hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Jacinto Quincoces
Jacinto Fernández de Quincoces y López de Arbina (17. heinäkuuta 1905 Barakaldo, Vizcayan maakunta, Espanja – 10. toukokuuta 1997 Valencia, Valencian maakunta, Espanja) oli espanjalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja.
Quincoces oli yksi aikansa tunnetuimpia puolustajia. Hän edusti pelaajaurallaan Alavésia ja Madridia (nykyisin Real Madrid), joista jälkimmäisessä hän voitti kahdesti sekä Espanjan pääsarjamestaruuden että Espanjan cupin. Quincoces pelasi myös 25 maaottelua Espanjan maajoukkueessa vuosina 1928–1936, ja kuului joukkueen kokoonpanoon Italiassa järjestetyissä vuoden 1934 MM-kilpailuissa.
Valmentajaurallaan Quincoces valmensi neljää eri espanjalaista seurajoukkuetta. Hän myös valmensi maajoukkuetta kahden ottelun ajan vuonna 1945. Kaudella 1945–1946 hän voitti Real Madridin valmentajana kolmannen cup-mestaruutensa. Viimeksi Quincoces valmensi Valenciaa kaudella 1959–1960, ja Valenciassa hän myös kuoli vuonna 1997.
Nokkakalat
Nokkakalat (Beloniformes) on viuhkaeväisten luokkaan kuuluva kalalahko, jonka lajeja elää sekä makeissa että suolaisissa vesissä. Se jakaantuu viiteen heimoon: medakat (Adrianichthyidae), nokkakalat (Belonidae; varsinaiset nokkakalat), liitokalat (Exocoetidae), puolinokkakalat (Hemiramphidae) ja makrillihauet (Scomberesocidae). Nokkahammaskarppeja lukuun ottamatta kaikki lahkon kalat ovat virtaviivaisia keskikokoisia kaloja, jotka elävät lähellä veden pintaa ja käyttävät ravinnokseen leviä, planktonia tai muita pieniä eläimiä. Useimmat nokkakalat ovat suolaisen veden merikaloja. Muutama varsinainen nokkakala- ja puolinokkakalalaji elää myös murtovesissä tai makeissa vesissä.
Lahko jaetaan toisinaan kahteen alalahkoon: nokkahammaskarpit ja nokkakalat. Nokkahammaskarppien alalahkoon kuuluu vain yksi heimo, ja nokkakalojen alalahkoon loput neljä. Aiemmin nokkahammaskarpit luettiin hammaskarppikalojen lahkoon, mutta tarkemmat analyysit ovat paljastaneet läheisemmän sukulaisuuden nokkakaloihin. Nokkakaloilla esiintyy hyvin kiintoisia ja monivivaihteisia leukamuotoja. Perusmuotona on nokkahammaskarppeja lukuun ottamatta selvästi pidentynyt alaleuka. Liitokaloilla pidentynyt alaleuka kuitenkin häviää aikuiseksi kasvaneilla kaloilla.
Nokkakalojen tunnetuimpiin lajeihin kuuluvat itse nokkakala, jota esiintyy Itämeressäkin, sekä liitokala.
Kevin Sharp
Kevin Grant Sharp (10. joulukuuta 1970 – 19. huhtikuuta 2014) oli yhdysvaltalainen countrymuusikko.
Sharp syntyi Kaliforniassa ja muutti 7-vuotiaana Idahoon. Hän palasi perheineen Kaliforniaan vuonna 1985 ja jatkoi siellä musiikkiharrastustaan. Hän sairastui vuonna 1989 Ewingin sarkoomaan, josta hän toipui, mutta jonka vaatimat hoidot aiheuttivat hänen kaljuuntumisensa.
Sharp sai levytyssopimuksen Elektra Recordsilta, ja ensimmäinen albumi "Measure of a Man" ilmestyi marraskuussa 1996. Albumilta julkaistu single (Tony Richin ”Nobody Knows” -cover) oli huomattava menestys ja vietti neljä viikkoa Billboardin Hot Country Songs -listalla. Syövästä toipuneena Sharp on tehnyt työtä myös Make-a-Wish Foundationille.
Sharpin maine perustuu lähinnä kahteen ensimmäiseen albumiin. Kaupalliselta menestykseltään aiempaa heikommaksi jäänyttä "Love Is" -albumia (1998) seurasi pitkä tauko. Vuonna 2005 ilmestyi hänen kolmas albuminsa "Make a Wish", jonka singlet kuitenkin jäivät vaille listasijoituksia. Esittäjänsä keskeisin kappale ”Nobody Knows” oli aikanaan Broadcast Music Incorporatedin ”vuoden laulu”. Hänet palkitsi lisäksi Country Music Association.
Ride the Sky
Ride the Sky oli saksalais-ruotsalainen power metal-vaikutteista progressiivista metallia soittava yhtye. Sen perusti Helloweenin, Gamma Rayn ja Masterplanin entinen rumpali Uli Kusch vuonna 2006 tavattuaan yhtyeen tulevan laulajan Bjørn Janssonin. Kusch ja Jansson alkoivat yhdessä kirjoittaa kappalemateriaalia ja saatuaan projektiin muut soittajat mukaan yhtye äänitti debyyttiabuminsa New Protectionin. Keväällä 2008 yhtye ilmoitti lopettavansa toimintansa.
Ken Adam
Sir Kenneth ”Ken” Hugo Adam (syntyjään Klaus Hugo Adam, 5. helmikuuta 1921 Berliini – 10. maaliskuuta 2016 Lontoo) oli saksalaissyntyinen brittiläinen elokuvalavastaja.
Adam syntyi Berliinissä juutalaiseen perheeseen. Natsipuolue nousi Saksassa valtaan vuonna 1933, ja Sturmabteilungin häirintä ajoi perheen vaatekaupan konkurssiin. Seuraavana vuonna perhe muutti Englantiin, ja Adam sai sittemmin maan kansalaisuuden. Adam oli toisen maailmansodan veteraani Royal Air Forcen lentäjänä. Hän oli yksi kolmesta sodanajan saksalaissyntyisestä RAF-lentäjästä. Toiset kaksi olivat hänen veljensä ja Peter Stevens. Adam lyötiin ritariksi vuonna 2003.
Adam tuli tunnetuksi lähinnä työstään "James Bond" -elokuvien parissa. Niiden joukkoon lukeutuvat kuuluisina esimerkkeinä "007 ja Kultasormi" (1964) ja "007 rakastettuni" (1977). Hän oli kaksinkertainen Oscar-palkittu (paras lavastus) ja kaksinkertainen Bafta-palkittu. Hänelle myönnettiin vuonna 2002 Art Directors Guildin elinikäisten saavutusten palkinto.
Ken Adam luovutti koko taiteellisen kokoelmansa Deutsche Kinemathekille. Kokoelmaa esittelevät verkkosivut avautuvat vuonna 2016.
Kotkan kaupunginkirjasto
Kotkan kaupunginkirjasto on Kotkassa sijaitseva kirjasto. Kaupunginkirjasto aloitti toimintansa vuonna 1880. Nykyinen pääkirjaston rakennus valmistui vuonna 1977 Kirkkokadulle Kotkan kirkon viereen.
Kaupunginkirjastoon kuuluu pääkirjaston lisäksi kaksi lähikirjastoa eli Karhulan kirjasto ja Karhuvuoren kirjasto sekä kirjastoauto Ilona. Kuntaliitosten myötä Kotkan kaupunginkirjastoon liittyivät vuonna 1977 Karhulan kauppalankirjasto ja Kymin kunnankirjasto.
Kotkan kaupunginkirjasto kuuluu Kymenlaakson kirjastojen yhteiseen KYYTI-tietojärjestelmään.
Kaupunginkirjaston suunnittelijoita olivat arkkitehdit Lauri Heinänen, Mikael Enegren ja Juha Rouhiainen. Rakennuksen pinta-ala on 6 000 m², josta kirjaston osuus on 4 500 m². Rakennuksessa toimivat myös Kotkan seudun musiikkiopisto ja Kotkan kaupunginarkisto. Kirjastossa sijaitsevat myös nettikahvila Café Sonetti, kaksi tutkijanhuonetta ja musiikin ja kuvan editointitila.
Uhkaava vaara on kotkalaisen Nitro Gamesin kehittämä Kotkan kaupunginkirjastossa pelattava kirjapeli. Pelin ovat käsikirjoittaneet kotkalaiset yhdeksäsluokkalaiset nuoret. Siinä seikkaillaan Kotkassa ja taistellaan zombeja ja örkkejä vastaan. Pelin musiikki ja kuvat ovat kotkalaisten taiteilijoiden tekemiä. Pelin teknisen puolen on hoitanut Kim Soares.
Italian koripallomaajoukkue
Italian koripallomaajoukkue edustaa Italiaa koripallon maajoukkuekilpailuissa.
Koripallo oli ensimmäisen kerran virallisena lajina olympialaisissa Berliinissä 1936 ja Italia oli mukana sijoittuen seitsemänneksi. Lontoossa 1948 maa jäi sijalle 17 eikä selviytynyt mukaan kaksiin seuraaviin kisoihin. Kotikisoissaan Roomassa 1960 Italian joukkue sijoittui neljänneksi, kun pronssia lopulta vienyt Brasilia oli välierälohkon ottelussa parempi pistein 75–78. Seuraavissa kisoissa tuloksena olivat sijat 5 ja 8 ja Münchenissä 1972 neljäs sija, kun pronssiottelussa Kuuba oli parempi pistein 65–66. Montrealissa 1976 Italia sijoittui viidenneksi.
Moskovassa 1980 Italia oli mukana yhtenä harvoista länsimaista, ja Sandro Gamban valmentama joukkue sai hopeaa hävittyään finaalissa Jugoslavialle 77–86. Los Angelesin 1984 boikottikisoissa Italia oli viides, mutta kolmiin seuraaviin kisoihin se ei päässyt mukaan.
Italia palasi olympiakentille Sydneyssä 2000 sijoittuen viidenneksi. Ateenan 2004 olympialaisissa Carlo Recalcatin valmentama joukkue sai hopeaa. Välierässä se voitti Liettuan mutta hävisi finaalissa Argentiinalle 69–84. Seuraaviin kolmiin olympialaisiin Italia ei selviytynyt.
Maailmanmestaruuskilpailuihin Italian koripalloilijat osallistuivat ensimmäisen kerran 1963 sijoittuen seitsemänneksi. Neljä vuotta myöhemmin tuloksena oli yhdeksäs ja vuonna 1970 neljäs sija. Seuraaviin kisoihin Italia ei päässyt mukaan mutta vuonna 1978 joukkue sijoittui jälleen neljänneksi, mitä parempaan saavutukseen maa ei MM-kisoissa ole pystynyt. Vuonna 1986 joukkue sijoittui kuudenneksi, 1990 yhdeksänneksi, 1998 kuudenneksi ja 2006 yhdeksänneksi. Vuosien 2010 ja 2014 kisoihin Italia ei selvinnyt.
Miesten EM-kisoissa Italian maajoukkue on saavuttanut 10 mitalia – ensimmäisen jo vuonna 1937. Kultaa Italia on saanut kaksista viimeisistä Ranskassa järjestetyistä kisoista. Sandro Gamban valmentama joukkue voitti kultaa 1983 ja Bogdan Tanjevićin valmentama ryhmä 1999. Hopeaa se on saavuttanut 1937, 1946, 1991 ja 1997 sekä pronssia 1971, 1975, 1985 ja 2003.
Espanjassa järjestetyissä vuoden 2007 EM-kisoissa Italia sijoittui yhdeksänneksi. Maa ei päässyt vuoden 2009 EM-kisoihin, jolloin 21 perättäisen EM-kisaedustuksen putki katkesti. Vuoden 2011 EM-kisoissa Italia oli jälleen mukana mutta voitti viidestä alkulohko-ottelustaan vain yhden eikä selviytynyt 12 parhaan joukkoon.
Vuoden 2013 EM-kisoissa Italia voitti alkulohkonsa tappioitta ja sijoittui jatkolohkossaan kolmanneksi kolmella voitolla ja kahdella tappiolla. Puolivälierissä se hävisi Liettualle sekä sijoitusotteluissa Ukrainalle ja Serbialle, joten sen lopullinen sijoitus oli kahdeksas. Vuoden 2015 EM-kilpailuissa italia oli kuudes ja 2017 seitsemäs.
Suzie Q
Suzie Q on laulaja-kitaristi Dale Hawkinsin ja kitaristi James Burtonin tekemä kappale. Myös Jewel/Paula Recordsin omistaja Stan Lewis ja Eleanor Broadwater ovat olleet osallisia kappaleen kirjoittamisessa.
The Rolling Stonesin versio on albumeilla "12 X 5" (Julkaistu vuonna 1964 Yhdysvalloissa) ja "The Rolling Stones No. 2" (Julkaistu vuonna 1965 Isossa-Britanniassa). Kappaleen kesto on 1:51.
Creedence Clearwater Revivalin versio on vuonna 1968 julkaistulla debyyttialbumilla "Creedence Clearwater Revival". Kappaleen kesto on 8:36.
Evan Sabara
Evan Sabara (s. 14. kesäkuuta 1992 Torrance, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän voitti erikoispalkinnon Young Artistin loistavasta ääninäyttelystä, jonka Sabara jakoi yhdentoista muun näyttelijän kanssa elokuvassa Napapiirin pikajuna.
Sabaran näyttelijä ura alkoi televisiosarjasta "Teho-osasto", jossa hän esiintyi vuonna 1998. Tämän jälkeen Sabara on tehnyt äänirooleja muutamiin animaatioelokuviin ja tehnyt vierailevia esiintymisiä televisiosarjoissa kuten "Amyn lailla" ja "Veljemme on nero". Hän teki myös stuntteja elokuvaan "Spy kids 2 – Kadotettujen unelmien saari". Parhaiten Sabara kuitenkin tunnetaan vuoden 2004 "Batman"-animaatiosta, jossa hän ääninäytteli Robinia.
Lotta (täsmennyssivu)
Lotta tarkoittaa seuraavia:Muita:
Lotta liittyy myös seuraaviin:
Isojuovanapsija
Isojuovanapsija ("Mecocerculus leucophrys") on tyrannien heimoon kuuluva varpuslintu. Lajin nimesivät Alcide d'Orbigny & Frédéric de Lafresnaye 1837.
Yläpuolelta ruskea ja alapuolelta kellanvalkea pikkulintu, jolla on pitkähkö pyrstö. Kurkku ja silmäkulmanjuova ovat puhtaanvalkoiset.
Lajista on aikojen kuluessa esitetty 12 alalajia.
Isojuovanapsija elää Etelä-Amerikassa Argentiinassa, Boliviassa, Brasiliassa, Kolumbiassa, Ecuadorissa, Perussa ja Venezuelassa. Lajin asuma-alue on laajuudeltaan noin 880 000 neliökilometriä. Sen kanta on elinvoimainen.
Trooppiset ja subtrooppiset kosteat vuoristometsät.
Hyönteissyöjä.
Sylvester-mitali
Sylvester-mitali (Sylvester Medal) on pronssinen mitali, jonka Royal Society myöntää joka toinen vuosi (vuoteen 2009 asti joka kolmas vuosi) jollekulle matemaattisen tutkimuksen kehittämisestä. Mitali myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1901. Mitali on nimetty brittiläisen matemaatikon, James Joseph Sylvesterin, mukaan.
Sacred Warrior
Sacred Warrior on yhdysvaltalainen kristillinen power metal -yhtye, joka perustettiin vuonna 1988 Chicagossa, Illinoisissa. Yhtyeen musiikkia verrattiin usein Queensrÿchen tai Metal Churchin tuotantoon. Sacred Warrior julkaisi neljä täyspitkää albumia Intense Records -levy-yhtiöllä ennen kuin se hajosi vuonna 1992.
Sacred Warriorin jäsenet olivat aluksi ei-kristillisessä yhtyeessä nimeltä Nomad. Sen jälkeen kun laulaja Bruce Swift tuli uskoon, hän saattoi Nomadin jäsenet Tony Velasquezin ja Rey Parron samalle tielle. Swift saattoi uskoon myös Rick Maciaksen, joka oli ollut eteisvahtimestari eräässä yöklubissa.
Ensimmäistä albumia "Rebellion" pidetään Sacred Warriorin kaikista julkaisuista parhaimpana. "Master's Command" -albumilla vierailee Vengeance Rising -yhtyeen johtohahmo Roger Martinez, joka laulaa kaksistaan Rey Parron kanssa. Sacred Warriorin paluukonsertti Cornerstone-festivaaleilla vuonna 2001 äänitettiin ja julkaistiin cd:llä.
Norman Corwin
Norman Lewis Corwin (s. 3. toukokuuta 1910 – 18. lokakuuta 2011 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen käsikirjoittaja.
Corwin syntyi juutalaiseen sukuun Bostonissa Massachusettsissa. Hänen suvussaan on esiintynyt poikkeuksellista pitkäikäisyyttä; sen lisäksi, että Norman Corwin itse vietti toukokuussa 2010 100-vuotispäiväänsä, hänen Emil-veljensä jäi eläkkeelle 98 vuoden iässä ja isä Samuel oli kuollessaan peräti 112-vuotias. Corwinin vanhemmilla oli kaikkiaan neljä lasta.
Corwin aloitti työnsä lehdistössä. Hän muutti vuonna 1936 New Yorkiin ja nousi pian julkisuuteen radiotyöstään. Hänen tunnetuimpia radiokuunnelmiaan on "On a Note of Triumph" (ensiesitys 8. toukokuuta 1945). Hän kirjoitti myös kaksi Broadway-näytelmää, "The Rivarly" (1959) ja "The World of Carl Sandburg" (1960). Vuonna 2005 valmistui Corwinin elämään perustuva Oscar-palkittu dokumenttielokuva "A Note of Triumph: The Golden Age of Norman Corwin".
Radio-ohjelmien ja näytelmien lisäksi Corwin teki käsikirjoituksia myös elokuviin, kuten Irving Stonen Vincent van Goghia käsittelevään elämäkerralliseen romaaniin pohjautuva "Hän rakasti elämää" (1956). Hän oli tästä työstään parhaan sovitetun käsikirjoituksen Oscar-ehdokas. Hänelle on myönnetty kaksi Peabody Awardia, Emmy-palkinto ja Golden Globe.
Corwinista tuli 12. toukokuuta 1990 Lincoln Collegen kunniatohtori ja vuonna 1993 Radio Hall of Famen jäsen. Vanhuutensa päivinä Corwin asuI Los Angelesissa ja luennoi viimeiseen saakka Etelä-Kalifornian yliopistossa. Hän oli vuodesta 1947 naimisissa näyttelijä Katherine Locken (k. 1995) kanssa. Kirjailija Philip Roth sai nuorena vahvoja vaikutteita Corwinin kuunnelmista, kuten myös hänen luomansa hahmo Alex Portnoy.
Irving Stone
Irving Stone (14. heinäkuuta 1903 – 26. elokuuta 1989) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Häntä on kutsuttu elämäkertahistorian lajityypin luojaksi, ja hänen elämäkerrallisten romaaniensa aiheina ovat muun muassa Vincent van Gogh, Michelangelo, Charles Darwin, Camille Pissarro, Sigmund Freud ja John Adams. Teokset ovat kokonaisvaltaisia ja tunnepitoisia kuvauksia päähenkilöistään ja heidän sielunmaisemastaan, ja ne perustuvat hyvin tarkkaan tutkimustyöhön.
Irving Stonen oikea nimi oli Irvin Tenenbaum. Hän syntyi Kaliforniassa ja valmistui Etelä-Kalifornian yliopistosta maisteriksi vuonna 1924.
Stonen esikoisteos on taidemaalari Vincent van Goghista kertova elämäkertaromaani "Hän rakasti elämää" ("Lust for Life", 1934). Van Goghin veljelleen kirjoittamiin kirjeisiin perustuva muotokuva vie lukijan hyvin lähelle Van Goghin työskentelytapaa. Kirjasta tehtiin vuonna 1956 suosittu samanniminen elokuva. Stone kokosi lähdemateriaalina käyttämänsä kirjeet myöhemmin yhteen kirjaksi "Kirjeitä veljelleni" (1937).
Stonen toinen suurteos, kuvanveistäjä Michelangelon elämäkerta "Michelangelo" ("The Agony and the Ecstasy") ilmestyi vuonna 1961. Romaania valmistellessaan Stone asui useita vuosia Italiassa, missä hän työskenteli marmorilouhoksessa ja opetteli itse työstämään marmoria. Romaanista tehtiin Hollywood-elokuva "Tuska ja hurmio" (1965). Stone julkaisi myös romaania varten käännättämänsä Michelangelon 495 kirjettä erillisenä kirjana.
Stonea avusti kirjojensa tutkimustyössä Kalifornian yliopiston kirjaston päätutkija Esther Euler, jolle moni Stonen kirjoista on omistettu. Stonen vaimo Jane toimitti miehensä kirjat julkisuuteen.
Somero soikoon -sävellys- ja sanoituskilpailu
Somero soikoon -sävellys- ja sanoituskilpailu on Somerolla "Somero soikoon" -tapahtuman yhteydessä somerolaisten muusikkojen ja kevyen musiikin säveltäjien Unto Monosen ja Rauli "Badding" Somerjoen muistoksi vuosittain järjestettävä sävellys ja sanoituskilpailu, joka järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 2001.
2002
”Jäätä ja Tuhkaa”
säv. Jyrki Telilä, Tampere
san. Juha Takanen, Vantaa
2003
”En ole hän”
säv. Jorma Toiviainen Kerava
& Timo Forsström Kerava
san. Jorma Toiviainen
2004
Ensimmäinen mulle
säv. san. Kai Tapani, Tammisaari
2005
Toisella tähdellä
säv. ja san. Juha Takanen , Vantaa
2006
Oljenkorsia ruutupaidassa
säv. Kikka Laitinen & Janne Halmela
san. Kikka Laitinen, Tikkakoski
2007
Maailmanloppu
säv. Kai Jämsä, Itäsalmi
san. Kaje Komulainen, Kokkola
2008
Kaksi tähtee
säv. Teemu Harjunkari, Vääksy
san. Sana Mustonen, Renko
2009 Kaunis tähkäpää
säv. Janne Saksa, Hämeenlinna
San. Sana Mustonen, Renko
2010 Kiertolainen
säv. Jonas Olsson, Kokkola
san. Kaje Komulainen, Kokkola
2011 Ilman sua
säv. Petri Somer, Helsinki
san. Lasse Wikman, Helsinki
Saalistus
Saalistus eli predaatio on ekologinen vuorovaikutussuhde, jossa eliö, saalistaja, käyttää ravinnokseen toisia eläviä eliöitä, saaliita.
Saalistajat voidaan jakaa esimerkiksi sen mukaan, miten ne sijoittuvat ekologisessa pyramidissa. Autotrofeiksi kutsutaan eliöitä, jotka tuottavat kaikki tarvitsemansa orgaaniset yhdisteet epäorgaanisesta materiaalista ulkoisen energialähteen avulla. Autotrofeja kutsutaan myös ekosysteemin tuottajiksi, ja ne eivät kuulu saalistajiin. Yhteyttävät eliöt, kuten kasvit, ovat tällaisia tuottajia.
Eliöt, jotka käyttävät ravinnokseen autotrofeja, kutsutaan toisenvaraisiksia eliöiksi eli heterotrofeiksi. Heterotrofit ovat ekosysteemin primaarisia kuluttajia ja autotrofien saalistajia. Kasvinsyöjäeläimet ovat tyypillisiä primaarisia saalistajia. Eliöitä, jotka käyttävät ravinnokseen heterotrofeja, kutsutaan puolestaan sekundaarisiksi kuluttajiksi ja vastaavasti sekundaarisiksi saalistajiksi. Leijonat ovat tyypillinen esimerkki sekundaarisista saalistajista. Kolmantena saalistajaluokkana ovat tertiääriset saalistajat, jotka voivat käyttää ravinnokseen joko primaarisia tai sekundaarisia saalistajia. Sekundaariset ja tertiaariset saalistajat saattavat osittain käyttää ravinnokseen myös autotrofeja.
Ravintoketjun huipulla olevaa saalistajaeliötä voidaan kutsua huippusaalistajaksi, jota mikään muu eliö ei käytä ravinnokseen (lukuun ottamatta mädättäjä-, lahottaja- tai raadonsyöjäeliöitä, jotka eivät kuulu saalistajiin). Esimerkiksi tiikerit tai krokotiilit ovat yleensä ekosysteemin huippusaalistaja (olettaen, että ihminen ei saalista niitä). Huippusaalistaja voi myös menettää asemansa ravintoketjun huipulla, jos sen elinympäristö vaihtuu. Ihminen katsotaan usein kaikkiruokaisena huippusaalistajien joukkoon, sillä ihmiset eivät yleensä ole muiden eliöiden saalista.
Kasvikunnassa muun muassa lihansyöjäkasvit edustavat joko sekundaarisia tai tertiaarisia saalistajia. Eläinkunnassa sanalla petoeläin tarkoitetaan usein suppeasti vain lihansyöjänisäkkäitä ("carnivora"), vaikka saalistajia on runsaasti myös lintujen, matelijoiden ja kalojen joukossa. Saalistajan yleisen ja laajan määritelmän tarkennuksena voidaan lisäksi "varsinaisilla saalistajilla" tarkoittaa eliöitä, jotka aiheuttavat saaliseliön kuoleman käyttäessään niitä ravinnokseen. Esimerkiksi laiduntavat eläimet tai loiseläimet eivät kuulu tämän kapeamman määritelmän piiriin, mutta toisaalta esimerkiksi siemeniä syövät linnut kuuluvat siihen, sillä ne aiheuttavat kasvukelpoisen alkion menehtymisen.
Vaikka saalistajat ovat ekosysteemissa kuluttajaeliöitä, niillä on hyvin tärkeä rooli ekosysteemien dynamiikassa. Saalistajilla on taipumus lisätä elinympäristöjen monimuotoisuutta eli biodiversiteettiä, sillä ne voivat estää yksittäisen lajin pääsyä hallitsevaan asemaan ekosysteemissä. Saalistajien tuominen ekosysteemiin, jossa niitä ei aiemmin ole esiintynyt, tai niiden poistuminen elinympäristöstä voi vakavasti muuttaa ekosysteemin tasapainoa.
Conanicut Island
Conanicut Island on saari Narragansettinlahdessa Rhode Islandin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Saari on kytköksissä Rhode Islandin saarella sijaitsevaan Newportin kaupunkiin Claiborne Pell Newport Bridgen kautta, ja mantereella sijaitsevaan North Kingstownin kaupunkiin Jamestown-Verrazzano Bridgen kautta. Saaren pinta-ala on 24,46 neliökilometriä, ja siellä asuu noin 5 600 ihmistä.
Sykloni (laite)
Sykloni on fluidien puhdistamiseen käytettävä laite. Siinä partikkeleita sisältävä kaasu tai neste saatetaan syklonikartiossa voimakkaaseen pyörimisliikkeeseen, jolloin ns. keskipakoisvoima erottaa raskaammat partikkelit kartion reunoille, joita myöten ne kerääntyvät syklonin pohjalle.
Sykloneita käytetään muun muassa hiekkapuhalluksessa, jauhemaalauksessa ja muissa teollisuusprosesseissa, joissa ilmaa halutaan puhdistaa pölystä.
Saha- ja puutyöteollisuudessa syklonilla puuntyöstöstä syntyneet puru, höylänlastut ja sahajauho imetään tätä varten rakennettua putkistoa pitkin pois puuntyöstökoneista ja puhalletaan sykloniin, jossa puru ja lastujäte erotetaan ilmasta erillisiin säiliöihin.
Kiertopetikattiloissa syklonilla erotetaan savukaasuista niiden mukaan pedistä lähtenyt hiekka, joka sitten palautetaan takaisin petiin.
Perinteisen ilmanpuhdistukseen käytettävän pystysyklonin osat ovat seuraavat:
Alcide d’Orbigny
Alcide Charles Victor Marie Dessalines d'Orbigny (6. syyskuuta 1802, Couëron (Loire-Atlantique)–30. kesäkuuta 1857, Pierrefitte-sur-Seine) oli ranskalainen luonnontieteilijä.
Hänen isänsä Charles Marie d'Orbigny (1770–1856) oli laivalääkäri ja luonnonharrastaja. Perhe muutti La Rochelleen 1820, jossa d'Orbigny kiinnostui meren elävistä ja erityisesti mikroskooppisen pienistä huokoseläimistä. Jälkimmäiset hän nimesi "Foraminifera"ksi. Pariisissa d'Orbignysta tuli Georges Cuvierin ja L.-A. Cordierin oppilas. Lopun ikäänsä hän seurasi Cuvierin oppia ja vastusti Lamarckin kehitysoppia.
Pariisin luonnonhistorian museon lähettämänä d'Orbigny matkusti ja tutki laajasti Etelä-Amerikkaa 1826–1833. Hän kävi Brasiliassa, Argentiinassa, Paraguayssa, Chilessä, Boliviassa ja Perussa. Hän palasi Ranskaan mukanaan valtava, yli 10 000 luonnonhistoriallisesta näytteestä koostuva kokoelma. Osan lajeista hän nimesi ja kuvaili teoksessaan "La Relation du Voyage dans l'Amérique Méridionale". Hänen aikalaisensa Charles Darwin kutsui tätä kirjaa erääksi 1800-luvun tieteen suurista monumenteista. Osan lajeista kuvailivat museon muut eläintieteilijät.
1840 d'Orbigny ryhtyi järjestelmällisesti kuvailemaan Ranskan fossiileja ja julkaisi kahdeksanosaisen teoksen "La Paléontologie Française". Toisen suuren työnsä, "Prodrome de Paléontologie Stratigraphique"n, d'Orbigny julkaisi 1849. Hän kuvaili siinä lähes 18 000 näytettä. Vuonna 1853 d'Orbignya tuli Pariisin luonnonhistorian museon paleontologian professori. Oppituoli perustettiin varta vasten häntä varten.
D'Orbigny kuvaili ensimmäisenä geologiset ajanjaksot. Hän määritteli lukuisia yhä käytössä olevia geologisia luokkia, kuten "Toarcian, Callovian, Oxfordian, Kimmeridgian, Aptian, Albian ja Cenomanian."Linnuista hän nimesi muun muassa isojuovanapsijan.
Karmiel
Karmiel on kaupunki Israelin Pohjoisella hallintoalueella. Kaupunki on perustettu vuonna 1964 ja sen asukasluku vuoden 2016 lopussa oli 45 300. Kaupunki on juutalainen keskittymä muuten paljolti vähemmistöjen asuttamalla alueella.
Karmiel sijaitsee rannikon Akkosta kohti Safedia kulkevan tien varrella. Matkaa Akkoon on noin 45 kilometriä ja Tiberiakseen 22 kilometriä. Kaupungista pohjoiseen kohoavat Pohjois-Galilean vuoret ja etelässä puolestaan Ala-Galilean vuoret. Alueen korkeus merenpinnasta on noin 250 metriä. Alueen ilmastoa on kuvailtu kuivaksi ja miellyttäväksi. Karmelia on maisemoitu voimakkaasti ja kaupungissa sijaitsee useita puistoja ja puutarhoja.
Karmielin perustaminen oli osa Israelin valtion laajempaa hanketta kehittää Keski-Galilean aluetta. Tarkoitus oli rakentaa lähistön arabi- ja juutalaiskyliä palveleva kaupunkikeskus. Rakennustyöt paikalla alkoivat vuonna 1963 ja ensimmäiset asukkaat saapuivat vuonna 1964. Seuraavana vuonna karmielin asukasluku oli jo 1 740. Kunnan aseman se sai vuonna 1984. Karmiel on sittemmin kasvanut tasaiseen tahtiin. Kasvun myötä sen hallinnollista aluetta on laajennettu ja uusia asuinalueita on rakennettu.
Karmielin asukasluku vuoden 2016 lopussa oli 45 300. Noin 60 & paikallisista on syntynyt Israelissa ja loput ovat maahanmuuttajia eri puolilta maailmaa. Erityisen paljon muuttajia on tullut entisen Neuvostoliiton alueelta. Ennen karmielin perustamista alue oli pääasiassa eri vähemmistöjen asuttamaa. Virallisten lukujen mukaan arabit muodostavat noin 2,5 % väestöstä, mutta joidenkin tutkijoiden mukaan oikeampi lukema saattaa olla 10–15 %.
Punatammi
Punatammi ("Quercus rubra") on tammien ("Quercus") sukuun kuuluva puu, jonka luontaiseen esiintymisalueeseen kuuluu Pohjois-Amerikassa Yhdysvaltain koillisosat ja Kanadan kaakkoisosat.
Punatammi voi saavuttaa jopa 43 metrin pituuden ja rungon halkaisija voi olla kaksi metriä. Lehdet ovat pituudeltaan 12–25 cm ja teräväliuskaisia. Lehdet saavat parhaimmillaan punaisen syysvärityksen.
Punatammi on Pohjois-Amerikassa tärkeimpiä puutavaraksi kasvatettavia puita. Sitä käytetään myös laajalti koristekasvina ja se on levinnyt paikoin luontoon normaalin levinneisyysalueensa ulkopuolella. Suomessa se on kestävä piha- ja puistopuu maan eteläosissa.
Luettelo Aisnen kunnista
Tämä on luettelo Aisnen departementin kunnista Ranskassa. Departementissa on 816 kuntaa.
Adrián Annus
Adrián Annus (s. 28. kesäkuuta 1973, Szeged, Unkari) on unkarilainen moukarinheittäjä.
Annus sijoittui 1992 Soulin nuorten MM-kisoissa moukarissa yhdenneksitoista tuloksella 63,18. Neljä vuotta myöhemmin hän karsiutui Atlantan olympialaisissa heitettyään 73,68. Budapestin EM-kisoissa 1998 hän oli kahdeksas tuloksella 77,29. Hän karsiutui Sydneyn olympialaisissa 2000 ja heitti yhdeksänneksi Edmontonin MM-kisoissa 2001 tuloksella 78,10. Vuonna 2002 hän voitti Unkarin-mestaruuden sekä EM-kultaa Münchenin EM-kisoissa 81,17 metriä kantaneella heitolla. Kauden lopussa hän sijoittui GP-finaalissa toiseksi ja voitti yleisurheilun maailmancupin.
Annus voitti 2003 jälleen Unkarin-mestaruuden. Myöhemmin samana vuonna hän voitti MM-hopeaa Pariisin MM-kisoissa. Kauden lopussa hän voitti tuloksella 82,10. Annus heitti pisimmälle Ateenan olympialaisissa 2004, mutta kilpailun jälkeen hänen virtsanäytteensä havaittiin kuuluvan eri henkilölle kuin Annus. Kun Annus vielä kieltäytyi uusintatestistä, hänet hylättiin.
Astfeldin taistelu
Astfeldin taistelu käytiin vuonna 552 langobardien ja gepidien välillä. Langobardit voittivat kuninkaansa Audoinin johdolla.
Sabira Ståhlberg
Sabira Ståhlberg (s. 1969) on suomalainen ja suomenruotsalainen kirjailija ja tutkija. Isänsä puolelta Suomen tataareihin kuuluva Ståhlberg on ollut julkisuudessa puhumassa koulukiusaamisesta, missä taustalla ovat hänen omat erilaisuudesta johtuvat lapsuudenkokemuksensa.
Pinja
Pinja ("Pinus pinea") on mäntyjen ("Pinus") sukuun kuuluva havupuu, jonka alkuperäistä esiintymisaluetta on Etelä-Eurooppa. Pinjan syötäviä siemeniä on käytetty hyödyksi jo esihistoriallisilta ajoilta. Sitä käytetään nykyisin myös koristekasvina ja voidaan kasvattaa bonsai-puuna.
Pinja voi kasvaa 25 metriä korkeaksi mutta jää useimmiten 12–20 metrin mittaiseksi. Puun kasvutavalle on tyypillistä sateenvarjon muoto, jossa lyhyen rungon päässä on leveä tasaisesti kaartuva tai lähes tasainen latvus. Kävyt ovat 8–15 cm pitkiä, ja siementen valmistuminen kestää 36 kuukautta. Siemenet ovat suuria, vaaleanruskeita ja 2 cm pitkiä. Niissä on surkastunut 4–8 mm:n pituinen siipi, joka karisee herkästi pois. Siipi on tehoton tuulilevitykseen, ja siemeniä levittävätkin eläimet, kuten siniharakka ("Cyanopica cyanus").
Pinja on alun perin kotoisin luultavasti Pyreneiden niemimaalta. Välimeren alueella sitä on kuitenkin kasvatettu siementen vuoksi jo niin kauan, että se on levinnyt luontoon, ja sitä pidetään usein alkuperäisenä lajina. Siemenillä on käyty myös kauppaa jo varhain. Noin vuodesta 1700 lähtien pinjoja on viety myös muille välimerenilmastoa muistuttaville alueille, kuten Kaliforniaan, Etelä-Afrikkaan ja Australiaan. Länsi-Euroopassa se voi selvitä Etelä-Skotlannissa saakka ja Yhdysvaltain itärannikolla New Jerseyssä saakka.
Pinjansiemeniä syödään paitsi sellaisenaan, myös paahdettuina ja jauhettuina esimerkiksi pestokastikkeessa. Niiden makua pidetään erityisen hienostuneena.
Boracay
Boracay on pieni saari Filippiineillä noin 315 kilometriä Manilasta etelään Visayasin saariryhmän läntisellä alueella Panayn saaren luoteiskärjessä. Saari on yksi Filippiinien suosituimmista matkailukohteista. Saaren kaksi merkittävintä nähtävyyttä ovat "Valkoinen ranta" ja "Bulabog"-ranta, jotka sijaitsevat saaren vastakkaisilla puolilla. Valkoisen rannan hiekka on hienoa ja valkoista, ja se on saaren suosituin uimaranta. Se on noin neljä kilometriä pitkä, ja sen varrella on hotelleja, ravintoloita ja muita liikkeitä.
Saari ja rantavedet ovat roskaantuneet turistien vuoksi, ja rakentaminen on ollut hallitsematonta, ja siksi se suljettiin puoleksi vuodeksi vuonna 2018 siivoustoimien ajaksi. Saarella kävi esimerkiksi vuonna 2017 noin kaksi miljoonaa turistia. Saaren noin 40 000 asukasta saavat elantonsa lähinnä turismista.
Chesterin taistelu
Chesterin taistelu oli yksi anglosaksien merkittävimmistä Britteinsaarten alkueperäisasukkaista briteistä. Taistelu käytiin vuonna 616 nykyisen Chesterin lähistöllä Northumbrian ja pohjois-walesilaisten kuningaskuntien, joista tiedetään ainakin Powys ja Rhos, välillä. Northumbria voitti kuninkaansa Æthelfrithin johdolla, kun taas vastapuolen komentajat Powysin kuningas Selyf ap Cynan ja Rhosin kuningas Cadwal Crysban surmattiin. Taistelun kerrotaan olleen lopulta Beden kronikan mukaan oikeaa teurastusta ja jo ennen taistelun alkamista walesilaisten puolesta rukoilleet 200 Bangor on Deen luostarin munkkia tapettiin. Taistelun tuloksena Walesin kelttien yhteydet pohjoisen keltteihin heikkenivät, mikä lisäsi Northumbrian vaikutusvaltaa.
Vicente de Lima
Vicente de Lima (s. 4. kesäkuuta 1977 Currais Novos) on brasilialainen pikajuoksija.
De Lima karsiutui Sevillan MM-kisoissa 1999 100 metrin juoksun toisissa alkuerissä ajalla 10,36. Seuraavana vuonna hän karsiutui Sydneyn olympialaisissa 100 metrin alkuerissä ajalla 10,31, mutta oli kisoissa mukana Brasilian joukkueessa, joka voitti olympiahopeaa 4 x 100 metrin viestijuoksussa. Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa 2003 hän karsiutui 60 metrin välierissä ajalla 6,70. Myöhemmin samana vuonna Pariisin ulkoratojen MM-kisoissa hän oli mukana voittamassa pikaviestissä MM-hopeaa.
De Lima karsiutui Ateenan olympialaisissa 2004 100 metrin välierissä ajalla 10,28. Seuraavana vuonna hän voitti Brasilian mestaruudet 100 ja 200 metrin juoksussa. Moskovan sisäratojen MM-kisoissa 2006 hän sijoittui seitsemänneksi 60 metrillä ajalla 6,62. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Ibero-Amerikan mestaruuden 100 metrillä ajalla 10,22, mutta karsiutui samoissa kisoissa 200 metrin alkuerissä ajalla 21,37. Osakan MM-kisoissa 2007 hän karsiutui 100 metrin toisissa alkuerissä. Valencian sisäratojen MM-kilpailuissa 2008 hän sijoittui 60 metrillä viidenneksi. Saman vuoden Pekingin olympialaisissa hän eteni 100 metrillä toisiin alkueriin ja kuului neljänneksi sijoittuneeseen Brasilian pikaviestijoukkueeseen .
Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 hän karsiutui 60 metrin välierissä.
Selyf ap Cynan
Selyf ap Cynan tai Selyf Sarffgadau, tarkoittaa taistelukäärmettä, (s. 571 Powys, Wales – k. 616) oli Powysin kuningas ja kuningas Cynan Garwynin poika. Ulsterin aikakirjoissa häntä kutsutaan Ulsterin annaaleissa brittien kuninkaaksi, luultavasti siksi että hän komensi useampaa yhtynyttä kelttikuningaskuntaa taistelussa Northumbriaa vastaan. Hän kaatui Ulsterin annaalien ja Walesin annaalien mukaan vuonna 616 Chesterin taistelussa.
BMW M51
BMW M51 on suora-6 -dieselmoottori jota valmistettiin vuodesta heinäkuusta 1991 vuoteen 2000 helmikuuhun.
Mallimerkintä TD tarkoittaa "turbodieseliä" kun taas TDS tarkoittaa "välijäähdytettyä turbodieseliä".
Käytetyt automallit:
Carnegie Art Award
Carnegie Art Award oli Pohjoismaiden suurin taidepalkinto. Se perustettiin tuomaan esiin ja kannustamaan pohjoismaisia taidemaalareita. Tapahtuma sai alkunsa 1998. Vuoteen 2002 asti palkinto jaettiin vuosittain. Vuodesta 2004 palkinto jaettiin kahden vuoden väliajoin. Siihen kuului Pohjoismaissa kiertävä näyttely, palkittuja taiteilijoita ja heidän työtään esittelevä kirja, taiteilijoista kertova elokuva, sekä rahapalkinto kolmelle taiteilijalle ja stipendi nuorelle taiteilijalle. Palkintojen suuruudet olivat: pääpalkinto miljoona Ruotsin kruunua (noin 110 000 euroa), toinen palkinto 600 000 (noin 64 500 euroa) ja kolmas palkinto 400 000 kruunua (noin 43 400 euroa). Nuorelle taiteilijalle myönnetyn palkinnon suuruus oli 100 000 Ruotsin kruunun (noin 10 800 euroa). Esiteltävät taiteilijat valitsi asiantuntijalautakunta.
Palkinnon saaneet suomalaiset:
Palkinnon perusti pohjoismainen sijoituspankki AB Carnegie. Se ilmoitti helmikuussa 2014 päättäneensä lopettaa palkinnon. Pankki aikoo tukea kulttuuria jollain muulla tavoin.
Süreyya Ayhan
Süreyya Ayhan Kop (s. 6. syyskuuta 1978) on entinen turkkilainen 1 500 metrin juoksija.
Ayhan karsiutui Sydneyn olympialaisissa 2000 1 500 metrin välierissä ajalla 4.09,42. Seuraavana vuonna hän juoksi Välimeren kisoissa toiseksi ja Edmontonin MM-kisoissa kahdeksanneksi ajalla 4.08,17. Münchenin EM-kisoissa 2002 hän voitti EM-kultaa ajalla 3.58,79. Kauden lopussa hän voitti yleisurheilun maailmancupin. Ayhan voitti MM-hopeaa Pariisin MM-kisoissa 2003. Myöhemmin samana vuonna hän voitti ajalla 3.57,72.
Ayhan sai kesällä 2004 kahden vuoden kilpailukiellon testipakoilusta ja yrityksestä luovuttaa vierasta virtsaa dopingtestissä. Syyskuussa 2007 Ayhan jäi kiinni kielletyn aineen käytöstä ja sai elinikäisen kilpailukiellon. Toukokuussa 2008 Turkin urheiluliitto kuitenkin muutti kilpailukiellon nelivuotiseksi, mutta urheilun kansainvälinen vetoomustuomioistuin kuitenkin palautti kilpailukiellon elinikäiseksi.
Gillian O’Sullivan
Gillian O'Sullivan (s. 21. elokuuta 1976) on irlantilainen entinen kävelijä.
O'Sullivan sijoittui 1999 kävelyn maailmancupissa 20 kilometrin kävelyssä seitsemänneksikymmenenneksitoiseksi ajalla 1.42.20. Myöhemmin samana vuonna hän oli Sevillan MM-kisoissa matkan kolmaskymmenes ajalla 1.40.33. Seuraavana vuonna Sydneyn olympialaisissa hän käveli kymmenenneksi ajalla 1.33.10. Münchenin EM-kisoissa 2002 hän oli neljäs ajalla 1.28.46. Seuraavana vuonna hän voitti MM-hopeaa Pariisin MM-kisoissa ajalla 1.27.34. Vuonna 2004 hän käveli kävelyn maailmancupissa kahdeksanneksi.
O'Sullivan lopetti uransa huhtikuussa 2007 loukkaantumisten takia.
Parasense
Parasense on venäläinen psytrance-duo, jonka muodostivat Alexey Kurkin ja Victor Zolotarenko (Zolod). Parasense on lyhenne sanoista "Paranoic Sensations". Duon toinen jäsen Victor Zolotarenko menehtyi onnettomuudessa 4. tammikuuta 2006.
Topkapın palatsi
Topkapın palatsi () on Istanbulissa sijaitseva palatsi, joka toimi vuosina 1465–1853 Ottomaanien valtakunnan hallintopaikkana. Palatsin rakennustyöt aloitti sulttaani Mehmed II vuonna 1459. Sulttaani asui siellä vuoteen 1856, jolloin hän muutti Dolmabahçen palatsiin, jossa oli modernit mukavuudet, kuten juokseva vesi. Topkapiin jäi edelleen valtion toimintoja kuten rahapaja ja kirjasto. Topkapin palatsi muutettiin museoksi vuonna 1924, ja sen alue on noin 80 000 neliömetrin kokoinen. Se on ollut Unescon maailmanperintökohde vuodesta 1985.
Nimestään huolimatta Topkapi ei ole yksi palatsirakennus vaan laaja rakennuskompleksi, johon kuuluu neljä muurien ympärömää sisäpihaa ja niiden sisällä puistojen ympäröimiä huviloita ja huvimajoja. Tärkeä osa Topkapia on haaremi, jossa on asunut tuhansia naisia ja eunukkeja. Koko palatsin väkiluku oli suurimmillaan noin neljätuhatta.
Ensimmäiselle pihalle johtaa Hallitsijan portti (, johon myös Turkin hallituksesta käytetty nimitys "Korkea portti" alkujaan viittasi.. Ensimmäisen sisäpihan merkittävimpiä nähtävyyksiä ovat Tervehdysten portti sekä Pyövelin lähde, jossa pyöveli pesi kätensä ja miekkansa mestauksen suoritettuaan.
Toisella sisäpihalla kuljeksivat aikoinaan riikinkukot ja gasellit. Vain sulttaani sai ratsastaa sen kivettyä polkua kolmannelle sisäpihalle. 
Toisella sisäpihalla sijaitsevat palatsin keittiörakennukset, leipomot ja tallit. Sulttaani käytti toista pihaa jakaakseen kansalle oikeutta.
Kolmas sisäpiha on osa palatsialueen sisintä osaa, jossa sulttaani vietti aikaansa silloin, kun hän ei ollut haaremissaan. Haaremin lisäksi siellä sijaitsevat moskeija ja kirjasto.
Neljäs sisäpiha oli sulttaanin ja hänen perheensä käytössä. Siellä on erilaisia puutarha-alueita, huvimajoja ja terasseja. Siellä ovat myös henkilääkärin tilat ja palatsi-apteekki.
Hux Flux
Hux Flux on ruotsalainen psytrancea ja goatrancea yhdistelevä ryhmä, johon kuuluvat Denis Tapper ja Henric Fietz. Hux Flux perustettiin vuonna 1998. Jonas Bergvall, Jonas Pettersson ja Johan Krafft jättivät projektin "Cryptic Crunch" -albumin jälkeen, jonka jälkeen he ovat työskennelleet toisten projektien parissa, joita ovat mm. Logic Bomb ja Z-Man. Yhtye on julkaissut kaksi albumia, joista viimeisimmän vuonna 2003.
Paul Gillmor
Paul Eugene Gillmor (1. helmikuuta 1939 Tiffin, Ohio – 5. syyskuuta 2007 Washington DC) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän istui Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä Ohiosta vuodesta 1989 kuolemaansa saakka.
Gillmor syntyi ja varttui Ohion osavaltiossa. Hän valmistui Old Fort High Schoolista 1957 ja hankki sen jälkeen lakimieskoulutuksen. Hän valmistui Ohio Wesleyan Universitystä ja Michiganin yliopistosta. Hän palveli ilmavoimissa nousten lopulta kapteeniksi. Hänellä oli vaimonsa Karenin kanssa viisi lasta.
Gillmor istui Ohion osavaltionsenaattorina vuodesta 1967. Hän oli vuonna 1986 ehdolla kuvernööriksi. Hän oli poliittisen uransa ohessa varakas pankinomistaja. Hänet löydettiin syyskuussa 2007 kuolleena Washington DC:n -asunnostaan kaaduttuaan portaissa. Hänen paikkansa edustajainhuoneessa otti 13. joulukuuta hänen oman edeltäjänsä Delbert L. Lattan poika Bob.
Jacinto Convit
Jacinto Convit García (11. syyskuuta 1913 Caracas – 12. toukokuuta 2014 Caracas) oli venezuelalainen tutkijalääkäri, joka tunnetaan varsinkin lepraa ja leishmaniaasia koskevasta työstään.
Convit valmistui lääketieteen tohtoriksi Venezuelan keskusyliopistosta 27. syyskuuta 1938. Hän sai vaimonsa Rafaelan kanssa lapset Francisco (s. 1948), Oscar (s. 1949), Antonio (s. 1952) ja Rafael (s. 1952). Hänestä tehtiin huhtikuussa 1961 Orden del Libertadorin kolmannen luokan jäsen ("Comendador").
Jacinto Convitin opetusura alkoi vuonna 1940. Hän sai vuonna 1987 Asturian ruhtinaan palkinnon ja oli 1988 ehdolla Lääketieteen Nobelin-palkinnon saajaksi.
Mr. &amp; Mrs. Smith
Mr. & Mrs. Smith on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut komediallinen toimintaelokuva. Elokuvan ohjasi Doug Liman ja pääosissa ovat Angelina Jolie ja Brad Pitt.
Elokuva kertoo Janesta ja Johnista jotka ovat olleet naimisissa 5–6 vuotta, eikä suhde kukoista. Kumpikin on valehdellut toisilleen ammattinsa. Todellisuudessa Jane ja John ovat kummatkin palkkamurhaajia, mutta kumpikaan ei tiedä että heillä on sama ammatti. Homma alkaa pikkuhiljaa paljastua kun heidät palkataan tappamaan toisensa. Elokuva saattoi Brad Pittin ja Angelina Jolien yhteen myös tosielämässä.
Be Cool
Be Cool on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut komedia, joka on "Get Shorty – hyvä pätkä" -elokuvan jatko-osa. Elokuvan ohjasi F. Gary Gray ja pääosissa ovat John Travolta, Uma Thurman, Vince Vaughn, Cedric the Entertainer, Harvey Keitel, Christina Milian, Dwayne Johnson ja Steven Tyler.
M/S Singelgracht
M/S Singelgracht () on alankomaalaisen C.V. Scheepvaartonderneming Singelgrachtin omistukseen rekisteröity monikäyttöinen rahtilaiva. Nykyisin aluksella operoi alankomaalainen Spliethoff -varustamokonserni. Laiva on rakennettu vuonna 2000 Mitsubishi Heavy Industries -nimisellä telakalla, Japanissa. Kuollutta painoa "Singelgrachtilla" on 21 402 tonnia ja jääluokitus on 1A eli alus pystyy useimmissa jääolosuhteissa kulkemaan yksin. Alus on rekisteröity Alankomaiden lipun alle ja sen kotisatama on Amsterdam.
Singelgrachtin sisaraluksia ovat:
Jacob Ritz
Jacob Ritz (1656 Liivinmaa – 26. joulukuuta 1739 Somero) oli Someron kirkkoherra ja isonvihan aikana Suomen kirkon korkein virkamies, Turun väliaikaisen konsistorin esimies.
Ritzin isä oli räätäli Hans Ritz, äidistä ei ole tietoa. Hänet vihittiin papiksi Viipurissa 1679 (toisen tiedon mukaan 1680), vuodesta 1682 vuoteen 1685 hän toimi Nevanlinnan ruotsinkielisenä kappalaisena ja vuodesta 1686 Venjoen kirkkoherrana Inkerissä. Vuonna 1701 Ritz pakeni venäläisiä Viipuriin ja joutui siellä taloudelliseen ahdinkoon. Vuonna 1706 hänestä tuli Someron kirkkoherra.
Isonvihan aikainen Suomen kenraalikuvernööri, kreivi Gustav Otto Douglas, määräsi Ritzin 1717 väliaikaisen konsistorin esimieheksi. Konsistorin jäseniä olivat kuitenkin vain Turun ja naapurikuntien papit eli tosiasiassa se kattoi Turun hiippakunnan eteläisen osan. Ritz vihki kuitenkin peräti 59 ylioppilasta ja teiniä papeiksi. Hän myös teki tarkastusmatkoja, järjesti katekismuksen opetusta ja piti ainakin kaksi synodaalikokousta, vuosina 1720 ja 1721. Ritz toimi konsistorin esimiehenä ja tuomiorovastina isonvihan rauhan jälkeenkin, vuonna 1724 hän sai tunnustuksena ansioistaan palkkapitäjäkseen Someron lisäksi Kiikalan. Somerolla Ritz omisti Harjun kartanon.
Ritz oli naimisissa kaksi kertaa. Ensimmäisen puolison henkilöllisyys ei ole tiedossa, toinen oli Margareta Starenskiöld (k. 1757), kauppias Henrik Wittfoothin leski.
Ritzin mukaan on nimetty Somerolle muualta muuttaneiden ja vanhojen somerolaisten epäviralliseksi yhdyssiteeksi perustettu Jacob Ritz -seura.
Maan alla ja päällä
Maan alla ja päällä on Arvo Poika Tuomisen kohua herättäneiden muistelmien vuonna 1958 ilmestynyt toinen osa, joskin ilmestysjärjestyksessä kolmas. Tuominen käsittelee siinä vaiheitaan Suomessa vuosina 1921–1933. Kirjan kattama ajanjakso sijoittuu teosten "Sirpin ja vasaran tie" ja "Kremlin kellot" väliin.
Teos ilmestyi jo julkaisuvuonnaan myös ruotsiksi N.-B. Stormbomin kääntämänä. Suomessa sen julkaisi Söderströms nimellä "Hemligt ränkspel på jorden och under jorden" ja Ruotsissa Tidens förlag nimellä "På jorden och under jorden".
Tuominen esittelee kirjassa tuolloisen suomalaisen kommunismin tarkkaan jäsenneltynä ja analysoituna. Erityisesti voimakkaasti siinä käsitellään Tammisaaren pakkotyölaitoksen vartijoita. Tuomisen mukaan jokainen Tammisaareen joutunut – vaikka olisi ollut kuinka nimellinen vasemmistolainen, jopa epäillen vasemmistolaisuuteen suhtautunut – lähti sieltä ulos kiihkeimmän lajin kommunistina.
Kaikkein säälittävimmän kuvan Tuominen maalaa silloisesta kommunistijohdosta: näitä pelastui kaiken kaikkiaan vain muutamia, ja siitä kuuluu hänen mukaansa kiitos silloiselle valtiolliselle poliisille, Etsivälle Keskuspoliisille, joka kaappasi miehet Tammisaaren ja myöhemmin Kakolan turviin.
Tuomisen kirjasta käy ilmi, millaisia he olivat. Esimerkkinä Tuominen mainitsee Eeva Sassi-Korhosen levittäneen sanaa, että työväen tulisi varastella puunpalasia, joista sitten tehtäisiin puukonpäitä toimitettavaksi Neuvostoliittoon maan nälkää näkevän kansan auttamiseksi – eikä Sassi-Korhonen edes vaivautunut pitämään varaansa kenelle puhui. Näin tieto asiasta meni niihinkin korviin, joihin sitä ei ollut tarkoitettu. Ajatus lisäksi muuttui matkan varrella, ja ruvettiin puhumaan erilaisten pikkutyökalujen näpistelystä.
Samoin yksi suomalaisten kommunistien pitkäaikainen johtaja, Yrjö Mäkelin, sai Tuomisen mukaan omiltaan herjauksia osakseen: hänen moraaliaan kutsuttiin ”huuhkainten moraaliksi”, koska hän ei hyväksynyt varkautta Neuvostoliiton avustamisen toimintamuodoksi. Hän itse sanoi, että sellainen pikku näpistely vain pahentaisi asioita.
Työmarkkinaneuvotteluja Tuominen kuvaa siten, että työnantajan edustajat eivät suostuneet istumaan samassa huoneessa vastapuolen kanssa, vaan valtion välitysmies sai kuunnella ensin yhden kannanoton, sitten mennä kertomaan sen toiseen huoneeseen toiselle osapuolelle ja päinvastoin. Tämän menettelyn katkaisi Tammikuun kihlaus vuonna 1940, kun työmarkkinajärjestöt saivat neuvotteluoikeuden.
Tuomisen kertomatyyli on juoheva ja leppoisa ja hän näkee monissa asioissa myös humoristisen puolen.
Fredric Brown
Fredric Brown (29. lokakuuta 1906 Cincinnati, Ohio, Yhdysvallat – 11. maaliskuuta 1972 Tucson) oli yhdysvaltalainen kirjailija, joka kirjoitti erityisesti rikos- ja tieteisromaaneja.
Ensimmäisestä rikosromaanistaan Brown sai Mystery Writers of American Edgar Allan Poe -palkinnon vuonna 1948. Brown kirjoitti yhteensä 29 romaania, joista 23 on rikosromaaneja. Brown on kirjoittanut myös yhden omaelämäkerrallisen romaanin, lastenkirjan, lukuisia novelleja sekä tv-käsikirjoituksia.
Brownin tunnetuimpia rikosromaaneja ovat "Äänetön huuto" (1949), "Syntipukin yö" (1951) ja "Täältä ikuisuuteen" (1951). "Syntipukin yö" on saanut vaikutteita Lewis Carrollin teoksesta "Liisan seikkailut peilimaailmassa". Kirjan jokainen luku alkaa lainauksella jostakin Carrollin runosta (mm. "Jabberwocky").
Ravintola Samppalinna
Samppalinnan ravintola on Turussa sijaitseva, vuonna 1865 toimintansa aloittanut ravintola. Ravintolan huvilatyyppisen rakennuksen on suunnitellut kaupunginarkkitehti C. J. von Heideken.
Ravintolan rakennutti kauppaneuvos Pehr Cerelius Rettig Samppalinnanpuistoon silloisen Aurajoen höyrylaivasataman vierelle. Ravintolan tuotoilla perustettiin Samppalinnanrahasto, joka myönsi varoja ravintolaa ympäröivien mäen ja jokirannan kaunistamiseen. 1900-luvun alussa ravintolan edustalle rakennettiin musiikkipaviljonki ja terassialue.
Turun Osuuskauppa on päättänyt luopua Ravintola Samppalinnan liiketoiminnasta 23.2.2017 alkaen.
Marina Kuptsova
Marina Gennadjevna Kuptsova (, s. 22. joulukuuta 1981 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen korkeushyppääjä.
Kuptsova voitti nuorten EM-hopeaa Ljubljanassa 1997 tuloksella 190, nuorten MM-kultaa Annecyssä 1998 tuloksella 188 ja nuorten EM-pronssia Riiassa 1999 tuloksella 188. Hän karsiutui Sydneyn olympialaisissa 2000, mutta voitti myöhemmin samana vuonna Santiago de Chilen nuorten MM-kisoissa hopeaa. Vuonna 2002 Kuptsova voitti sisäratojen EM-kultaa tuloksella 203. Myöhemmin samana vuonna hän hyppäsi toiseksi Münchenin EM-kisoissa ja kolmanneksi yleisurheilun maailmancupissa. Vuonna 2003 hän voitti Venäjän-mestaruuden ja sijoittui kolmanneksi Euroopan cupissa. Pariisin MM-kisoissa hän voitti MM-hopeaa. Kauden lopussa Kuptsova sijoittui kuudenneksi.
Kategoria
Kategoria () liittyy asioiden luokitteluun:
Väinö Nyström
Aleksander Väinö Nyström (11. syyskuuta 1857 Ruovesi – 31. tammikuuta 1918 Siuro) oli Hämeenkyrön kruununnimismies, joka oli suomalaisen puolueen kansanedustajana 1900-luvun alussa.
Nyströmin vanhemmat olivat kruununvouti Johan Abraham Nyström ja Clara Charlotta Vikman. Hän kävi Tampereen ylialkeiskoulun ja lisäksi jonkin aikaa kymnaasia. Nyström toimi Turun lääninhallituksen kanslistina 1879–1882 ja Hämeenkyrön kruununnimismiehenä 1882–1918. Hän oli myös Hämeenkyrön kruununmakasiininhoitaja vuosina 1884–1918 ja Hämeenkyrön säästöpankin johtaja ja hallituksen puheenjohtaja vuosina 1902–1918. Nyström oli naimisissa vuodesta 1882 Hildur Helena Helsingiuksen kanssa.
Nyström oli suomalaisen puolueen kansanedustajana 1909 edustaen Turun läänin pohjoista vaalipiiriä.
Suomen sisällissodan alkaessa Nyström joutui punaisten vangitsemaksi viljan kätkemisestä syytettynä. Nyström ja hänen poikansa Lauri Nyström surmattiin Siuron sillalla ja ruumiit heitettiin Siuron koskeen 31. tammikuuta 1918.
Juho Tulikoura
Juho Tulikoura (vuoteen 1906 Brandstaka, 29. toukokuuta 1862 Vehkalahti – 25. huhtikuuta 1918 Kouvola) oli vehkalahtelainen maanviljelijä, joka oli suomalaisen puolueen ja myöhemmin maalaisliiton kansanedustajana 1900-luvun alussa.
Tulikouran vanhemmat olivat knaappisukuiset Anton Brandstaka, Husupyölin Pukkilan isäntä, ja Anna Maria Brandstaka. Tulikouran nuorempi veli Aleksanteri Koskenheimo oli hänkin kansanedustaja. Juho Tulikoura kävi kansakoulun ja toimi sen jälkeen maanviljelijänä Vehkalahdella. Hän oli myös sen ohella sunnuntaikoulun opettajana 25 vuotta ja toimi poliisina 1891–1903. Tulikoura oli naimisissa vuodesta 1886 Anna Sakin kanssa.
Tulikoura oli suomalaisen puolueen kansanedustajana 1907–1913 ja Maalaisliiton kansanedustajana 1914 edustaen Viipurin läänin läntistä vaalipiiriä. Tulikoura oli myös Vehkalahden kunnallislautakunnan esimies.
Suomen sisällissodan aikana Tulikoura joutui punaisten vangitsemaksi ja hänet surmattiin Kouvolassa 25. huhtikuuta 1918.