Villa Karo
Villa Karo on suomalais-afrikkalainen kulttuurikeskus ja taiteilijaresidenssi Grand-Popon rannikkokylässä Beninissä. Tarkoituksena on rakentaa siltaa suomalaisten ja afrikkalaisten taiteilijoiden ja kulttuurivaikuttajien välille. Ensisijaisena tehtävänä on tarjota suomalaisille taiteilijoille, tutkijoille ja opettajille sekä muille kulttuuri- ja yhteiskunnallisten alojen ammattilaisille residenssimahdollisuus Afrikkaan. Lisäksi pyritään kutsumaan afrikkalaisia kulttuurialan ammattilaisia Suomeen.
Hakuajat residenssiin ovat kaksi kertaa vuodessa. Syyskaudelle residenssihaun eräpäivä on vuosittain 15. maaliskuuta ja kevätkaudelle eräpäivä on vuosittain 15. syyskuuta mennessä.
Ajatus kulttuurikeskuksesta kypsyi, kun kirjailija Juha Vakkuri matkusteli alueella 1990-luvulla ja päätyi Beninin Grand-Popoon. Lokakuussa 1998 hän perusti yleishyödyllisen yhdistyksen Villa Karon ystävät ry, joka lähti ajamaan hanketta. Villa Karo sai nimensä Vakkurin kuolleen Karo-pojan mukaan.
Keskuksen sydän on vanha siirtomaa-aikainen, brasilialaistyylinen sairaala, joka kunnostettiin talkoovoimin kulttuurikeskuksen päärakennukseksi. Rakennus vihittiin käyttöön 20. toukokuuta 2000. Kulttuurikeskuksen paikaksi valittiin Grand-Popo, koska rauhallinen kalastajakylä tarjoaa hyvät puitteet luovalle työlle. Benin on mantereen vakaimpia ja demokraattisimpia maita.
Villa Karo tarjoaa ilmaisia kulttuuripalveluita paikallisille ja vierailijoille.
Keskuksen yhteyteen perustettiin vuonna 2001 pienoismuseo, jossa on esillä länsiafrikkalaiseen kulttuuriin ja animistiseen uskontoon liittyvää taidetta ja esineistöä. Museon kokoelmat kertovat sekä eurooppalaisen kulttuurin vaikutteista Afrikassa ja eurooppalaisten Afrikka-käsityksistä että afrikkalaisen kulttuurin heijastuksista eurooppalaiseen kulttuuriin.
Marraskuussa 2015 avattiin myös uusi museo, Musée Karo, jonka avajaisnäyttely "Madlena de Popo – Histoire d’une esclave" kertoi orjakaupan historiasta Beninissä sekä muualla maailmassa. Museorakennus on entinen pankki.
Keskukseen liitettiin vuonna 2003 monitoimitila Lissa Gbassa, joka toimii näyttely- ja kokoustilana sekä ulkoilmaelokuvateatterina ja esiintymislavana kuukausikonserteissa ja teatteriesityksissä. Monitoimitilassa pidetään vuosittain taidenäyttelyitä, kymmenen konserttia sekä perjantaisin elokuvanäytäntöjä.
Villa Karossa on myös yleisölle avoin kirjasto, joka sisältää noin 3 000 nidettä suomen-, ranskan-, englannin- ja ruotsinkielistä kirjallisuutta.
Stipendiaatteja varten keskuksessa on viisi huonetta, joissa yhdistyvät työskentely- ja asuintilat.
Noin 800 taiteilijaa ja kulttuurintutkijaa on viettänyt keskuksessa eri pituisia jaksoja. Heidän lisäkseen keskuksessa on vieraillut pari tuhatta muuta suomalaista, korkeakoulujen opiskelijaryhmistä presidentti Tarja Haloseen.
Keskuksen toimintaa rahoittaa Suomen opetus- ja kulttuuriministeriö, yksityiset sponsorit ja kannatusjäsenet. Villa Karolla on myös oppilaitos- ja järjestöjäseniä, kuten Aalto-yliopisto, Sibelius-Akatemia, Teatterikorkeakoulu, Åbo Akademi, Turun yliopisto sekä Teollisuustaiteen Liitto Ornamo ry, Suomen Säveltäjät, Finlands svenska författareförening sekä Suomen Kirjailija- ja näytelmäkirjailijaliitto.
Stipendiaattien työskentelyjaksoista on seurannut maalauksia, sävellyksiä, grafiikkaa ja arkkitehtuurin sekä muiden alojen opinnäytteitä.
Suomalaiset taiteilijat Tapani Mikkonen ja Pertti Kukkonen ovat lahjoittaneet teoksiaan Villa Karolle.
Runoilija ja muusikko Lauri Otankoski käänsi Villa Karossa vietetyn ajan seurauksena suomeksi teoksen "Ilon ja kivun kääntöpiiri" vuonna 2004, joka sisältää Afrikkalaisia novelleja.
Villa Karon täyttäessä kymmenen vuotta vuonna 2009 Radion sinfoniaorkesteri konsertoi Villa Karossa. Se oli samalla ensimmäinen koskaan Beninissä konsertoinut sinfoniaorkesteri.
Säveltäjä Herman Rechberger teki Villa Karossa ensimmäisen minan kielen oppikirjan.
Villa Karon kautta pääsee myös tutustumaan paikalliseen voodoo-uskontoon.
Viidennen toimintavuotensa kunniaksi vuonna 2005 Villa Karo kutsui viisi taiteilijaa työskentelemään residenssissä, joiden työt nähtiin Helsingissä Galleria G:n näyttelyssä. Villa Karon täyttäessä kymmenen vuotta, sitä juhlistettiin Taidehallissa järjestetyllä näyttelyllä. Näyttelyssä esiteltiin 50 taiteilijan teoksia.
Villa Karossa vietetyn ajan seurauksena Suomessa ovat pitäneet taidenäyttelyitä ainakin Kaisu Aro, sekä Alvar Gullichsen ja Merja Aletta Ranttila sisarensa Seija Ranttilan kanssa.
Villa Karo on toiminut kesästä 2017 alkaen yhteistyössä ripulirokotetta tutkivan Helsingin yliopiston tutkimusryhmän kanssa, johon tulee osallistumaan yhteensä 800 suomalaista.
Kyseessä on kolibakteerin virotyypiltä ETEC-bakteerilta suojaavan Etvax-rokotteen tutkiminen. Tarkoituksena on kehittää lääke, joka auttaa ennen kaikkea kehitysmaiden lapsia. Lääkettä on suunniteltu myös matkailijoiden käyttöön.
Jokainen osallistuja juo joko testikäytössä olevaa rokotetta tai lumejuomaa. Tätä tutkimusta varten Villa Karoon perustettiin uutena osana laboratorio, jossa on rokotetutkimuskeskus. Tutkimuksesta vastaa professori Anu Kantele.
Tutkimuksesta valmistui samana vuonna Ylelle Ripulireissu-niminen dokumentti. Se palkittiin vuonna 2017 Koura-palkinnolla.
Villa Karon tarkoitus on edistää Afrikan ja Suomen välistä kulttuurivaihtoa. Keskus on vuodesta 2001 lähtien jakanut Pronssipantteri-kulttuuripalkintoa. Palkinto myönnetään yksityiselle henkilölle, yritykselle tai yhteisölle, joka on merkittävällä tavalla edistänyt yhteisymmärrystä sekä vähentänyt ennakkoluuloja eri kulttuurien välillä.
Pronssipantteri-kulttuuripalkinnon ovat saaneet ainakin teatteriohjaaja Ritva Siikala,elokuvantekijä Miia Jonkka, animaatio- ja dokumenttiohjaaja Antonio Ringbom, dosentti Marjo Kaartinen, kirjailija Katriina Ranne ja juoksija, satukirjailija Wilson Kirva sekä rehtori Li-Lo Söderholm. Palkinnon on saanut myös Somalien asemaa puolustanut Ujuni Ahmed.
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008
2009
2010
2011
2012
2013
2014
2015
2016
2017
2018