomaan luottamustehtäviä olivat muun muassa hinta- ja palkkaneuvoston jäsenyys sekä Maatalousteknikkojen yhdistyksen puheenjohtajuus.
Murtomaa oli naimisissa vuodesta 1929 Ida Hirvosen kanssa.
Arto Halonen
__Notoc__
Arto Tapio Halonen (s. 11. tammikuuta 1964 Joensuu) on suomalainen dokumenttielokuvien tekijä. Halonen on DocPoint-dokumenttielokuvafestivaalin perustaja ja oli sen taiteellinen johtaja vuosina 2001–2004.
Arto Halosella on oma tuotantoyhtiö, Art Films production AFP Oy.
Halonen on elokuvantekijänä itseoppinut. Ensimmäinen elokuva syntyi lopputyönä Joensuun kauppaoppilaitoksen taide- ja ympäristökasvatuksen kurssilla. Sitten syntyi parin vuoden aikana kaksitoista 8 mm:n kaitafilmille kuvattua elokuvaa Joensuun elokuvakerhosta lainatuilla välineillä. Vuonna 1983 syntyi ensimmäinen työ televisiolle. Halosen lyhytelokuvat menestyivät festivaaleilla niin hyvin, että häneltä tilattiin kolmiosaiseksi tarkoitettu pitkien elokuvien sarja "Sodan kasvot", joka jäi kuitenkin kesken. "Aaro Iivari Aukusti, maanviljelijän poika" (1988) on televisiolle tehty dokumentti Joensuun entisestä kaupunginjohtajasta. Sitä seurasivat televisiossa esitetyt animaatioelokuvat "Turisti" (1989) ja "Lammenneidin tarina" (1990). Seuraavat kaksi projektia olivat urheiludokumentteja. "Valo varjon takaa" (1990) kertoo aitajuoksija Arto Bryggaresta ja "Ringside" (1992) nyrkkeilijä Tarmo Uusivirrasta. Vuonna 1993 Arto Halonen ohjasi televisiolle näytelmän "Onnellinen hääpäivä". Sitä seurasivat dokumentti "Veren perintö" (1995) ja näytelmäelokuva "Koti" (1995).
Arto Halosen ohjaukset "Unelmoija ja unikansa" (1998) ja "Karmapa – Jumaluuden kaksi tietä" (1998) ovat osa Yleisradion Dokumenttiprojektin kolmasulottuvuus.fi-ohjelmistoa. Edellinen kertoo Malesian sademetsien eristyneestä heimosta, jälkimmäinen Tiibetin uskonnollisen johtajan valintaan liittyviä poliittisia hankaluuksia. 1990-luvun lopulta lähtien Halonen on työskennellyt paljon ulkomailla, muun muassa Kuubassa ja Venäjällä. "Taivasta vasten" (2000) oli Kirgisiassa yhteistuotantona toteutettu dokumentti, jossa Halonen toimi käsikirjoittajana ja ohjaajana. Vuonna 2009 Halonen teki kaksi dokumenttia nuorena kuolleesta laulaja-lauluntekijästä Pekka Strengistä ("Strengin puutarhassa" ja "Magneettimies").
Halosen elokuva "Prinsessa" esitettiin Montrealin elokuvajuhlilla 2010. Hän sai samana vuonna Suomen mielenterveysseuran mielenterveyspalkinnon, jonka perusteissa sanottiin, että Halonen on ”töissään puhunut suvaitsevaisuuden, erilaisuuden hyväksymisen ja välittämisen puolesta”. Vuonna 2012 Halonen julkaisi Suomen hiihdon dopinghistoriaa käsittelevän elokuvan "Sinivalkoinen valhe".
Halonen oli parisuhteessa muusikko Terhi Kokkosen kanssa, ja heillä on suhteesta yksi lapsi, joka syntyi keväällä 2010. Parin erosta uutisoitiin vuonna 2013.
Monimuotoisuus (organisaatio)
Organisaatioiden kohdalla monimuotoisuudella tarkoitetaan kaikkia niitä ominaisuuksia ja piirteitä, jotka erottavat ihmiset toisistaan. Erottavia tekijöitä ovat muun muassa ikä, sukupuoli, etninen tausta, uskonto, koulutus, siviilisääty, seksuaalinen suuntaus, asenteet ja arvot, persoonallisuus sekä poliittinen ja taloudellinen asema.
Organisaatiotutkimuksessa monimuotoisuuteen on liitetty sekä myönteisiä että kielteisiä seurauksia. Monimuotoisuuden on todettu lisäävän suvaitsevaisuutta, mikä voi johtaa kustannussäästöihin esimerkiksi työstäpoissaolojen ja työpaikan vaihtohalukkuuden vähenemisen sekä rekrytoinnin helpottumisen johdosta. Samoin monimuotoisuus parantaa organisaation ongelmanratkaisukykyä ja lisää organisaation innovatiivisuutta ja luovuutta, koska heterogeenisillä ja monimuotoisilla työryhmillä on kykyä katsoa ongelmia useista näkökulmista. Monimuotoisuutta on pidetty myös yhtenä tärkeimmistä uuden tiedon luomista mahdollistavista tekijöistä. Monimuotoisuus on voimavara, jonka avulla organisaatio kehittää kulloiseenkin ympäristöönsä sopivia ratkaisuja. Ashbyn (1956) muotoileman riittävän monimuotoisuuden (the law of requisite variety) lain mukaan organisaation sisäisen monimuotoisuuden tulee vastata ympäristön monimuotoisuutta.
Monimuotoisuuden ongelmat liittyvät puolestaan useimmiten kommunikointiongelmista johtuviin väärinkäsityksiin. Monimuotoisuus voidaan kokea myös olemassa olevan organisaatiokulttuurin uhkaksi. Lisäksi monimuotoisuus jää usein retoriikan tasolle, jolloin tavoitteet ja käytännöt jäävät irrallisiksi.
Fredrik I (Brandenburg)
Fredrik I (, s. 1371 Nürnberg – 20. syyskuuta 1440 Cadolzburg, Nürnberg) oli Brandenburgin vaaliruhtinas vuodesta 1415 kuolemaansa. Fredrik kuului Hohenzollernin sukuun ja oli Nürnbergin linnakreivin Fredrik V:n ja tämän puolison Elisabeth von Meißenin poika.
Fredrik toimi Nürnbergin linnakreivinä vuosina 1397–1427 nimellä Fredrik VI. Hän oli myös Brandenburg-Ansbachin rajakreivi vuosina 1398–1440, Brandenburgin rajakreivi 1417–1426 ja Brandenburg-Kulmbachin rajakreivi 1420–1440. Fredrikin puoliso Elisabeth oli Baijeri-Landshutin herttua Fredrikin tytär.
Eetu Karjalainen
Edvard (Eetu) Karjalainen (27. syyskuuta 1895 Juuka – 4. toukokuuta 1965 Kajaani) oli varastonhoitaja ja sosialidemokraattien kansanedustaja ja ministeri.
Karjalaisen vanhemmat olivat torppari Matti Karjalainen ja Riitta Kortelainen. Hän kävi kansakoulun ja työskenteli sitten sähkötyömiehenä ja sen jälkeen Kainuun osuusliikkeen myymälänhoitajana sekä varastonhoitajana Kuhmoniemellä ja Kajaanissa vuosina 1919–1936.
Karjalainen oli SDP:n kansanedustajana vuosina 1936–1948 ja 1951–1962 edustaen Oulun läänin eteläistä vaalipiiriä 1936–1939 ja Oulun läänin vaalipiiriä vuodesta 1939 alkaen. Hän oli kulkulaitosten ja yleisten töiden ministerinä Kekkosen III hallituksessa vuosina 1952–1953.
Karjalainen toimi presidentin valitsijamies vuosien 1937, 1940, 1943, 1950 ja 1956 presidentinvaaleissa ja oli mukana kunnallispolitiikassa Kajaanin kaupunginvaltuuston puheenjohtajana ja Kajaanin kaupunginhallituksen jäsenenä. Hän oli Sosialidemokraattisen puolueen puoluetoimikunnan jäsen ja Kainuun sos.dem. piirin puheenjohtaja sekä myös Otanmäki Oy:n hallintoneuvoston puheenjohtaja ja Rautaruukki Oy:n hallintoneuvoston jäsen.
Fredrik I (Preussi)
Fredrik I (, 11. heinäkuuta 1657 Königsberg – 25. helmikuuta 1713 Berliini) oli Preussin kuningaskunnan ensimmäinen kuningas. Hänen valtakautensa ulottui vuodesta 1701 vuoteen 1713. Brandenburgin vaaliruhtinaana hän hallitsi vuodesta 1688 saakka nimellä Fredrik III.
Hohenzollernin sukuun kuulunut Fredrik syntyi Königsbergissä Brandenburgin vaaliruhtinaalle Fredrik Vilhelmille ja Orania-Nassaun Luise Henriettelle. Hän oli Fredrik Vilhelmin kolmas poika. Hänestä tuli Brandenburgin vaaliruhtinas Fredrik III 29. huhtikuuta 1688 hänen isänsä kuoltua. Hän kruunautti itsensä Preussin kuninkaaksi Fredrik I:ksi 18. tammikuuta 1701 Königsbergissä.
Unikko-kuosi
Unikko on suomalaisen tekstiilitaiteilija Maija Isolan Marimekolle alun perin vuonna 1964 suunnittelema kukkakuosi.
Unikko palasi markkinoille 1990-luvulla Isolan tyttären Kristina Isolan ajanmukaistamana versiona. Kristina Isola muokkasi Unikosta myös Mini-Unikot -kuosin. 2000-luvun vaihteessa Unikko oli Marimekon myydyin kuosi. Sitä on käytetty sisustustuotteiden lisäksi esimerkiksi vaatteissa. Unikko-tuotteita on valmistettu useissa maissa.
Unikko-kuosia on myös kopioitu. Vuonna 2008 italialainen muotitalo Dolce & Gabbana käytti sitä ilman lupaa tuotteissaan ja joutui maksamaan korvauksia Marimekolle.
Vastavuoroinen opettaminen
Vastavuoroinen opettaminen (engl. reciprocal teaching) on opettamisen malli, jossa pyritään tietoisesti hyödyntämään eri tieto- ja taitotasolla olevien oppijoiden vuorovaikutusta vrt. oppipoikakoulutus. Vastavuoroisen opettamisen mallia toteutetaan yleensä pienryhmissä.
Ashia Hansen
Ashia Hansen, MBE (s. 5. joulukuuta 1971, Evansville, Yhdysvallat) on brittiläinen kolmiloikkaaja.
Englantilainen nainen ja hänen ghanalainen miehensä adoptoivat Yhdysvalloissa syntyneen Hansenin. Perhe eli kuusi vuotta Ghanassa, ennen kuin muuttivat Lontooseen. Hansen voitti kolmiloikassa 1995 Euroopan cupin, mutta karsiutui samana vuonna Göteborgin MM-kisoissa tuloksella 13,61. Kauden lopussa hän oli GP-finaalissa viides loikittuaan 14,45. Seuraavana vuonna Hansen voitti jälleen Euroopan cupin ja vuonna 1997 Pariisin sisäratojen MM-kisoissa MM-hopeaa tuloksella 14,70. Myöhemmin samana vuonna hän sijoittui Ateenan ulkoratojen MM-kisoissa viidenneksi ja voitti kauden lopussa GP-finaalin tuloksella 15,15. Seuraavana vuonna Hansen voitti kultaa sisäratojen EM-kisoissa sekä Kansainyhteisön kisoissa.
Hansen voitti Maebashin sisäratojen MM-kisoissa 1999 MM-kultaa. Myöhemmin samana vuonna hän loikki toiseksi Euroopan cupissa, kahdenneksitoista Sevillan MM-kisoissa sekä voitti kauden lopussa GP-finaalin. Seuraavana vuonna hän oli Sydneyn olympialaisissa yhdestoista ja vuonna 2001 Edmontonin MM-kisoissa seitsemäs. Hansen voitti 2002 Wienin sisäratojen EM-kisoissa hopeaa. Ulkoradoilla hän voitti samana vuonna EM-kultaa Münchenissä tuloksella 15,00. Lisäksi hän voitti Kansainyhteisön kisat ja loikki toiseksi yleisurheilun maailmancupissa. Seuraavana vuonna hän voitti Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa kultaa. Hansen sijoittui 2004 Euroopan cupissa kahdeksanneksi ja voitti 2007 Yhdistyneen kuningaskunnan sisäratojen mestaruuden.