hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Pasaatituuli
Pasaatituulet ovat päiväntasaajan molemmin puolin puhaltavia tuulia, jotka puhaltavat pohjoisella pallonpuoliskolla koillisesta ja eteläisellä pallonpuoliskolla kaakosta. Pasaatituulten vyöhyke on kääntöpiirien välissä. Pasaatituulet virtaavat subtrooppisilta korkeapaineen alueilta kohti päiväntasaajan matalapaineita.
Pasaatituuli on hepoasteilta kohti päiväntasaajaa puhaltava säännöllinen tuuli ja käytännössä näkyvin planetaarisen tuulijärjestelmän tuulista. Coriolis-ilmiö aiheuttaa sen, että tuulet pyrkivät pohjoisella pallonpuoliskolla kääntymään kulkusuunnastaan oikealle ja eteläisellä pallonpuoliskolla kulkusuunnastaan vasemmalle. Ilmiö perustuu siihen, että päiväntasaajan kohdalla maapallon pinnan pyörimisnopeus on fysiikan lakien mukaisesti huomattavasti suurempi kuin napa-alueilla. Pohjoisella pallonpuoliskolla tuuli kääntyy pohjoisesta, jolloin sitä kutsutaan koillispasaatiksi, ja eteläisellä puoliskolla tuulee taas etelästä, seurauksena nimitys kaakkoispasaati.
Päiväntasaajan seudulla, missä Auringon säteily maapallolla on voimakkainta, lämmin ilma nousee ylös noin 10–20 kilometrin korkeuteen ja kääntyy korkealla virtaamaan pohjoiseen tai koilliseen päiväntasaajalta. Ilmamassat viilenevät matkallaan ja laskeutuvat alas noin 30. asteen kohdalla pohjoista ja eteläistä leveyttä. Näille alueille syntyy hepoasteiksi nimitetty korkeapaineen alue. Täältä ilma kääntyy virtaamaan pasaatituulina alemmilla korkeuksilla takaisin kohti päiväntasaajan matalapaineen alueita. Tätä kiertoliikettä nimitetään Hadleyn soluksi.
Pasaatituulten nopeus on noin 5–10 m/s. Merenkulkijat ovat kautta aikojen käyttäneet niitä hyväkseen purjehtiessaan mantereelta toiselle.
Yangchuanosaurus
Yangchuanosaurus ("Yangchuanin lisko") oli myöhäisellä jurakaudella ja varhaisella liitukaudella 163-145 miljoonaa vuotta sitten elänyt hirmulisko. Sen nimesivät Dong, Chang, Li & Zhou vuonna 1978. Pisimmät yksilöt ovat arviolta olleet noin 10 metriä pitkiä ja runsaat kaksi tonnia painavia. Se oli tyypillinen allosauri, jolla oli valtava pää, voimakkaat leuat ja pykäläreunaiset hampaat. Pitkä häntä auttoi sitä tasapainon pitämisessä silloin, kun tämä hirmulisko harppoi saaliinsa perässä vahvoilla takaraajoillaan. Ensimmäisen "Yangchuanosauruksen" löytöpaikka on Kiina.
Dorygnathus
Dorygnathus eli "harppuunaleuka" oli lentolisko, jonka siipien kärkiväli oli noin yhden metrin. "Dorygnathus" eli jurakaudella, 190 miljoonaa vuotta sitten, Euroopassa. Suvun latinankielisen nimen antoi Wagner vuonna 1860. "Dorygnathus" oli sukua "Rhamphorhynchus"-lentoliskoille.
Wightsaari
Wightsaari () on Yhdistyneelle kuningaskunnalle kuuluva saari Southamptonin edustalla, Englannin etelärannikolla. Saari on yksi Euroopan tärkeitä paleontologisia tutkimuskohteita, sillä sieltä on löydetty runsaasti dinosaurusten fossiilisia jäänteitä. Saarella on vuosina 1968–1970 sekä taas vuodesta 2002 alkaen pidetty Isle of Wight Festival -rockfestivaali, joka keräsi vuonna 1970 yleisöä 500 000 henkeä.
Vuonna 686 saaresta tuli viimeinen Britannian osa, jonka asukkaat käännytettiin kristinuskoon.
Viktoriaaniselta ajalta lähtien suosittuna lomakohteena toiminut saari tunnetaan vuosittaisesta purjehduskilpailusta, regatasta. Saarella asui suosittu englantilainen runoilija Alfred Tennyson, naapurinaan 1860-luvulla valokuvauksen pioneeri Julia Margaret Cameron. Saarella sijaitsi kuningatar Viktorian suuresti rakastama kesäasunto Osborne House, jossa kuningatar myös kuoli. Saaren historiaa siivittää laivanrakennus ja purjehdus, ja saarella on valmistettu myös lentoveneitä sekä maailman ensimmäinen ilmatyynyalus.
Ennen Rutlandin, Englannin pienimmän kreivikunnan, perustamista uudelleen vuonna 1997, Wightsaari oli Englannin pienin "county". Saarella oli vuonna 2012 arviolta 138 700 asukasta, sen pinta-ala on 384 km ja hallinnollinen keskus Newport. Yhdellä kansanedustajallaan se on pienin kreivikunta, jolla on edustusta Yhdistyneen kuningaskunnan parlamentissa.
Wightsaaren tärkein elinkeino on matkailu, mutta saarella on myös vahvat perinteet maanviljelyssä. Ilmasto on suotuisampi kuin muualla Englannissa ja kasvukauden pituus on etu paikallisille maanviljelijöille, joiden on myytävä tuotteitaan kalliimmalla muualle maahan korkeiden kuljetuskustannusten vuoksi. Nykyisin saarella vietetään jopa valkosipulifestivaalia menestyneen sadon ja myynnin vuoksi. Wightsaarella on myös yksi Britteinsaarten vanhimpia viinitiloja.
Rucouskiria
Rucouskiria Bibliasta oli Mikael Agricolan kirjoittama rukouskirja. Se painettiin vuonna 1544. Kirja sisälsi Raamatusta ja perinteisistä katolisista sekä uudemmista hartauskirjoista koottuja ja suomennettuja rukouksia. Raamatun ulkopuoliset rukoukset olivat peräisin muun muassa "Missale Aboensesta", Tuomas Kempiläisen teoksesta "Kristuksen seuraamisesta", sekä Lutherin ja Erasmus Rotterdamilaisen teoksista. Ne olivat hengeltään melko katolisia ja ainoastaan pintapuolisesti sovitettuja luterilaisuuteen.
"Rucouskiria" sisälsi myös Agricolan oman esipuheen, jossa hän puolusti suomen kielen käyttöä kirjassa, sekä kalenterin, jossa oli myös astrologista, astronomista ja lääketieteellistä tietoa.
Kirjassa oli 877 sivua ja 17 puupiirroskuvaa.
Media-assistentti
Media-assistentti (120 ov) on toisen asteen audiovisuaalisen viestinnän perustutkinnon tutkintonimike. Tutkinto antaa valmiuden työskennellä sähköisen viestinnän alalla. Audiovisuaalisen viestinnän osa-alueiksi lasketaan mm. valokuvaus, elokuva, graafinen suunnittelu, video-, radio- ja tv- työskentely, multimediatuotanto, teatteri- ja esitystekniikka ja www-suunnittelu. Suuntautumisalat vaihtelevat oppilaitoksittain, useiden oppilaitosten tarjotessa mahdollisuuden valita suuntaumisala opintojen edetessä.
Media tarkoittaa välinettä ja assistentti apulaista. Media-assistentin nimike syntyi toisen asteen ammatillisen koulutuksen uudistuksessa vuonna 2001.
Audiovisuaalisen viestinnän perustutkinnon suorittaminen antaa yleisen jatko-opintokelpoisuuden. Media-assistentin tutkintonimike sekoitetaan usein medianomin tutkintoon, joka vastaa alempaa ammattikorkeakoulutukintoa. Ammattitutkintojen lisäksi Ammattikorkeakouluissa suoritettava medianomi (amk) -tutkinto on luonteva tapa syventää asiantuntemustaan. Myös eri tiede- ja taideyliopistojen viestinnän ja taiteen linjat tarjoavat sopivaa jatkokoulutusta.
Miellekartta
Miellekartta tai mind map tai ajatuskartta on ideointia ja asioiden jäsentämistä varten suunniteltu esitysmuoto, jonka nykyaikaisen muodon luojana ja popularisoijana pidetään englantilaista Tony Buzania (1974).
Miellekarttaa voi käyttää opiskeltavan asian havainnollistamiseen, asian rakenteiden ja yhteyksien selkeyttämiseen, muistiinpanojen tekemiseen tai ideointiin. Miellekarttojen käyttäjien mielestä muistiinpanojen tekeminen tällä tavoin parantaa asioiden ymmärtämistä ja suuren asiakokonaisuuksien hahmottamista. Miellekarttaa tehdessä asiakokonaisuuden pystyy myös tiivistämään tehokkaasti, ja sitä luettaessa asiat palauttamaan mieliin helposti. Miellekarttoja käyttävien opiskelijoiden on myös todettu onnistuvan valintakokeissaan keskimäärin muita paremmin.
Tony Buzanin mukaan miellekartat ovat tehokkaita, koska ne eivät aiheuta ”hypnoosinkaltaista transsia” kuten muut muistiinpanotekniikat. Hänen mielestään miellekartan tekijä hyödyntää molempia aivopuoliskojaan tasapuolisesti ja käyttää aivojaan ja intuitiotaan tehokkaammin. Jotkut ovat kuitenkin pitäneet tällaisia ylisanoja markkinointipuheena.
Tutkimuksen mukaan käsitekartat tuottavat laadukkaampaa ajattelua kuin miellekartat, mutta eivät raskautensa takia sovi kaikkiin tilanteisiin (esimerkiksi asioiden mieleenpalauttaminen koetilanteessa).
Tyhjän paperin keskelle kirjoitetaan tai piirretään kartan pääasia eli "avainsana", ja siihen liittyvät alakohdat piirretään haarautumaan siitä pensasmaisesti, muodostaen taas uusia alakohtia. Nämä alakohdat yhdistetään ylä- ja alakohtiinsa viivoilla ja muilla piirroselementeillä. Miellekartoissa on suotavaa käyttää rohkeasti värejä, erilaisia muotoja ja piirroksia. Kartan visuaalisen monimuotoisuuden tarkoitus on havainnollistaa asioiden keskinäisiä suhteita ja myös auttaa muistamaan miellekartta paremmin vahvojen visuaalisten mielleyhtymien kautta.Tietokoneille on tehty ohjelmia, joilla voi tehdä miellekarttoja. Näitä ovat muun muassa ilmaiset "FreeMind" ja "CmapTools" (myös käsitekartoille). Ilmaisia selainpohjaisia miellekarttaohjelmia ovat mm. MindMeister, Mindomo, Mind42, Popplet ja Bubbl.us. Älypuhelimelle löytyy erilaisia sovelluksia. iPhone-puhelimissa toimivia sovelluksia ovat mm. Mindly ja MindNode.
"Mind Map" on myös rekisteröity tavaramerkki.
Tasaviritys
Tasaviritys on soittimien viritysjärjestelmä, jossa oktaavi jaetaan tasaisesti joukkoon sävelaskelia niin että jokainen sävelten väli on yhtä suuri. Välien yhtäsuuruus tarkoittaa, että jokainen kahden peräkkäisen sävelen taajuuksien suhde on vakio. Puhuttaessa tasavireisyydestä tarkoitetaan yleensä, että oktaavi on jaettu 12 osaan (/ oktaavia on puolisävelaskel). Tämä merkitsee, että puoliaskelen päässä toisistaan olevien sävelten taajuuksien suhde on formula_1 ≈ 1,05946 ja esimerkiksi kvintin (seitsemän puoliaskelen) päässä toisistaan olevien sävelten taajuuksien suhde on formula_2 ≈ 1,49831. Tämä siis poikkeaa jonkin verran puhtaasta kvintistä, jossa suhde on / eli 1,5.
Tasaviritys on länsimaisessa musiikissa yleisin viritysjärjestelmä. Kaikki soittimet, joiden sävelien korkeutta ei voida soittaessa portaattomasti muuttaa, viritetään yleensä tasavireisiksi. Tällaisia instrumentteja ovat muiden muassa piano ja kitara.
Tasaviritys keksittiin Kiinassa 300-luvulla, mutta otettiin länsimaissa laajalti käyttöön vasta 1700-luvulla. Tasavirityksen hyviä puolia on se, että kaikki sävellajit kuulostavat samankaltaisilta ja musiikki voidaan transponoida sellaisenaan mihin tahansa sävelkorkeuteen. Tasavirityksen huonoja puolia taas on, ettei mikään intervalli, oktaaveja lukuun ottamatta, ole puhdas. Länsimaisen ihmisen sävelkorva on kuitenkin yleensä tottunut tähän epäpuhtauteen. Lisäksi enharmoniset sävelet, kuten fis ja ges, soivat samankorkuisina, vaikka puhtaasti viritettyinä niiden välillä olisi pieni korkeusero. Sävellajien samankaltaisuuden takia myös eri sävellajien ominaisluonteet hämärtyvät ja siten osa musiikin monimuotoisuudesta katoaa.
Kumpuaminen
Kumpuaminen on oseanografinen ilmiö, jossa tiheää, yleensä ravinteikasta vettä kohoaa meren pintaa kohti. Kumpuamista tapahtuu yleensä rannikoiden läheisyydessä, mutta tuuli voi aiheuttaa kumpuamista myös keskemmällä valtamerta tai se voi liittyä merenpohjan topografiaan. Vastakkaista ilmiötä, jossa vesi painuu kohti pohjaa, kutsutaan painumiseksi.
Rannikon lähettyvillä tapahtuva kumpuaminen tunnetaan parhaiten ja siitä on ihmiselle eniten hyötyä kalastuksen kannalta. Kumpuaminen tuo pintaan ravinteikasta vettä, jonka perässä tulevat planktonia ravintonaan käyttävät merenelävät. Kumpuamista tapahtuu etenkin Perun, Arabianmeren ja Kalifornian rannikoilla sekä eteläisen Afrikan länsi- ja Uuden-Seelannin itärannikolla.
Avaintekijä rannikon lähellä tapahtuvassa kumpuamisessa on Coriolis-ilmiö, joka kääntää merivirtoja pohjoisella pallonpuoliskolla virtaussuunnasta oikealle ja eteläisellä vasemmalle. Kun tuuli puhaltaa rannikon suuntaisesti, Coriolis-ilmiö aiheuttaa joko rannikolta poispäin tai rannikkoa kohti suuntautuvan virtauksen, ns. Ekmanin kuljetusvirran. Jos vesi kulkeutuu rannikolta poispäin, sen korvaa syvemmältä nouseva tiheämpi vesi. Päinvastaisessa tapauksessa tapahtuu painumista.
Myös konvektio voi aiheuttaa veden nousemisen kohti pintaa, mutta tällöin ei tarkkaan ottaen ole kyse kumpuamisesta. Konvektiota tapahtuu myös muissa fluideissa, esimerkiksi Maan vaipan magmassa tai tähden plasmassa.
Kumpuaminen nostaa pintaan ravinteikasta vettä, jossa on runsaasti nitraatteja ja fosfaatteja, mikä johtaa yksisoluisten levien eli fytoplanktonin runsaaseen lisääntymiseen. Tämän vaikutus näkyy koko ravintoketjussa, jonka viimeinen lenkki plankton on. Esimerkiksi merenalaisen vuoren lähellä tapahtuvat merivirtojen poikkeamat voivat aiheuttaa paikallista kumpuamista, mikä näkyy eliörikkaana alueena keskellä muuten tuottamatonta valtamerta.
Jerusalemin temppeli
Jerusalemin temppeli voi tarkoittaa:
Perhosuinti
Perhosuinti on yksi uintitekniikoista ja kilpailulaji. Perhosuinti on fyysisesti ja teknisesti vaativin ja vapaauinnin jälkeen toiseksi nopein uintilaji yhdessä selkäuinnin kanssa. Perhosuinnissa molemmat kädet heitetään eteenpäin veden pinnan yläpuolella yhdessä kahden potkun kanssa.
Perhosuintia uidaan vatsallaan. Vauhti tuotetaan käsivedoilla ja jaloilla.
Käsivedon alussa uimarin kädet osuvat veteen pään etupuolella lähellä toisiaan. Tämän jälkeen käsiä yleensä viedään hieman sivulle ja sitten ne laitetaan koukkuun ja niitä ryhdytään viemään taaksepäin kämmenten osoittaessa varpaita kohti. Käsiä viedään kohti reisiä ja vedon loputtua ne nostetaan vedenpinnan yläpuolelle ja tuodaan takaisin eteen. Vedon palautuksen alussa uimari kääntää päätään eteenpäin tai sivulle voidakseen tarvittaessa hengittää.
Yhden käsivedon aikana tehdään kaksi ns. delfiinipotkua, jossa molemmat jalat tekevät pystysuuntaista potkuliikettä. Ensimmäinen potku eli ns. ykköspotku tehdään käsien tullessa veteen ja ns. kakkospotku käsien tehdessä lopputyönnön. Nilkat pidetään suorina ja polviakin koukistetaan vain vähän.
FINAn hyväksymiä virallisia kilpailulajeja ovat 50, 100 ja 200 metrin perhosuinti.
Perhosen sääntöjä on ajoittain muokattu vastaamaan ajan vaatimuksia. Esimerkiksi Tero Välimaa nousi perhosuimarina Suomen huipulle hyödyntämällä tehokasta delfiinipotkua pysytellen veden pinnan alapuolella lähes koko uintisuorituksen ajan. Myöhemmin FINA kuitenkin päätti katsojaystävällisyyttäkin ajatellen, että lähdön tai käännöksen jälkeen uimarin pään on noustava veden pinnan yläpuolelle ennen 15 metrin merkkiä.
Yleisimpiä hylkäyssyitä perhosessa ovat:
Mark Spitzin Münchenin olympialaisissa 1972 voittamiin seitsemään kultamitaliin sisältyivät sekä 100 että 200 metrin perhosuinnit. Kaikkien aikojen menestynein olympiauimari Michael Phelps voitti myös useita kultamitaleja perhosuinneissa. Naisten viime vuosien menestyksekkäin perhosuimari on Ruotsin Sarah Sjöström.
Suomalaisista Jere Hård on voittanut kolme Euroopan-mestaruutta 50 metrin perhosuinnissa, kaksi pitkällä radalla ja yhden lyhyellä. Matti Rajakylä saavutti samalla matkalla lyhyen radan EM-pronssin vuonna 2005.
Perhosuinti on kuluttavin ja fyysisesti vaativin uintilaji mutta lyhyillä matkoilla toiseksi nopein. Verrattaessa perhos- ja selkäuinnin maailmanennätyksiä ero on suurimmillaan sadalla metrillä ja lähes olematon kahdellasadalla. Lähtö ja käännökset tosin vaikuttavat vertailuun, sillä selkäuinnissa lähdetään liikkeelle vedestä, jolloin sukellukseen saa pienemmän voiman kuin muissa uintilajeissa.
Aloitteleville uimareille perhosuinnin oppiminen on usein vaikeaa, ja kilpailusääntöjen mukaisen tekniikan hallitseminen vaatii monilta pitkään kestävää harjoittelua. Osa kilpauimareista tosin pitää rintauintia perhosta raskaampana uintimuotona. Erityistä merkitystä tekniikan oppimisessa on hartiaseudun lihasten liikkuvuudella. Vaativuudestaan johtuen perhosuintia ei juuri käytetä kuntoilumuotona.
Oratorio
Oratorio (ital. "rukoushuone") on musiikkiteos orkesterille, kuorolle ja laulusolisteille. Se poikkeaa oopperasta näyttämötoiminnan ja lavasteiden puuttumisella ja sen libretto käsittelee tavallisesti raamatullisia tai muita uskonnollisia aiheita - joskus myös antiikin tarustoa. Yhtenä oratorion alalajina voidaan pitää passiota, jossa kuvataan nimenomaan Kristuksen kärsimysnäytelmä.
Oratorio syntyi rinnan oopperan kanssa ja sen tyyli on yleensä ollut hyvin lähellä saman ajan oopperatyyliä. Oopperassa keskeinen narratiivinen ja dramaattinen tapahtumien kulku saattaa kuitenkin oratoriosta puuttua kokonaan tai on ainakin miedompaa. Keskeinen musiikillinen ero on kuoro-osuuksien selvästi vahvempi osuus oratorioissa. Barokin aikana samat säveltäjät sävelsivät usein molempia teoslajeja siten, että uskonnollisiin aiheisiin keskittyneitä oratiorioita esitettiin paastonaikana, jolloin ei ollut sopivaa esittää maallisia aiheita käsitteleviä viihteellisia oopperoita. Oratorioita sävellettiin eniten 1600-luvun loppupuolella ja 1700-luvulla.
Oratoriossa on:
Tunnetuimpia oratorioita ovat Georg Friedrich Händelin "Messias", Johann Sebastian Bachin "jouluoratorio", Joseph Haydnin "Luominen" ja "Vuodenajat" sekä Felix Mendelssohnin "Elias".
Hyde Park
Hyde Park on Lontoon suurin kuninkaallinen puisto. Alun perin se oli kuningas Henrik VIII:n metsästysmaa, jonka hän hankki Westminster Abbeyn munkeilta vuonna 1536. Puistossa on 137 hehtaaria puita ja ruohoa, mahdollisuus veneillä ja uida Serpentine-järvessä sekä ratsastaa Rotten Row’lla. Puistossa sijaitsevat myös Speakers’ Corner ja kaunis puutarha, joka ympäröi edesmenneen Walesin prinsessa Dianan asuntoa, Kensingtonin palatsia.
Hyde Park ulottuu Serpentine-järveen, jonka länsipuolella ovat Kensingtonin palatsin puutarhat. Itse järvi luotiin 1730-luvulla Yrjö II:n vaimon kuningatar Carolinen käskystä. Puistossa on muistomerkki prinsessa Dianalle ja Holocaust-muistomerkki. Myös nykytaiteen Serpentine Gallery -museo sijaitsee Serpentinen rannalla.
Puistossa sijaitsee tunnettu alue ”Speakers’ Corner”, jossa kuka tahansa voi sunnuntaisin pitää puheen.
Puistossa on järjestetty monia tilaisuuksia. Siellä juhlittiin vuonna 1814 Napoleonin kukistumista ja pidettiin Lontoon maailmannäyttely vuonna 1851, jolloin Crystal Palace pystytettiin puiston maille.
Hyde Parkissa on myös järjestetty monia rock-konsertteja. Esiintyjinä ovat olleet muun muassa Jethro Tull (1968), Blind Faith (1969), The Rolling Stones (1969), King Crimson (1969), Pink Floyd (1970), Roy Harper (1971), The Who (1973), Eric Clapton (1996), Bon Jovi (2003), Red Hot Chili Peppers (2004), Queen ja Paul Rodgers (2005) ja Foo Fighters (2006). Queenin konsertissa vuonna 1976 oli yli 150 000 kuuntelijaa. Myös The Beatles on esiintynyt Hyde Parkissa. Live 8 -konsertti järjestettiin Hyde Parkissa 2. heinäkuuta 2005.
Puistossa on järjestetty useita mielenosoituksia aina naisten äänioikeuden vaatimisesta Irakin sodan vastustamiseen.
Hyde Park on keskeisessä asemassa John Galsworthyn romaanitrilogiassa "Forsytein taru", jossa se toimii yhtenä Forsytein mahtisuvun tragedian näyttämönä. Kirjassa sanotaan, että suvun vanhin sukupolvi vartioi kuninkaallista puistoa asuessaan Hyde Parkin joka laidalla.
XLink
XLink (Extensible Linking Language) on XML-dokumenttien tehokasta ulkoista linkitystä varten tuotettu kieli. XLink on W3C-spesifikaatio ja se mahdollistaa esimerkiksi ristiin- ja taaksepäin viittaukset.
XLinkissä on kaksi tapaa linkittää XML-dokumentteja. Laajennetut linkit ovat monimutkaisempia linkityksiä ja yksinkertaiset linkit toimivat samalla periaatteella kuin HTML-linkit. Laajennetut linkit tarjoavat mahdollisuuden linkkien kokoomiseen erilliseen tietokantaan, jolloin dokumenttia ei tarvitse muokata linkin muuttuessa.
Matotškin Šar
Matotškin Šar ("Маточкин Шар") on salmi, joka erottaa toisistaan Novaja Zemljan pohjois- ja eteläsaaren. Se myös yhdistää toisiinsa Barentsinmeren ja Karanmeren. Salmi on noin 100 kilometriä pitkä ja kapeimmalta kohdaltaan sen leveys on 600 metriä. Suurimman osan vuodesta salmi on jäässä.
Giuseppe Mezzofanti
Giuseppe Caspar Mezzofanti (17. syyskuuta 1774 – 15. maaliskuuta 1849) oli bolognalainen katolinen kardinaali ja kielitieteilijä. Hän osasi tai ymmärsi noin 60 eri kieltä. Hän syntyi Bolognassa ja opiskeli siellä teologiaa. Hänet vihittiin papiksi vuonna 1797, ja samana vuonna hänestä tuli Bolognan yliopiston arabian kielen professori.
Gordion
Gordion oli muinaisen Fryygian pääkaupunki. Se sijaitsi noin 70 km Ankarasta lounaaseen. 
Kaupunki on nimetty myöhemmin Fryygian ensimmäisen kuninkaan Gordioksen mukaan ja siitä tuli fryygialaisten pääkaupunki noin 1100-luvulla eaa. Gordioksen kuoleman jälkeen koko valtakunta jäi hänen pojalleen, nimestään kuuluisalle Midakselle.
Kaupunki oli rakennettu tasangon keskelle laakealle Yassi Hoyuk -nimiselle vuorelle. Se oli vahvasti linnoitettu ja sitä ympäröi koko matkalta korkea muuri. Kaupungin keskellä kohosi kuninkaallinen palatsi, jolla oli omat muurinsa. Mahdollisten hyökkääjien oli yritettävä päästä kaupunkiin jykevän 9 metriä korkean ja 23 metriä pitkän porttimonumentin läpi, jota edelsi jyrkkää ja pitkä luiska. Rakennelman tarkoitus oli saada vastustaja unohtamaan hyökkäysaikeensa ja menettämään rohkeutensa. Muureilta puolustajat saattoivat valita maalinsa rauhassa.
Fryygian valtakunta kukoisti 700-luvulla eaa. Midaksen ollessa hallitsijana, noin 700 eaa., pääkaupunki tuhoutui valtakuntaan tapahtuneen hyökkäyksen yhteydessä suuressa tulipalossa. Hyökkääjinä on useimmiten pidetty Kaukasus-vuorilta peräisin olevaa kimmerialaisten paimentolaisheimoa.
Tämän jälkeen Gordion ja koko valtakunta joutui Lyydian vallan alle. Kun persialaiset kukistivat Lyydian 547 eaa. tuli Gordionista osa heidän hallitsemaansa Fryygian maakuntaa.
Vuonna 334 eaa. makedonialaiset kuitenkin valloittivat Gordionin. Ollessaan Gordionissa Aleksanteri Suuren sanotaan ratkaisseen niin sanotun "Gordionin solmun". Aleksanterin kuoleman jälkeen Gordionia hallitsivat aluksi seleukidit, mutta galatialaiset valtasivat sen heiltä. Myöhemmin se joutui Pergamonin Attalidien valtaan ennen kuin roomalaiset valtasivat sen.
Gordionin kaupunki löydettiin kaivauksissa vuonna 1900 Gustav ja Alfred Körten tekemissä kaivauksissa. Kaivauksissa ei saavutettu varhaisimpia, voin vuoden 800 eaa. aikaisia kerroksia, mutta he löysivät hautoja, joiden esineistö ajoitettiin 700-luvulle eaa. Löydösten joukossa oli esimerkiksi keramiikkaa sekä puu- ja metalliesineitä. Vuosina 1950-1973 Rodney S. Young Pennsylvanian yliopistosta johti Gordionin kaivauksia ja vuonna 1988 kaivaukset kaupungin alueella käynnistettiin uudelleen.
Mi-la-ras-pa
Rje-btsun Mi-la-ras-pa (myös "Jetsun Milarepa", n. 1040–1123) oli tiibetiläinen kirjailija, mystikko ja runoilija, lamalainen erakkojoogi.
Teoksissaan hän kuvasi vuoristoisen maansa Tiibetin ihmisten elämää ja luontoa sekä mystisiä kokemuksia. Hän kuvaa säkeissään myös erakon kehittymistä noidasta pyhäksi mieheksi. Milarepa on tunnetuin Tiibetin runoilijoista. Hän on keskeinen tiibetinbuddhalaisen kagyu-koulukunnan historiassa. Hänen opettajansa Marpa toi opetukset Intiasta. Milarepan pääoppilaat olivat Gampopa ja Rechung Dorje Drakpa.
Tasaday-heimo
Tasaday on vuonna 1971 Mindanaolta, Filippiinien toiseksi suurimmalta saarelta, löydetty ihmisheimo, joka eli eristyksissä sademetsässä kivikauden tasolla. Koko heimo saattoi kuitenkin olla keksitty.
1970-luvulla tasaday-heimo herätti laajaa mielenkiintoa eri puolilla maailmaa. Antropologeja ja muita tutkijoita kiinnostivat heimon keräilyelämäntapa, heidän tuntematon kielensä ja eristäytynyt elämäntapansa. Heimo ei käyttänyt vaatteita, sillä ei ollut aseita eikä sen kielessä ollut vastinetta sanalle "sota". Vuonna 1972 kontaktit ulkomaailmaan lopetettiin täysin.
Länsimaiset toimittajat tapasivat heimon jäseniä uudelleen vuonna 1986. Tällä kertaa heimolaiset asuivat majoissa ja pukeutuivat länsimaisiin vaatteisiin. Koko heimon epäillään olleen hallituksen poliittisista syistä keksimä huijaus. Vuonna 2005 tasaday-heimolaisten lukumäärä oli 160.
Vuorovesiporras
Vuorovesiporras eli vuoksiaalto on ilmiö, jossa vuorovesi aiheuttaa virtausta vastaan liikkuvan, aallon kaltaisen portaan esimerkiksi jokeen. Vuorovesiportaita esiintyy vain harvoissa paikoissa maailmassa, usein siellä missä vuoroveden vaihtelu on erityisen voimakasta ja missä vesi joutuu kapenevaan jokeen tai lahteen. Suuret portaat voivat aiheuttaa vaaraa laivoille, mutta tarjoavat myös mahdollisuuden lainelautailuun.
Jokia, joissa on havaittu vuorovesiportaita:Nimeä "vuoksiaalto" on aikaisemmin käytetty harhaanjohtavasti tsunamista.
Rikkidioksidi
Rikkidioksidi (SO) on väritön, pistävänhajuinen, ärsyttävä ja syövyttävä kaasu. Se on rikin ja hapen yhdiste, jota syntyy muun muassa rikin tai rikkipitoisten aineiden palaessa, esimerkiksi eräitä fossiilisia polttoaineita käytettäessä sekä tulivuorenpurkausten yhteydessä. Kivihiiltä poltettaessa kaikki kivihiilen sisältämä rikki hapettuu rikkidioksidiksi. Rikkidioksidi esiintyy ulkoilmassa hiukkasina tai kaasumaisena aerosolina.
Rikkidioksidia pidetään ongelmallisena ilmansaasteena, koska se reagoi herkästi veden kanssa muodostaen rikkihapoketta (SO + HO → HSO), joka muuntuu edelleen rikkihapoksi HSO tai sulfaatiksi eli rikkihapon suolaksi SO. Rikkihappoa liukenee pilvien sisältämiin vesipisaroihin, jotka satavat alas maaperää ja vesistöjä happamoittavana ja rakennusmateriaaleja syövyttävänä happamana sateena. Hapan sade syövyttää myös erilaisia materiaaleja sekä aiheuttaa haittaa ihmiselle ja muille eliöille.
Rikkidioksidi on vesiliukoista, ja sen takia suurin osa hengityselimistöön joutuneesta rikkidioksidista jääkin ylähengitysteiden kosteisiin limakalvoihin. Osa siitä kuitenkin päätyy keuhkorakkuloihin asti, ja aiheuttaa kudosvaurioita. Se ärsyttää hengitysteitä ja suuria keuhkoputkia. Tyypillisiä äkillisiä oireita ovat yskä, nuha, hengenahdistus ja keuhkoputkien supistuminen. Erityisesti astmaatikot ovat herkkiä rikkidioksidille, ja pakkanen pahentaa rikkidioksidista aiheutuneita oireita. Rikkidioksidi aiheuttaa myös silmien ärsytystä. Pitkäaikainen altistuminen rikkidioksidille vaurioittaa hengitysteiden lisäksi hammaskiillettä.
Rikkidioksidi vaurioittaa suurina pitoisuuksina puiden lehtiä ja neulasia.
Rikkidioksidipäästöillä on toisaalta huomattava ilmaston lämpenemistä hidastava vaikutus, koska rikkihappo- ja sulfaattihiukkaset viilentävät ilmakehää.
Puhdistusmenetelmät ovat kehittyneet viime vuosikymmenien aikana, EU on päätöksillään pyrkinyt vähentämään rikkidioksidipäästöjään mahdollisimman paljon, ja esimerkiksi Suomessa rikkidioksidipäästöt ovatkin vähentyneet tehokkaasti. Nykyään Suomen rikkidioksidipäästöt ovat enää noin kymmenes siitä, mitä ne olivat 1980-luvulla.
Rikkidioksidin CAS-numero on 7446-09-5.
Rikkidioksidia käytetään elintarvikkeiden säilöntäaineena ja sen merkintä tällöin on E220.
Nostava runko
Lentokone jossa on nostavan runko on muotoiltu siten, että kone on ylhäältä kuperampi kuin alhaalta, jolloin syntyy noste. Nostavan rungon avulla lentokoneen siipiä voidaan pienentää tai ne voidaan poistaa kokonaan. Nostavaa runkoa ollaan käytetty hävittäjissä pienemmän koon takia ja avaruussukkuloissa painon vähentämiseksi.
Venäjän avaruusjärjestön suunnitteleman Kliper-nostavan rungon on tarkoitus korvata ballistinen Sojuz-avaruusalus. Lisäksi NASA on tutkinut mahdollisuutta käyttää nostavia runkoja avaruusaluksissa ja lentokoneissa.
Australian jalkapallomaajoukkue
Australian jalkapallomaajoukkue on Australian jalkapalloliiton ("Football Federation Australia") kokoama Australiaa jalkapallossa edustava maajoukkue. Sen virallinen lempinimi on "Socceroos". Australia on esiintynyt jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuissa neljästi: vuosina 1974, 2006, 2010 ja 2014. Vuoden 2006 turnauksessa Australia eteni neljännesvälieriin asti, kunnes Italia löi sen niukasti maalein 1–0.
Australian maajoukkueen päävalmentajana toimii lokakuussa 2013 tehtäväänsä nimitetty Ange Postecoglou.
Tunnetuimpia australialaispelaajia ovat muun muassa Harry Kewell, Mark Viduka, Tim Cahill ja Aaron Mooy.
Australian jalkapallomaajoukkue koottiin ensimmäisen kerran vuonna 1922 Uudessa-Seelannissa pelattuun turnaukseen. Seuraavien 25 vuoden ajan Australian vakiovastustajia olivat Uusi-Seelanti, Kiina ja Etelä-Afrikka. Lentolippujen halpenemisen jälkeen vastustajien määrä kasvoi. Kuitenkin Australian maantieteellinen eristyneisyys on aina vaikuttanut maan jalkapalloelämään.
Vuoden 2006 jalkapallon MM-kisoissa nähtiin Australian historian toinen esiintyminen MM-tasolla. Edellinen vierailu nähtiin vuoden 1974 MM-kisoissa. Seuraavina 32 vuotena Australia koki useita niukkoja karsiutumisia. Vuosien 1970, 1978, 1982 ja 1986 karsintalohkoissa pelasivat Australian ja muiden OFC:n jäsenten lisäksi poliittisista syistä Taiwan, Iran ja Israel sekä muita maantieteellisesti eristäytyneitä maita. Australia pärjäsi näissä karsinnoissa hyvin, mutta lohkovoiton jälkeen seurasi aina jatkokarsinnat muutamaa UEFAn tai CONMEBOLin maata vastaan, mikä osoittautui toistuvasti liian kovaksi tehtäväksi.
Vuoden 1998 karsinnoissa OFC:lle tarjottiin helpotusta, sillä kisojen pääsyyn vaadittiin liiton lohkovoiton lisäksi vain yhden jatkokarsintavastustajan voittaminen. Karsittaessa vuoden 1998 ja 2002 MM-kisoihin Iran ja Uruguay pudottivat Australian, mutta vihdoin vuoden 2006 MM-karsinnoissa Australia onnistui lyömään Uruguayn rangaistuspotkuilla.
Vuonna 2006 Australia siirtyi Oseanian liitosta OFC:stä Aasian maanosaliiton AFC:n jäseneksi. Näin ollen Australia siirtyi MM-karsinnoissakin pelaamaan Aasian ryhmään. Vuoden 2010 MM-turnaukseen karsittaessa Australia voittikin komeasti tappioitta neljännen karsintakierroksen voittamalla 8 ottelua ja pelaamalla kaksi tasapeliä. Lopputurnauksessa maa hävisi Saksalle 0-4, pelasi Ghanaa vastaan 1-1 tasapelin ja voitti Serbian 2-1. Lopulta se putosi jatkopeleistä maalieron turvin.
Australia pitää hallussaan jalkapallon historian suurimaalisinta maaotteluvoittoa (32–0 Amerikan Samoasta) vuoden 2002 MM-karsinnoista.Maaottelut ja maalit päivitetty 22. heinäkuuta 2013.
Swissair
Swissair (lyhenne nimestä Swiss Air Transport Company Limited, saks. "Schweizerische Luftverkehr AG") oli Sveitsin kansallinen lentoyhtiö 71 vuoden ajan (1931–2002). Swissair syntyi lentoyhtiöiden Balair ja Ad Astra Aero fuusioituessa. Suurimman osan eliniästään Swissair oli tunnettu taloudellisesta vakaudestaan, ja se tunnettiinkin "lentävänä pankkina". Swissairia pidettiin Sveitsin kansallissymbolina. Valtio omisti Swissairista noin 30 %, romahtaessaan yrityksen omistivat holdingyhtiö SAirGroup ja lentoyhtiöt Crossair ja Balair. Swissairin tärkeimmät kentät olivat Geneven ja Zürichin kansainväliset lentokentät.
1990-luvulla Swissair aloitti suuren laajennusohjelman, joka tunnettiin "Hunter Strategynä". Ohjelman avulla yritys pyrki laajentumaan ostamalla omistusosuuksia pienistä lentoyhtiöistä sen sijaan, että se olisi liittoutunut muiden yhtiöiden kanssa. Swissair hankki 49,5 prosentin osuuden Sabenasta, Belgian kansallisesta lentoyhtiöstä ja osti kaksi pienempää ranskalaista lentoyhtiötä, Air Libertéen ja AOM:n.
Strategia osoittautui kuitenkin liian kalliiksi, ja vuonna 2001 raskaasti tappiollinen Swissair haettiin osittaiseen konkurssiin. Sveitsin suurinta pankkia UBS AG:tä syytettiin siitä, ettei se enää myöntänyt Swissairille luottoa. Vuonna 2002 Swissairin lentokoneet ja kannattavat reitit liitettiin tytäryhtiö Crossairiin, ja muut osat lakkautettiin tai myytiin. Crossair sai uuden nimen vuonna 2002: Swiss International Air Lines eli Swiss.
Tukiranka
Tukiranka on eliön ruumista sisä- tai ulkopuolisesti tukeva elimistön osa. Selkäjänteisillä on sisäinen tukiranka, ja esimerkiksi niveljalkaisilla on sen sijaan ulkoinen tukiranka. Luiden lisäksi tukirankaan lasketaan rustot ja tietyssä mielessä myös lihakset, jänteet ja nivelsiteet.
Joulutähti
Joulutähti ("Euphorbia pulcherrima") eli tähtilatva on tyräkkikasvien heimoon kuuluva kasvilaji. Laji on kotoisin Väli-Amerikasta ja sitä käytetään laajasti koristekasvina. Joulutähti ei ole myrkyllinen, mutta syötynä paikallisesti ärsyttävä.
Joulutähti kasvaa parhaimmillaan noin 3 metriä korkeaksi pensaaksi tai pieneksi puuksi. Tummanvihreät lehdet ovat suuria, muodoltaan soikeita tai vinoneliömäisiä ja yleensä teräväkärkisiä. Tyvestä lehdet ovat usein suurihampaisia. Oksien kärkien suojuslehdet ovat huomiota herättävän kirkkaanpunaisia ja ne säilyvät kuivan kauden ajan kasvin ollessa muuten lehdetön. Pienet, viherstävänkeltaiset kukat ovat suojuslehtien keskellä. Kukissa on punaisia hedetuppoja ja niiden välissä keltaisia sarvimaisia eritysrauhasia. Luonnonvaraisenakin joulutähden kukinta ajoittuu talviaikaan.
Joulutähti ei ole myrkyllinen, mutta syötynä paikallisesti ärsyttävä.
Joulutähti on alkujaan kotoisin Väli-Amerikasta ja Meksikosta.
Joulutähteä kasvatetaan puutarhojen ja pihojen koristepensaana tai -puuna. Laji on kuitenkin parhaiten tunnettu joulunajan koristekasvina.
1960-luvulla norjalaiset kehittivät joulutähdestä matalia ja väriltään joulunpunaisia kasveja. Kasvia oli sitä ennen käytetty vain leikkokukkana, koska se teki pitkät varret eikä sopinut sellaisena ruukkukasviksi. 1990-luvulla joulutähdestä jalostettiin minimuotoja, jotka ovat suosittuja erilaisissa istutuksissa. Pääosa viljellyistä joulutähdistä ovat punasuojuslehtisiä, mutta siitä on jalostettu myös muun muassa valkosuojuslehdellisiä lajikkeita.
Joulutähti on Suomen suosituin joulukukka: sitä ostaa kaksi kolmasosaa kotitalouksista. Se on suosittu myös muualla. Pelkästään Euroopassa joulutähtiä viljellään yhteensä 100 miljoonaa joka vuosi. Joulutähden kasvatus on taloudellisesti tärkeää etenkin Alankomaissa ja Yhdysvalloissa.
Joulutähti ostetaan yleensä joulunajan kaunistukseksi, mutta sitä voidaan kasvattaa myös monivuotisena huonekasvina. Joulutähti on lyhyenpäivänkasvi, joten kukkiakseen se tarvitsee 6–8 viikon jakson, jolloin päivän valoisa aika ei saa ylittää kymmentä tuntia.
Yhdysvalloissa 12. joulukuuta vietetään kansallista joulutähtipäivää (Poinsettia Day). Päivä on valittu joulutähden Yhdysvaltoihin tuoneen Meksikon suurlähettilään ja kasviharrastajan Joel Roberts Poinsettin (1779–1851) kuolinpäivän mukaan.
EbXML
EbXML (lyhenne sanoista Electronic business Extensible Markup Language) on määritysperhe, joka sisältää joukon standardeja ja muita määrityksiä sähköiseen liiketoimintaan.
EbXML-hankkeen tarkoituksena on edistää sähköistä kaupankäyntiä sekä yhtenäistää säädöksiä ja teknisiä ratkaisuja, parantaen siten kaikkien liiketoiminnan osapuolten toimintaa. Pyrkimyksenä on luoda globaali yhteisö, jossa eri yritykset koosta tai sijainnista riippumatta voivat viestiä keskenään ja löytää uusia osapuolia liiketoimintaansa.
EbXML-määritysperhe tarjoaa yrityksille kehyksen elektronisen liiketoiminnan käyttöönottoon, liikekumppaneiden löytämiseen, tiedonvälitykseen sekä yhteistyön ja sopimusten hallintaan.
ebXML:n on sanottu olevan enemmän kunnianhimoinen standardointihanke kuin käytännöllinen määritysperhe. Toimialariippumattomana hankkeena ebXML ei ole kyennyt määrittelemään monia asioita niin yksityiskohtaisesti kuin monet olisivat halunneet. Tämä on hidastanut standardien leviämistä ja ebXML:n käyttöönottoa.
Ruotsin kansallissosialistinen rintama
Ruotsin kansallissosialistinen rintama (, "NSF") oli ruotsalainen kansallissosialistinen puolue. Se perustettiin 8. elokuuta 1994 Karlskronassa. Varsinaiseksi puolueeksi NSF julistautui 20. huhtikuuta 1999, Adolf Hitlerin syntymäpäivänä.
Puoluetta johti kolmen miehen neuvosto. Se haarautui pienempiin paikallisiin jaoksiin, jotka itsessään olivat pienimuotoisia järjestöjä. Kaikki olivat kuitenkin ylimmän johdon käskynalaisuudessa ja sen kautta nivoutuneita yhdeksi suuremmaksi kokonaisuudeksi, Ruotsin kansallissosialistiseksi rintamaksi.
Puolue lakkautettiin 22. marraskuuta 2008, jolloin sen seuraajaksi perustettiin Folkfronten-puolue. Se muutti nimekseen myöhemmin Ruotsalaisten puolueen, ja luopui mm. hakaristisymboleista. Uusi puolue sai ensimmäisen kunnanvaltuutettunsa vuoden 2010 vaaleissa.
NSF ilmoitti tavoitteekseen ”pelastaa Ruotsi ja ruotsalainen kansa sukupuutolta”. Sukupuutolla NSF tarkoitti monikulttuurisuutta: se pelkäsi Euroopan ulkopuolelta tulevien maahanmuuttajien tuhoavan maan alkuperäisen kulttuurin rikastamalla sitä omilla perinteillään. Monikulttuurisuushankkeen pääarkkitehdeiksi NSF syytti demokraatteja, jotka olivat heidän mukaansa olleet liian anteliaasti avaamassa ovia muille kulttuureille oman kulttuurinsa kustannuksella, sekä kansainvälisiä sionisteja. Pelastuskeinoksi NSF esitti ruotsalaisen kulttuurihistorian yhä suurempaa vaalimista, pohjoismaisten perinteiden kunnioitusta sekä maahanmuuttopolitiikan jyrkkää tiukentamista.
NSF järjesti useita mielenilmauksia, marsseja ja julkisia kokoontumisia ympäri Ruotsia. Aatetta levitettiin eteenpäin myös muun muassa lentolehtisten ja konserttien avulla. NSF:n jäsenet vieralivat myös suuremmissa kansallissosialistissa kokoontumisissa, muun muassa Tanskassa ja Saksassa.
Puolueen tavoitteena oli saavuttaa lähitulevaisuudessa paikkoja paikallisista parlamenteista; rakentaa alusta, josta voi ponnistaa ja laajentua lopulta koko valtion kattavaksi puolueeksi. Vuoden 2006 parlamenttivaaleissa he odottivat saavansa edes muutaman paikan parlamenteista ympäri Ruotsia, eritoten eteläisiltä alueilta, mutteivät saaneet yhtään.
NSF julkaisi nimellä "Den Svenske Nationalsocialisten" (”ruotsalaiset kansallissosialistit”) kulkevaa sanomalehteä, jonka avulla se pyrki herättämään ruotsalaisia aatteeseensa. Lehteä julkaistiin myös internet-painoksena.
FN F2000
FN F2000 on belgialaisen FN Herstalin suunnittelema ja valmistama modulaarinen bullpup-tyyppinen rynnäkkökivääri, joka esiteltiin vuonna 2001.
Aseen standardimallissa on irrotettava 1,6 kertaa suurentava optinen tähtäin, mutta sen Picatinny-kiinnityskiskoon voi kiinnittää halutun mallisen, esimerkiksi yötähtäimen, tai sen voi korvata FN:n laser-etäisyysmittarilla varustetulla tähtäinmoduulilla, jonka tietokone pystyy laskemaan sekä kiväärin luodin että heittimen kranaatin osumapisteen.
Etutukin tilalle voi kiinnittää FN:n 40 mm kranaatinheittimen tai XM303-moduulin, jolla voi ampua ei-tappavia 12-kaliiperisia maali- tai kyynelkaasuammuksia, saatavissa on myös lampulla tai laserosoittimella varustettuja etutukkeja.
Aseen etuosasta tapahtuvan hylsynpoiston ja molemminpuolisen tulenvalitsimen vuoksi se soveltuu sekä oikea- että vasenkätisille ilman mitään rakenteellisia muutoksia.
HFM
Helsingin Miekkailijat (lyh. HFM, ) on Suomen vanhin miekkailuseura, joka perustettiin 29. marraskuuta 1923.
Seuran perustajiin kuului muun muassa everstiluutnantti Carl Aejmelaeus-Äimä, joka toimi tasavallan presidentti K. J. Ståhlbergin adjutanttina. 1930-luvulla seuran johtohahmoksi nousi Nils Sjöblom, joka oli opiskellut miekkailunopettajaksi Tanskassa. Sjöblomin aloitteesta avattiin seuran ensimmäinen miekkailusali Fredrikintorille. Se kuitenkin tuhoutui talvisodan pommituksissa 1939. Sittemmin seuran sali sijaitsi Sörnäisissä, Käenkujalla. 2010-luvun puolestavälistä alkaen sali on sijainnut entisessä liikehuoneistossa Kyllikinkadulla Länsi-Pasilassa.
Seuran jäseniin kuuluvat kymmenkertainen veteraanikalvan maailmanmestari Marja-Liisa Someroja, miesten maajoukkueen Niko Vuorinen ja Jaakko Paavolainen, vuoden 2005 kalvan Pohjoismaiden mestari András Koroknay-Pál sekä Suomen mestarit Catharina Kock ja Alexander Lahtinen.
Seuran puheenjohtajana toimii Anneli Vuorinen.
Hattara (makeinen)
Hattara on hattarakoneella sokerista valmistettua makeaa ainetta. Se koostuu hyvin ohuista, silkkimäisistä sokerisäikeistä. Suurin osa hattarasta on ilmaa: sokeria siinä on vain runsas ruokalusikallinen. Se on hyvin makeaa ja muuttuu kastuessaan tahmeaksi. Suussa se tuntuu pehmeältä ja villavalta kuin pumpuli mutta liukenee nopeasti. Hattarat värjätään yleensä elintarvikeväreillä. Tyypillisin hattaran väri on vaaleanpunainen.
Hattaroita myydään huvipuistoissa ja muissa huvittelupaikoissa.
Hattarakoneessa on keskellä pieni kulho, johon sokeri ja elintarvikeväri kaadetaan. Sokeri kuumennetaan 165 asteeseen, jolloin se sulaa ja kulkee pyörivän liikkeen ajamana pienten reikien läpi suurempaan astiaan, josta laitteen käyttäjä pyörittää jähmettyneitä, lasimaisia sokerisäikeitä tikun tai paperikartion ympärille. Hattaraa myydään yleensä hyvin suurina annoksina, koska suurin osa (98 %) sen tilavuudesta on ilmaa. Hattara ei ole hyväksi hampaille, mutta sisältää silti yllättävän vähän sokeria: tavallisessa hattarassa sokeria on vähemmän kuin tölkillisessä normaalia virvoitusjuomaa.
Pehmeä ja pilvimäinen hattara keksittiin 1800-luvun lopulla, mutta jo paljon aikaisemmin sulatetusta sokerista valmistettiin erilaisia koristeita esimerkiksi jälkiruokiin. Alkeellista hattaraa voidaan valmistaa kastamalla haarukka sulaan sokeriin: kun haarukka vedetään pois, syntyy ohuita sokerisäikeitä. Haarukkaa liikutetaan nopeasti edestakaisin öljytyn, ylösalaisin käännetyn kulhon yläpuolella. Näin saatu massa voidaan pyörittää palloksi ja tarjota muiden jälkiruokien kuten jäätelön kanssa. Tällaista harrastettiin Italiassa jo 1400-luvulla. Valmistustapa sopii esimerkiksi ravintoloihin, mutta suurten kansanjoukkojen hattarannälän tyydyttämiseksi menetelmä on liian työläs ja hidas. Laajamittaiseen kaupalliseen valmistamiseen tarvittiin tehokkaampia välineitä.
Nykyisenlaisen hattaran keksijöiksi on useita ehdokkaita. Ilmeisesti ensimmäisen hattarakoneen keksivät kaksi Nashvillessa asunutta makeisvalmistajaa, William Morrison ja John C. Wharton vuonna 1897. Heidän laitteessaan sokeri kaadettiin kuumennetulle levylle, joka sulatti sen. Levy pyöri hyvin nopeasti, jolloin keskipakoisvoima pakotti sulaneen sokerin pienten reikien läpi. Wharton ja Morrison saivat laitteelleen patentin vuonna 1899. Ensimmäisen kerran sitä käytettiin vuonna 1904 Saint Louisin maailmannäyttelyssä. Keksijät kutsuivat tuotetta nimellä "fairy floss" ja myivät sitä laatikoissa 25 sentin hintaan annokselta. Tuohon aikaan hinta oli hyvin kallis: puolet näyttelyn pääsymaksusta. Siitä huolimatta hattaraa myytiin näyttelyssä 68 655 laatikollista.
Hattara ei ole juurikaan muuttunut historiansa aikana. Korkeintaan siihen on lisätty uudenlaisia väri- ja makuaineita.
Korkeamäki
Korkeamäki () on kaupunginosa Vaasassa. Nimensä alue on saanut Vaasan nykyisesta keskustasta Vanhaan Vaasaan johtavan Rantamaantien korkeimman mäen mukaan.
Aluetta ryhdyttiin rakentamaan 1950-luvun alussa. Alueelle rakennettiin puolitoistakerroksisia ns. rintamamiestaloja. Myöhemmin 1960-luvulla kaupunginosan pohjoisosaan rannettiin kymmenkunta kerrostaloa.
Alueen tien nimet (Hirventie, Karhuntie, Sudentie, Näädäntie, Ahmantie, Ilveksentie) viittaavat Suomen metsien eläimiin.
Erkki Kataja
Erkki Olavi Kataja (19. kesäkuuta 1924 Kuusankoski – 27. huhtikuuta 1969 Kuusankoski) oli suomalainen seiväshyppääjä ja olympiamitalisti. Hän edusti Lahden Kalevaa, Turun Urheiluliittoa ja Kuusankosken Urheiluseuraa. Kataja tuli tunnetuksi siitä että hän hyppäsi kesähelteilläkin pipo päässä. Ammatiltaan hän oli poliisi.
Kataja paransi kesäkuussa 1950 seiväshypyn Suomen-ennätystä kahdella senttimetrillä lukemiin 427. Hän jäi kuitenkin elokuun Kalevan kisoissa kolmanneksi, joten häntä ei valittu Suomen joukkueeseen Brysselin EM-kisoihin.
András Koroknay-Pál
András Koroknay-Pál (s. 19. huhtikuuta 1976) on suomalainen miekkailija. Hän edustaa Helsingin miekkailijoita ja hänen valmentajansa on Peter Neelis.
Koroknay-Pál on Pohjoismaiden mestari kalvalla vuodelta 2005 ja voittanut pronssia vuonna 1999. Hän on voittanut kalvan Suomen mestaruuden vuosina 1996, 2003, 2005, 2007, 2009 ja 2013. Lisäksi hän on voittanut floretin Suomen mestaruuden vuosina 1998, 2000, 2001, 2002, 2004, 2006, 2007, 2009, 2010 ja 2012.
Pavel Kolobkov
Pavel Anatolevitš Kolobkov (, 22. syyskuuta 1969 Moskova) on venäläinen kalpamiekkailija ja olympiavoittaja. Kolobkovia pidetään laajasti yhtenä kaikkien aikojen parhaista kalpamiekkailijana.
Kolobkov on voittanut yhteensä kolme henkilökohtaista ja kolme joukkuemitalia viisissä eri olympiakisoissa. Hän saavutti joukkuekilpailussa pronssia jo Soulin 1988 olympialaisissa, joissa hän edusti Neuvostoliittoa. Henkilökohtaisen kultamitalin hän voitti Sydneyn 2000 olympialaisissa. Vielä Ateenassa 2004 hän sai pronssia.
Kolobkov on voittanut henkilökohtaisen maailmanmestaruuden neljä kertaa, viimeksi vuonna 2005. Euroopan mestaruuden hän on voittanut kahdesti ja sai vielä pronssia vuonna 2006.
Kolobkov harrasti lapsena kaunoluistelua ja uintia ja aloitti miekkailun kymmenvuotiaana ja nousi Neuvostoliiton maajoukkueeseen jo teini-ikäisenä. Kolobkovin valmentajana on toiminut pitkään B. Nikolaitšuk. Kolobkov on naimisissa ja hänellä on yksi vuonna 1992 syntynyt tytär.
Sisygambis
Sisygambis oli Persian kuninkaan Dareios III:n äiti. Hän oli ehkä myös Dareioksen vaimon n äiti.
Vuonna 333 eaa. Dareios lähti Vähään-Aasiaan kukistamaan Aleksanteri Suuren johtamia makedonialaisia. Dareios otti äitinsä, vaimonsa ja tyttärensä ja Drypetiksen mukanaan tälle sotaretkelle. Persialaisten kärsittyä tappion Issoksen taistelussa Darioksen perhe joutui Aleksanterin vangiksi. Dareioksen perhe luuli Dareioksen kuolleen, mutta Aleksanteri lähetti Leonnatoksen heidän luokseen kertomaan, että Dareios oli vielä elossa. Kun Aleksanteri meni tapaamaan Dareioksen perhettä Hefaistionin kanssa, luuli Sisygambis aluksi, että pidempi Hefaistion olisi ollut kuningas. Huomattuaan virheensä Sisygambis pelästyi, mutta Aleksanteri ei välittänyt tästä vaan antoi Dareioksen perheelle samanlaiset oikeudet, mitä heillä oli ollut ennenkin.
Sisygambis seurasi perheensä kanssa Aleksanterin armeijan mukana. Heidän annettiin lopulta asettua Susaan. Dareioksen vaimo Stateira oli kuollut aikaisemmin, ehkä vuonna 331 eaa. Kun Bessos tappoi Dareioksen, lähetti Aleksanteri Dareioksen ruumiin Sisygambikselle, jotta tämä saisi haudata poikansa persialaisen tavan mukaan. Kun Aleksanteri palasi Intian sotaretkeltään vuonna 324 eaa., meni hän naimisiin Sisygambiksen lapsenlapsen Statiran kanssa. Hefaistion puolestaan meni naimisiin Drypetiksen kanssa. Kummastakin tuli kuitenkin pian leskiä, koska Hefaistion kuoli vuonna 324 eaa. ja Aleksanteri vuonna 323 eaa. Aleksanterin kuoleman jälkeen Roksane antoi murhata sisarukset. Sisygambis kuoli myös pian tämän jälkeen. Quintus Curtius Rufuksen mukaan Sisygambis teki itsemurhan kuultuaan Aleksanterin kuolemasta.
Savoiji
Savoiji (, , ) on historiallinen valtio nykyisen Ranskan alueella.
Savoijin ruhtinaskunta syntyi, kun Burgundin kuningas Rudolf III läänitti vuonna 1003 Mauriennen vuoristoalueen aatelismies Humbert Valkokädelle. Savoiji päätyi 1000-luvulla Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan alaisuuteen muiden burgundimaiden mukana.
Vuonna 1416 Savoijista tehtiin herttuakunta Pyhässä Saksalais-Roomalaisessa keisarikunnassa. 1400-luvun lopulla Savoijin herttua peri esiäitinsä kautta menetettyjen ristiretkeläisvaltakuntien eli Jerusalemin, Kyproksen ja Armenian kuninkaan tittelin, jota herttuat seuraavina vuosisatoina käyttivätkin, mutta ulkovallat tunnustivat sen vain satunnaisesti. Vuonna 1714, Habsburgien ja Ranskan välisen Espanjan perimyssodan jälkeen, Savoijin herttua sai Utrechtin rauhassa Sisilian saaren ja kuninkaan tunnustetun tittelin. Vuonna 1720 Sisilia vaihdettiin Sardiniaan, ja herttuan hallitsemista alueista muodostui siten Sardinian kuningaskunta. Napoleon III liitti ranskanpuoleisen Savoijin ja Nizzan kreivi­kunnan vuonna 1860 Ranskaan.
Nykyisin Savoijin alue käsittää Ranskassa Savoien ja Haute-Savoien departementit Rhône-Alpesin régionissa.
Antti Korkealaakso
Antti Juho Samuli Korkealaakso (s. 14. helmikuuta 1984 Kauhava) on suomalainen pika-aitajuoksija. Hän edustaa Seinäjoen Seudun Urheilijoita edustettuaan vuoteen 2009 Kauhavan Wisaa. Antti Korkealaakson valmentajana toimi Heikki Hernesaho vuoteen 2008 asti. Hernesahon sairastuttua joulukuussa 2007 ja myöhemmin kuoltua Korkealaakson valmentajana on toiminut Antti Haapakoski.
Korkealaakso sai hopeaa 22-vuotiaiden Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa 2004. Hän osallistui vuonna 2005 saman ikäluokan Euroopan-mestaruuskilpailuihin karsiutuen alkuerissä. Talvella 2006 hän voitti 22-vuotiaiden Suomen-mestaruuden 60 metrin aidoissa sekä kesällä 110 metrin aidat samassa sarjassa. Vuonna 2006 Korkealaakso voitti myös nuorten Pohjoismaiden mestaruuden 110 metrin aitajuoksussa ajalla 14,30. Lappeenrannan Kalevan kisoissa 2007 hän voitti ensimmäisen aikuisten Suomen-mestaruutensa. Espoon Kalevan kisoissa 2009 hän sijoittui toiseksi. Hän voitti Suomen-mestaruuden Kajaanissa 2010 ennätyksellään 13,88. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän sai pronssia 60 metrin aitajuoksussa Helsingissä 2011. Hän voitti Suomen-mestaruuden Turun Kalevan kisoissa 2011. Lahden Kalevan kisoissa 2012 hän sai hopeaa.