hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
MOS 6502
MOS 6502 on MOS Technologyn suunnittelema ja valmistama 8-bittinen mikrosuoritin, joka tuli markkinoille vuonna 1975. Se oli ilmestymishetkellään markkinoiden edullisin mikroprosessori ja saavutti siksi suuren suosion.
6502:aa ja sen sukulaispiirejä käyttivät 8-bittisissä malleissaan sellaiset tunnetut tietokone- ja pelikonsolivalmistajat kuin Apple, Atari, Commodore ja Nintendo (NES).
6502 on saanut vaikutteita Motorolan 8-bittisestä 6800-suorittimesta, jota vastaan se myös kilpaili. Kummallekin yhteistä on muun muassa yksinkertaiseen rakenteeseen panostaminen sekä rekisterien vähäinen määrä.
MOS valmisti useita 6502-yhteensopivia suorittimia, kuten 6501, 6502, 6507, 6510, 6512, 7501, 8501, 8502 ja 8510. Näiden ajama konekieli on suurelta osin identtistä jopa dokumentoimattomien käskyjen ja bugien osalta. Toinen merkittävä 6502-yhteensopivien suorittimien valmistaja on ollut Western Design Center, joka valmistaa joitakin malleja vieläkin. WDC:n 6502-malleihin kuuluvat muun muassa 65C02 ja 65816.
6502:ssa on 8-bittinen akkumulaattorirekisteri (A), kaksi 8-bittistä indeksirekisteriä (X ja Y), 8-bittinen prosessorin tilarekisteri (P), 8-bittinen pinon osoitin (S) ja 16-bittinen ohjelmalaskuri (PC).
MOS 6502 Nmos-prosessoreiden eräs tunnetuimmista bugeista on codice_1. Käskyä suoritettaessa prosessori lataa ensin vähemmän merkitsevän tavun osoitteesta xxFF, mutta enemmän merkitsevä tavu ladataankin osoitteesta xx00 osoitteen xxFF+1 sijaan.
Western Design Center 65816 on 16-bittinen 6502-yhteensopiva suoritin, jota käytetään muun muassa viimeisissä Apple II:n malleissa, Super Nintendo Entertainment System -pelikonsolissa sekä joissakin Commodore 64:n ja 128:n turbokorteissa (SuperCPU).
Muita versioita suorittimesta:
Vladimir Petrov
Vladimir Vladimirovitš Petrov (, 30. kesäkuuta 1947 Krasnogorsk, Moskovan alue, Neuvostoliitto – 28. helmikuuta 2017) oli neuvostoliittolainen jääkiekkoilija.
Petrov tuli tunnetuksi kuuluisassa Mihailov–Petrov–Harlamov-hyökkäysketjussa ”troikassa”. Hän oli ketjun keskushyökkääjä. Hän edusti armeijan seuroja TsSKA:ta ja Krylja Sovetovia (Neuvostosiivet). Neuvostoliiton mestaruuksia on 11 vuosilta 1968, 1970–1973, 1975, 1977–1981. Hän voitti yhdeksän maailmanmestaruutta vuosina 1969–1971, 1973–1975, 1978–1979 ja 1981 sekä olympiakultaa vuosina 1972 ja 1976. Neuvostoliiton urheilumestari vuonna 1969. Hän teki 189 maalia 281 maaottelussa. Hän on Neuvostoliiton jääkiekkomaajoukkueen tehotilaston 4. sijalla. 1990-luvulla Petrov toimi Venäjän jääkiekkoliiton puheenjohtajana.
Pelaajana Petrov oli pelinrakentaja. Hänellä oli nopeat ja tarkat pelinavaukset. Petrov oli kahden suunnan hyökkääjä, pystyi hyökkäämään ja puolustamaan hyvin. Hän oli voimakasrakenteinen pelaaja ja pystyi pelaamaan fyysisesti kovaa peliä. Hän syötti tarkasti laitureilleen luoden hyviä maalintekopaikkoja. Hän oli huipputaitoinen 1 vastaan 1 tilanteissa. Hänellä oli erikoisen voimakas, tarkka lyöntilaukaus ja rightin puolen pelaajana hän oli vaikea puolustettava. Petrov oli kuuluisa jäähyntappaja, hän pystyi hyvin suojaamaan kiekkoa. Hän oli erittäin hyvä ylivoimapelaaja.
Demetrios II
Demetrios II oli Makedonian kuningas vuosina 239–229 eaa. Hän oli Antigonos Gonataksen poika ja kuului Antigonidien hallitsijasukuun.
Jo isänsä aikana hän kunnostautui lyömällä Epeiroksen kuninkaan Aleksanteri II:n. Kun hän nousi valtaistuimelle vuonna 239 eaa. häntä vastaan nousivat Akhaian ja Aitolian liitot. Hänen onnistui kuitenkin lyödä kummatkin liitot ja riistää Boiotia niiden hallinnasta.
Demetrios joutui myös puolustamaan Makedoniaa dardanialaisia vastaan. Hän kuoli pian kärsittyään raskaan tappion heitä vastaan. Hänen ja Khryseisin poika Filippos oli vielä vasta lapsi ja hallitsijaksi tuli Antigonos III.
Demetrioksella oli useampiakin vaimoja: Antiokhos I:n tytär Stratonike, Epeiroksen Aleksanterin tytär Fthia ja serkkunsa Aleksanterin leski Nikaia.
Irina Krohn
Irina Kaarina Krohn (s. 10. heinäkuuta 1962 Helsinki) on suomalainen kulttuurivaikuttaja ja Vihreän liiton poliitikko. Hän toimii Suomen elokuvasäätiön toimitusjohtajana 2006–2016 ja on entinen kansanedustaja ja Helsingin kaupunginvaltuutettu.
Krohn nousi kansanedustajaksi vuoden 1995 eduskuntavaaleissa, ohi Vihreän liiton puheenjohtajan Pekka Haaviston. Hänet valittiin uudelleen 1999 ja 2003, ja hän oli vihreiden eduskuntaryhmän ensimmäinen varapuheenjohtaja 2005-2006. Hän erosi eduskunnasta siirtyessään toisiin tehtäviin 31.7.2006. Helsingin kaupunginvaltuustoon hänet valittiin 1993.
Krohnin vuonna 1998 tekemä lakialoite johti lakiin vaalirahoituksen julkisuudesta. Krohn on toiminut Inkerikeskus ry:n hallituksen puheenjohtajana. Vuonna 2005 hän vaati tehtäväksi selvitystä Neuvostoliittoon 1944–1945 palautettujen inkeriläisten kohtaloista.
Krohn on koulutukseltaan teatteritaiteen maisteri (dramaturgia). Ennen kansanedustajuuttaan hän työskenteli teatteriohjaajana ja kolumnistina. 1980-luvun lopussa Krohn vaikutti Helsingin Kellariteatterissa. Teatterikorkeakoulun kiistoissa hän tuli julkisuuteen Jussi Parviaisen tukijana. Vuonna 2001 Krohnilta ilmestyi kirja "Tottelematta paras".
Krohn siirtyi eduskunnasta Suomen elokuvasäätiön toimitusjohtajaksi kesällä 2006 kesken vaalikauden. Krohn valittiin toiselle toimitusjohtajan viisivuotiskaudella 2011, hänen toimitusjohtajakaudet tulevat täyteen heinäkuussa 2016. Vuodesta 2007 Krohn kuului Innovaatioyliopisto-hankkeen johtoryhmään.
Irina Krohnin isä on professori Kai Krohn. Hänen sisaruksiaan ovat lääkäri-poliitikko Minerva Krohn ja ohjaaja Katja Krohn. Hänen pikkuserkkujaan ovat näyttelijät Sanna Fransman ja Kristo Salminen sekä Kulttuurivihkojen päätoimittaja Elias Krohn.
Kiila
Kiila on käyttötarkoituksensa mukaan yleensä puusta, luusta, metallista tai muovista valmistettu poikkileikkaukseltaan teräväkärkisen kolmion muotoinen työkalu tai myös rakenteen osa esimerkiksi kirveen varressa. Kiilaa käytetään apuna halkaisuun, levittämiseen, nostamiseen, tukemiseen tai kiinnittämiseen. Kiilaa voidaan iskeä vasaralla, lekalla tai koneellisesti.
Kiila on yksi fysiikassa määritellyistä yksinkertaisista koneista. Se on eräänlainen kaltevan tason periaatteen sovellutus: ohut ja pitkä kiila muuntaa kiilan päähän kohdistuvan voiman moninkertaiseksi poikkisuuntaiseksi puristusvoimaksi. Kiiloja ovat myös esimerkiksi veitset, puukot ja kirveiden terät.
Konetekniikassa kiilalla tarkoitetaan yleensä akselikiilaa, joka estää akselin ja siihen liitetyn kappaleen pyörimisliikkeen toistensa suhteen kiilaliitoksen avulla. Kiilan avulla esimerkiksi hammaspyörä ja akseli pyörivät yhdessä.
David Prowse
David Prowse (s. 1. heinäkuuta 1935 Bristol) on englantilainen kehonrakentaja, painonnostaja ja näyttelijä. Hänet tunnetaan roolistaan Darth Vaderin näyttelijänä alkuperäisessä "Tähtien sota" -elokuvatrilogiassa, joskin hahmon ääninäyttelijänä toimi Prowsen sijaan James Earl Jones ja hahmoa ilman kypärää näytteli Sebastian Shaw. Prowse on entinen painonnoston maailmanmestari ja omistaa kuntosalin Lontoossa. Hänellä on vaimo ja kolme lasta.
Hylsy
Hylsy on tuliaseissa käytetty, tavallisimmin metallista valmistettu ruutipanoksen sisältävä patruunan osa.
Hylsy yhdistää nallin, luodin ja ruutipanoksen yhdeksi kokonaisuudeksi, patruunaksi sekä toimii laukaustapahtuman aikana aseen lukon tiivisteenä, estäen ruutikaasun karkaamisen piipun tai putken peräpään kautta. Tämän lisäksi hylsy, joka yhdistää lataamiseen tarvittavat komponentit patruunaksi, helpottaa ja nopeuttaa aseen lataamista sekä suojelee ruutia kosteudelta ym. sään vaikutuksilta.
Hylsyt voidaan jakaa pienikaliiperisten aseiden hylsyihin ja tykkien hylsyihin.
Pienikaliiperisten aseiden hylsy on aina patruunahylsy, joka liittää ammuksen, ruutipanoksen ja nallin yhdeksi kokonaisuudeksi: patruunaksi.
Tykkien hylsyt jaetaan patruuna- ja kartussihylsyihin. Tykin patruunahylsyn toimintaperiaate on sama kuin pienikaliiperisten aseiden hylsyjen ja niitä käytetään etupäässä kevyiden kanuunoiden, panssarivaunukanuunoiden ja konetykkien patruunoissa korkeintaan 155 mm kaliiperiin asti. Myös rekyylittömien aseiden hylsyt ovat patruunahylsyjä, mutta ne ovat rei'itettyjä, eivätkä tiivistä putken takapäätä.
Kartussihylsy on ammuksesta erillinen hylsy, jonka tehtävänä on liittää ruutipanos ja nalli yhdeksi kokonaisuudeksi ja toimia putken takapään tiivisteenä. Kartussihylsyjä käytetään yleensä yli 100 mm kenttätykeissä, sekä joissakin panssarivaunukanuunoissa.
Patruunahylsyt voidaan jakaa kannan muodon perusteella ura-, laippa- ja vahvike- eli vyökantaisiin hylsyihin. Näiden lisäksi on olemassa kaksi suhteellisen harvinaista hylsynkannan muotoa: kavennettu urakanta ja puolilaippakanta.
Hylsyjen valmistus on pitkälle automatisoitua, mutta silti hylsy on muihin patruunan osiin verrattuna kallis, ja siksi niitä käytetään kilpa- ja metsästyskäytössä uudelleen lukuisia kertoja. Tarkkuusammunnassa, esimerkiksi nk. kasa-ammunnassa, itselataajat saavuttavat parhaat tulokset omassa aseessa aiemmin käytettyjä hylsyjä itse jälleenladaten.
Hylsyt on yleensä valmistettu syvävetämällä ja sorvaamalla messinkiseoksesta ( tavallisimmin Ms 90 ) tai teräksestä. Haulikon patruunoiden hylsyt voidaan valmistaa pahvista tai muovista mutta kannan osalta messinkisinä tai kokonaan muovisina tai messinkisinä. Erityisesti panssarivaunutykeissä käytetään ruutipohjaisista aineista tai räjähdysaineella kyllästetystä pahvista valmistettuja palavia hylsyjä, joissa on metallinen kantaosa. Palava hylsy keventää jo ennestään raskaita laukauksia ja vähentää tyhjien hylsyjen sijoitteluun tai poistamiseen liittyviä ongelmia.
Mitch Mitchell
John ”Mitch” Mitchell (9. heinäkuuta 1947 Ealing, Lontoo – 12. marraskuuta 2008 Portland, Oregon) oli englantilainen rockmuusikko, joka muistetaan parhaiten The Jimi Hendrix Experiencen rumpalina.
Alun perin lapsinäyttelijänä mainetta saanut Mitchell ryhtyi jazz- ja rhythm and blues -rumpaliksi soittaen muun muassa yhtyeissä Riot Squad ja Georgie Fame & The Blue Flames. Vuoden 1966 syksyllä hänelle tarjottiin paikkaa vasta perustetussa The Jimi Hendrix Experiencessä. Mitchellin ketterä ja omaperäinen rumputyöskentely vaikutti merkittävästi yhtyeen ainutlaatuisen soundin muotoutumiseen. Mitchelliä pidetäänkin yhtenä oman sukupolvensa parhaista rockrumpaleista ja yhtenä fuusiotyylin edelläkävijöistä.
Mitchell työskenteli Hendrixin kanssa aina vuoden 1969 syksyyn, jolloin tämä siirtyi Band of Gypsys -kokoonpanoon. Mitchell palasi Britanniaan, jossa hän suunnitteli uutta yhtyettä Cream-basisti Jack Brucen ja kitarataituri Larry Coryellin kanssa. Nimeä Jack Bruce And Friends käyttäen tämä kokoonpano teki lyhyen kiertueen Britanniassa, mutta ei ehtinyt levyttää (mikäli bootleg-julkaisuja ei lasketa). Hendrix näet kutsui Mitchellin takaisin jo seuraavan vuoden alkupuolella. Mitchell säesti Hendrixiä tämän kiertueilla vuonna 1970 ja osallistui kitaristin neljännen studioalbumin äänityksiin. Yhteistyö katkesi Hendrixin kuoltua saman vuoden syyskuussa.
Hendrixin kuoltua myös tekeillä ollut tupla-albumi jäi kesken. Tuottaja Eddie Kramerin kanssa Mitchell kokosi levylle aiotusta materiaalista valikoiman nimeltä "The Cry of Love" (1971) suorittaen joitakin uusia miksauksia ja äänityksiä. Materiaali on julkaistu myös levyllä "First Rays of the New Rising Sun" (1997).
Mitchellin muusikonura ei enää lähtenyt kunnolla lentoon. Mitchell perusti Iron Butterflyssa soittaneen kitaristi Mike Pineran kanssa Ramatam-nimisen yhtyeen. Yhtyeen muut jäsenet olivat kitaristi April Lawton, kosketinsoittaja Tommy Sullivan ja basisti Russ Smith. Ramatamin debyyttialbumin ilmestyttyä vuonna 1972 Mitchell erosi yhtyeestä eikä enää liittynyt uuteen. Tämän jälkeen hän teki satunnaisesti töitä studiomuusikkona.
Vuonna 1990 ilmestyi Mitchellin muistelmateos "Inside the Experience". 1990-luvulta lähtien Mitchell teki yhteistyötä Jimi Hendrixin perikunnan kanssa ja esiintyi erilaisissa Hendrix-muistokonserteissa.
Mitchell kuoli 61-vuotiaana 12. marraskuuta 2008 Jimi Hendrixin muistoksi järjestetyn Experience Hendrix -kiertueen viimeisellä paikkakunnalla Portlandissa, Oregonissa.
Valeri Harlamov
Valeri Borisovitš Harlamov (, 14. tammikuuta 1948 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto – 27. elokuuta 1981 Solnetšnogorsk, Moskovan alue, Neuvostoliitto) oli neuvostoliittolainen jääkiekkoilija, kaksinkertainen olympiavoittaja ja kahdeksankertainen maailmanmestari. Harlamov teki 193 maalia 292 maaottelussa. Hän on Neuvostoliiton jääkiekkomaajoukkueen kaikkien aikojen tehotilaston kolmannella sijalla.
Harlamovia pidetään yhtenä kaikkien aikojen taitavimpana jääkiekkoilijana. Hänet äänestettiin yhtenä kuudesta pelaajasta vuosisadan tähdistökentälliseen International Ice Hockey Federation 's (IIHF):n kyselyssä 56 asiantuntijan ja 16 kansallisuudesta koostuvan ryhmän mukaan . Hän oli tunnetun hyökkäysketjun Mihailov-Petrov-Harlamov vasen laitahyökkääjä. Hän kykeni yhdistämään nopeuden mailankäyttöön ainutlaatuisella tavalla.
Harlamov teki lopullisen kansainvälisen läpimurtonsa vuoden 1972 Summit Series -sarjassa Kanadaa vastaan. Ensimmäisessä kohtaamisessa hän oli kentän paras pelaaja. Kuudennessa pelissä Bobby Clarke sivalsi mailalla Harlamovia nilkkaan, ja monet ovat arvelleet tämän kääntäneen tiukan kahdeksanosaisen sarjan lopullisesti Kanadalle. Vuoden 1976 ensimmäiseen Kanada-cupiin hän ei voinut osallistua loukkaantumisen takia.
Hän edusti koko seurajoukkueuransa useiden muiden maansa huippupelaajien tavoin armeijan joukkuetta Moskovan TsSKA:ta.
Valeri Harlamov kuoli auto-onnettomuudessa 27. elokuuta 1981.
Venäläiset tähtipelaajat Ilja Kovaltšuk ja Jevgeni Malkin kantavat numeroita 17 ja 71 (käänteinen 17) Valeri Harlamovin kunniaksi.
Harlamovin mukaan on nimetty yksi KHL-liigan neljästä divisioonasta.
Alfred Suuri
Alfred Suuri (muinaisenglannin Ælfred, s. 849?, Wantage – k. 26. lokakuuta 899?) oli anglosaksien kuningas, joka hallitsi Wessexiä vuosina 871–899. Hän on tunnettu valtakuntansa puolustamisesta tanskalaisia viikinkejä vastaan ja on Knuut Suuren ohella ainoa Englannin monarkki, joka sai lisänimen "Suuri". Hän oli myös ensimmäinen Wessexin kuningas, joka nimesi itsensä Englannin kuninkaaksi.
Alfred oli Wessexin kuninkaan Ethelwulfin viides poika. Aethelwulf kuoli vuonna 858 ja häntä valtaistuimelle seuranneiden Alfredin isoveljien Ethelbaldin ja Ethelbertin hallintokausilta Alfredin tekemisistä ei ole säilynyt tietoja. Alfredin julkinen elämä alkoi 866, jolloin valtaan astui neljäs veli Ethelred. Vuonna 870 viikingit hyökkäsivät viimeisen anglosaksien kuningaskunnan, Wessexin kimppuun. Seuraavana vuonna käytiin tanskalaisten ja Alfredin johtamien joukkojen välillä kaikkiaan yhdeksän taistelua, joista kahden aika tai paikka ei ole tiedossa. Huhtikuussa 871 Ethelred kuoli, ja Alfred nousi Wessexin kuninkaaksi. Vuoden lopussa saavutettiin epävakaa rauha viikinkien kanssa.
Vuoteen 878 Wessex säilyi koskemattomana. Alkuvuodesta viikinkien kuningas Guthrum valloitti Chippenhamin Wiltshiressä ja käytti sitä tukikohtanaan, josta hyökätä Wessexin kimppuun. Chippenhamissa Alfred oli ollut viettämässä joulua. Yllätettynä Alfred pakeni pienen joukon kanssa metsä läpi nummelle Athelneyhin, Somersetiin. Siellä hän piileskeli kolmen kuukauden ajan.
Pääsiäisen jälkeen koottuaan armeijan uskollisista aatelisista, yhteenottoon hyvin valmistautunut Alfred löi Guthrumin toukokuussa Edingtonin taistelussa. Tanskalaiset antautuivat ja Guthrum sekä 29 hänen päällikköään velvoitettiin ottamaan kaste ja kääntymään kristinuskoon.
Muodollisen rauhan myötä Englanti jaettiin kahteen osaan. Alfredin hallintaan tuli etelä- ja länsiosat ja viikingeille pohjois- ja itäosat, joita kutsuttiin nimellä danelagen (Danelaw). Hopeapennyssä hänen arvonimekseen oli annettu "Rex Anglor[um]", "Englannin kuningas".
Itä-Anglian viikingit alkoivat hyökkäillä vuoden 885 tienoilla, jota seurasi se, että Alfred valloitti Lontoon 885 tai 886. Mahdollisesti tällöin solmittiin rauhansopimus Englannin jakamisesta, joka tunnetaan Alfredin ja Guthrumin rauhana.
Oppineena miehenä Alfred kokosi lakeja, perusti kouluja ja käännätti latinalaisia kirjoja. Hänen aloitteestaan norjalainen Ottar teki retken pitkin Jäämeren rannikkoa Vienanmerelle asti ja slesvigiläinen Wulfston Suomenlahdelle.
Alfred aloitti suojattujen kaupunkien eli "burh"ien rakentamisen ympäri eteläisen Englannin. Hän antoi uudisasukkailla maapalstoja sitä vastaan, että levottomina aikoina nämä kokoontuivat puolustamaan linnoitusta.
Kuollessaan Alfred hallitsi voimakasta Wessexia ja oli myös Mercian lääninherrana. Hänet haudattiin Winchesteriin.
Alfonso X Viisas
Alfonso X Viisas (23. marraskuuta 1221 – 4. huhtikuuta 1284) oli Kastilian ja Leónin kuningaskunnan kuningas vuodesta 1252.
Vuonna 1257 hänet valittiin Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan johtoon, mutta hän ei ehtinyt kruunattavaksi Saksaan toisin kuin vaalissa toiselle sijalle jäänyt Cornwallin jaarli Richard. Richardin kuoltua 1275 Alfonso haki Ranskasta paavilta tukea vaatimukselleen keisarin istuimesta. Sillä välin Marokko ja Granada valtasivat Kastilian ja Alfonson vanhempi poika sai surmansa taistelussa. Nuoremmasta pojasta Sanchosta tuli Alfonson kuoltua Sevillan kuningas.
Alfonso X valmistutti muun muassa niin sanotut Alfonson taulut ("Tabulae Alphonsiae"), planeettataulukot, jotka säilyivät käytössä aina kopernikaaniseen vallankumoukseen saakka. Alfonso Viisaasta on sanottu, että tämä pudotti kruununsa tähtiä tuijottaessaan.
Lisäksi Alfonso X julkaisi 420 kappaletta sisältävän musiikkikokoelma "Cantigas de Santa Marian" galego-portugalin kielellä. Varhaisen musiikin yhtyeet esittävät teosta usein. Soitinsäesteiset laulut on omistettu Neitsyt Marialle. Kiisteltyä on, kuinka merkittävä osa Alfonsolla oli itse musiikin tekemisen suhteen.
Alfonso Viisaan saavutus oli myös määräyksen antaminen suuren lakikokoelman, Las Siete Partidasin toimittamisesta. Pariisissa vuonna 1855 painettu espanjankielinen laitos käsittää n. 4000 sivua, joista yksinomaan sisällysluettelo lähes tuhat sivua.
Alfonso itse kirjoitti mm. Estoria Espannan ja Estoria Generalin. Runoilijana hän kirjoitti mm. Cantico Canticorumin, joka mukailee Raamatun Laulujen laulua. Siinä Alfonso edelsi kolmellasadalla vuodella augustiini Luis de Leónia, joka sai istua inkvisition vankilassa kolme vuotta, koska oli uskaltanut kääntää Raamatun tekstiä kansan kielelle.
Alfonso syntyi edeltäjänsä Ferdinand III: n ja tämän puolison Beatrizin (Elisabeth) poikana. Beatrizin isoisä oli pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Fredrik I Barbarossa jota kautta Alfonso liittyy Hohenstaufenin sukuun.
Tuleva kuningas meni vuonna 1246 naimisiin noin kymmenvuotiaan Aragonian Violanten kanssa. Tytön vanhemmat olivat Jaakko I ja tämän unkarilainen vaimo Iolanda (Violant).
Violante sai aikakaudelle harvinaista valtaa, Alfonso lähetti häntä usein vaikeisiin neuvotteluihin. Myöhempinä vuosinaan Alfonso kohteli perhettään huonosti ja Violante pakeni veljensä hoviin. Violante puuttui valtapeliin myös poikansa noustua valtaistuimelle.
Alfonso X ja Violante saivat avioliitostaan useita lapsia:Alfonsolla tiedetään olleen myös aviottomia lapsia, kuten Beatriz, josta tuli Portugalin Alfonso III:n puoliso.
Ali pašša
Ali pašša eli Ali pašša Tepelenë (; n. 1744–1822) oli kreikkalaisten kaupunkien Tríkalan ja Ioánninan hallitsija vuosista 1787 ja 1778 alkaen. Kaupungin mukaan häntä kutsutaan Janinan leijonaksi. Vuodesta 1803 hän käytti arvonimeä Rumelian maaherra ja 1807 hän hallitsi Osmanien valtakunnasta riippumattomana Albaniaa, Epeirosta, Thessaliaa ja eteläistä Makedoniaa. Hän päätyi sodan jälkeen turkkilaisten käsiin ja hänet murhattiin.
Alun perin hän oli albanialainen rikollinen. Hän tuli tunnetuksi länsimaisten kirjailijoiden matkakertomusten kautta, sillä esimerkiksi lordi Byron vieraili usein hänen hovissaan Ioánninassa. Kertomus Ali paššan syrjäyttämisestä esiintyy Alexandre Dumas vanhemman romaanissa "Monte-Criston kreivi", jossa Ali paššan tytär Haydée esiintyy kreivin orjana ja kostaa isänsä pettäjälle.
Fernando Álvarez de Toledo
Ferdinand Álvarez de Toledo, kolmas Alban herttua (1508–1582) oli espanjalainen valtiomies ja kenraali, uskonnolliselta kannaltaan kiihkokatolilainen. Hän ratkaisi Mühlbergin taistelussa 1547 Schmalkaldenin sodan Kaarle V:n voitoksi ja taisteli menestyksellisesti Italiassa paavia ja Ranskaa vastaan. Vuonna 1567 hänet lähetettiin käskynhaltijana Espanjan Alankomaihin, missä hän koetti kukistaa kapinan. Häntä kutsuttiin Alankomaissa "rautaherttuaksi" ankaran hallintokäytäntönsä takia. Vaikka herttua suoritti tosielämässäkin raakoja sotatoimia Flanderissa, hänen mainettaan liioiteltiin englantilaisessa ja hollantilaisessa kansanperinteessä. Hän palasi Espanjaan 1573 ja valloitti Portugalin 1580.
Bourbon (suku)
Bourbon-suku on Ranskasta kapetingien suvusta lähtöisin oleva aatelissuku, jonka jäsenet ovat hallinneet useita Euroopan valtioita. Bourbon-suvun eri sukuhaarat polveutuvat Beatrix Bourbonilaisesta, joka vihittiin vuonna 1276 Robertin, Clermont’n kreivin ja Ludvig IX Pyhän kuudennen pojan kanssa. Vanhempi sukuhaara menetti aatelisarvonsa vuonna 1527 konnetaabeli Charles III:n maanpetoksen takia. Nuorempi sukuhaara, Bourbon-Vendôme, joka polveutui Anton Bourbonilaisesta, hallitsi Ranskaa 1589–1792 ja 1814–1830. Sukuhaara sammui vuonna 1883, jolloin sen oikeudet peri suvun Orléansin sivuhaara. Myös siihen kuulunut Ludvig Filip oli hallinnut Ranskaa vuosina 1830–1848.
Espanjassa Bourbonin suku (Borbon y Borbon) on hallinnut vuodesta 1701 lähtien (paitsi 1808–1814, toisen tasavallan aikana 1931–1939 sekä Francon aikana 1939–1975). Espanjalaisen Bourbon-suvun eräät haarat ovat hallinneet myös Napolissa 1735–1860 sekä Parmassa 1748–1802 ja 1847–1859. Bourbon-suvulla on ollut myös Luxemburgin suurherttuan kruunu vuodesta 1964 ja Jeanista alkaen.
Suvun vaakunassa on sinisellä kentässä kolme kultaista liljaa, päällikkeenä punainen palkki.
Eulerin polku
Eulerin polku on suunnatussa tai suuntaamattomassa graafissa oleva polku, joka kulkee graafin jokaisen kaaren kautta täsmälleen kerran. Jos Eulerin polku palaa lopuksi takaisin lähtösolmuun, se on Eulerin kierros. Käsitteet on tehnyt tunnetuksi sveitsiläinen matemaatikko Leonhard Euler, joka ratkaisi vuonna 1736 kuuluisan Königsbergin siltaongelman.
Välttämätön ehto Eulerin kierrokselle on jokaisen solmun asteen parillisuus. Graafissa on Eulerin polku, jos siinä on Eulerin kierros, tai jos täsmälleen kahden solmun aste on pariton. Lisäksi graafin tulee olla yhtenäinen. Königsbergin siltojen graafissa on neljä paritonasteista solmua, joten siitä ei löydy Eulerin polkua.
Oletetaan, että meillä on yhtenäinen graafi, jossa on korkeintaan kaksi paritonasteista solmua. Voimme löytää "Fleuryn algoritmilla" graafista Eulerin polun. Aloitamme polun paritonasteisesta solmusta, tai mielivaltaisesta solmusta mikäli graafissa ei ole paritonasteisia solmuja. Jokaisella askeleella liikumme solmusta toiseen siten, että valitun kaaren poistaminen ei tee graafin jäljelläolevista kaarien joukosta epäyhtenäistä. Sen jälkeen poistamme kyseisen kaaren graafista. Lopussa olemme käyneet läpi kaikki kaaret, ja niiden poistamisjärjestys antaa Eulerin polun.
Eulerin polkuja käytetään bioinformatiikassa dna-ketjujen rakentamisessa.
Boris Mihailov
Boris Petrovitš Mihailov (, s. 6. lokakuuta 1944 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on neuvostoliittolainen jääkiekkoilija.
Hän oli kuuluisan Mihailov–Petrov–Harlamov-ketjun oikea laitahyökkääjä. Hän voitti jääkiekon olympiakultaa vuosien 1972 ja 1976 talviolympialaisissa sekä olympiahopeaa 1980. Hän voitti kahdeksan maailmanmestaruutta, vuosina 1969–1971, 1973–1975 ja 1978–1979, sekä Neuvostoliiton mestaruuden 11 kertaa, vuosina 1968, 1970–73, 1975 ja 1977–1981. Mihailov teki Neuvostoliiton maajoukkueessa 207 maalia 288 maaottelussa. Hän on Neuvostoliiton maajoukkueen tehotilaston 2. sijalla. Mihailov edusti Moskovan TsSKA:ta ja Lokomotiv Jaroslavlia. Neuvostoliiton liigassa hän teki 472 maalia 572 ottelussa.
Pelaajana Mihailov tuli tunnetuksi ”likaisesta työstään” maalin edessä. Hän oli niin sanottu "luukkumies", joka latoi maalivahdista kimmonneet kiekot eli reboundit maaliin.Mihailov on myöhemmin toiminut Venäjän jääkiekkomaajoukkueen valmentajana vuoden 1993 MM-kisoissa saavuttaen MM-kultaa, vuoden 2002 MM-kisoissa saavuttaen MM-hopeaa ja vuonna 2005 saavuttaen MM-pronssia.
Kelttiläiset kielet
Kelttiläiset kielet on yksi indoeurooppalaisen kielikunnan kieliryhmistä. Kelttiläisen kieliryhmän nimesi Edward Lhuyd vuonna 1707. Kelttiläisiä kieliä on aikoinaan puhuttu laajalti Euroopassa, mutta nykyisin niitä puhutaan vain osissa Britteinsaaria ja Ranskan Bretagnessa. Lisäksi niillä on puhujia kelttiläisten kielien puhuja-alueilta lähteneiden siirtolaisten joukossa esimerkiksi Kanadassa ja Argentiinassa. Kaikilla näillä alueilla kelttiläiset kielet ovat vähemmistökieliä. Nykyiset alueet, joilla puhutaan kelttiläisiä kieliä, kuuluvat niin sanottuihin kelttiläisiin maihin.
Kelttiläiset kielet jaetaan saarikieliin ja mannerkieliin. Saarikielet jaetaan edelleen goideelisiin ja britannisiin kieliin. Näitä kutsutaan myös "Q-kelttiläisiksi" ja "P-kelttiläisiksi" kieliksi, sillä goideeliset kielet suosivat q-äännettä tiettyjen sanojen alussa siinä, kun britanniset kielet suosivat p-äännettä.
Saarikieliä puhutaan Britteinsaarilla ja Bretagnen niemimaalla Ranskassa. Moni niistä on säilynyt elävänä nykyaikaan asti, ja joitain kuolleita kieliä on elvytetty.
Piktin kieli on myös joskus sijoitettu tähän joukkoon.
Mannerkielet kuolivat jo yli tuhat vuotta sitten, mutta niistä on säilynyt kaiverruksia. Nykyisin tunnetut mannerkielet voidaan jakaa viiteen luokkaan:
Lusitanian kieli on myös joskus sijoitettu tähän joukkoon.
Penisilliinit
Penisilliini on beetalaktaamiryhmään kuuluva antibiootti. Sen vaikutusmekanismina on muiden beetalaktaamien tapaan bakteerin soluseinän rakentamisessa tarvittavan peptidoglykaanin synteesin esto. Penisilliiniä käytetään sille alttiiden, yleensä grampositiivisten bakteerien aiheuttamien sairauksien hoidossa.
Termi "penisilliini" voi viitata moneen eri markkinoilla olevaan penisilliiniyhdisteeseen tai yhdisteistä valmistettuun antibioottivalmisteeseen. Penisilliini tarkoittaa kuitenkin useimmiten jompaakumpaa kahdesta seuraavasta valmisteesta. Bentsyylipenisilliini eli "G-penisilliini" on parenteraalisesti annosteltava penisilliini, joka imeytyy huonosti suun kautta otettaessa. Fenoksimetyylipenisilliini eli "V-penisilliini" kestää mahahappoa hyvin, joten se voidaan annostella suun kautta.
Penisilliini löydettiin alun perin eristämällä sitä "Penicillium chrysogenum" -homesienestä (aikaisemmin "Penicillium notatum"). Aineen antibioottisen vaikutuksen huomasi ensimmäisenä vuonna 1896 ranskalainen lääketieteen opiskelija Ernest Duchesne, joka teki aiheesta väitöskirjan vuonna 1897. Lääkkeeksi penisilliini löysi tiensä vasta Alexander Flemingin huomattua saman ilmiön vuonna 1928. Fleming teki homeviljelmillä alustavia kokeita, mutta penisilliiniä ei vielä tuolloin osattu eristää ja puhdistaa.
Vuonna 1939 Oxfordin yliopistossa aloitettiin tutkimukset, joissa penisilliinin teho elävässä organismissa osoitettiin ensin eläinkokeilla ja vuonna 1941 kliinisissä tutkimuksissa. Avainhenkilöt tutkimuksissa olivat australialainen patologi Howard Florey ja saksalaissyntyinen kemisti Ernst Boris Chain. Vuonna 1940 brittiläinen tutkija Dorothy Crowfoot Hodgkin selvitti penisilliinimolekyylin rakenteen (kemiallinen kaava: R-CHNOS, missä R on muuttuva sivuketju) ja siten mahdollisti penisilliinin syntetisoinnin. Pian tämän jälkeen Yhdysvalloissa kehitettiin Floreyn johdolla tapa tuottaa penisilliiniä suurissa määrin teollisesti. Penisilliinin merkittävyys sairauksien hoidossa oli vuoteen 1945 mennessä ilmeinen, ja Fleming, Florey sekä Chain saivat työstään tuona vuonna lääketieteen Nobel-palkinnon.
Penisilliinistä on kehitetty useita puolisynteettisiä johdannaisia, joiden pohjana on homesienen muodostamasta penisilliinistä pilkottu 6-aminopenisillaanihappo. Kehitystyössä on pyritty saamaan aikaan lääkkeitä, joilla on parempi haponkestävyys ja imeytyminen suolistosta, parempi sietokyky penisilliinejä tuhoavaa penisillinaasia kohtaan, laajempi vaikutuskirjo myös gramnegatiivisiin bakteereihin ja pidempikestoinen vaikutus. Alla olevassa listassa on yksi mahdollinen penisilliinien luokittelu, jossa mainitaan lähinnä Suomessa käytössä olevat lääkkeet.
Beetalaktamaasit ovat bakteerien tuottamia entsyymejä, jotka estävät beetalaktaamiantibioottien toimintaa pilkkomalla niiden sisältämän beetalaktonirenkaan. Beetalaktamaasin estäjät ovat aineita, jotka inaktivoivat beetalaktamaasit ja lisäävät antibioottien vaikutuskirjoa. Markkinoilla on useita antibiootin ja beetalaktamaasin estäjän lääkeyhdistelmiä.
Karjalainen
Karjalainen tarkoittaa seuraavia asioita:
Karjalaiset ovat Karjalan maakuntien itämerensuomalaisia asukkaita:
Karjalainen on suomenkielinen sukunimi. Se on yleinen varsinkin Kainuussa. Tunnettuja nimenkantajia ovat (henkilöt ovat suomalaisia, jollei muuta ole mainittu):
Joutsenet
Joutsenet ("Cygnus") on hanhien alaheimon ("Anserinae") suku, johon kuuluu 6 nykyistä lajia. Joutsenet ovat vesilintuja, joilla on pitkä kaula ja yleensä valkoinen höyhenpeite.
Joutsenet voivat pitkän kaulansa ansioista syödä ruokaa kohtalaisen syvältä. Ne ovat raskaita lintuja, joten niiden lentoonlähtö on työlästä.
Joutsenet solmivat elinikäisen parisuhteen kumppaninsa kanssa. Joutsen pariutuu 3–5 vuoden iässä. Tätä myöhemmin pariutuvat joutsenet pariutuvat yleensä keskenään tai jo parinsa menettäneen yksilön kanssa.
Mustajoutsenen alalaji uudenseelanninjoutsen ("Cygnus atratus sumnerensis") on kuollut sukupuuttoon. Sitä on pidetty aikaisemmin omana lajinaan.
Ankkajoutsen ("Coscoroba coscoroba") ei kuulu joutsenten sukuun vaan "Coscoroba"-sukuun, jonka ainoa laji se on. Se muistuttaa joltain osin enemmän hanhia.
Alexander Bell
Alexander Bell voi tarkoittaa jotakuta seuraavista:
Edom
Edom (, , "Idoumaía", ) oli myöhäisrautakautinen valtakunta nykyisen Etelä-Israelin ja Lounais-Jordanian alueella. Se oli Juudan alaisuudessa noin vuoteen 850 eaa., jolloin se itsenäistyi. Vuosina 800–650 se oli Assyrian alaisuudessa. 6. vuosisadalla eaa. se oli hetken aikaa Babylonian provinssi. Sen jälkeen siitä tuli osa Persian valtakuntaa.
Edom tarkoittaa punaista. Nimi tulee todennäköisesti Aravanlaakson itäpuolisista punaisista hiekkakivivuorista.
Edomilaisten pääjumala oli ”Quaus”, mikä tarkoittaa kaarta ja viittaa mahdollisesti sateenkaareen. Quaus oli sään jumala, joka sai myöhemmin myös sotaisia ominaisuuksia. Mahdollisesti Quausin ylivoimaisen aseman takia, ja koska Vanhassa testamentissa sateenkaari on Jumalan ja ihmisen liiton merkki, edomilaisia pidetään joissain paikoissa Raamatussa Jahven seuraajina.
Edomilaiset sulautuivat 300-luvulla arabialaisiin nabatealaisiin.
Raamatun mukaan edomilaiset polveutuvat Iisakin pojasta Esausta. Esaun veli oli Jaakob, josta taas polveutuivat israelilaiset. Raamattu kertoo tarinan, jossa Jaakob viekkaudella saa sokealta isältään esikoisen oikeuden. Iisakin tajutessa, miten Jaakob on huijannut häntä, hän sanoo Esaulle:
Tarinaa on muun muassa pidetty vertauksena siitä, miten ovela Israel onnistui syrjäyttämään ja alistamaan vanhemman Edomin valtakunnan, mutta myöhemmin Edom kuitenkin vapautui Israelin vallasta.
Valitusvirsissä Uusin maa sijoitetaan Edomin alueelle.
Talmudissa nimi "Edom" tarkoittaa Rooman valtakuntaa. Juutalaisen myytin mukaan Romulus ja Remus olivat Esaun jälkeläisiä, ja Rooman syntymyytti - kaksoset, jotka joutuvat riitaan - muistuttaa suuresti Esaun ja Jaakobin tarinaa. Varhaiskeskiajalla kasaarit käyttivät nimeä "Edom" Bysantin keisarikunnasta.Uusin maa
King
King voi tarkoittaa esimerkiksi:"King" on kuningasta tarkoittava englannin kielen sana, joka esiintyy myös sukunimenä. Tunnettuja King-nimisiä henkilöitä ovat:
Windhoek
Windhoek on Namibian pääkaupunki, joka sijaitsee maan keskiosan ylängöllä 1660 metriä merenpinnan yläpuolella. Paikan varhaiset nimet ovat viitanneet paikalla ennen olleisiin kuumiin lähteisiin: "Ai-Gams" oli nama-kansan, "Otjomuise" hereroiden antama nimi. Sanaan Windhoek liittyy useampikin etymologinen teoria.
Nykyisenlaisen kaupungin historian katsotaan alkaneen 1890-luvulla, jolloin Namibia oli Saksan keisarikunnan siirtomaa (Saksan Lounais-Afrikka). Saksan siirtomaavallan (1884–1914) jäljiltä kaupungissa on edelleen saksalainen linnake ja luterilainen kirkko.
Windhoek sijaitsee 1 654 metrin korkeudessa. Sitä ympäröivät kukkulat suojaavat sitä aavikoin kuivilta tuulilta.
Vuoden kuuminta aikaa on marraskuusta tammikuuhun, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila on yli 30 astetta, viileintä on kesä- heinäkuussa, päivälämpötilat 21 asteen vaiheilla ja yölämpötilat noin +7 astetta. Sadetta saadaan eniten helmikuussa, noin 90 mm. Kesäkuusta syyskuuhun sataa korkeintaan pari millimetriä.
Nykyisen Windhoekin aluetta ovat asuttaneet hererot ja damarat vähintään 1700-luvulta saakka. Saman vuosisadan puolivälin paikkeilla alueelle tuli myös kristittyjä lähetyssaarnaajia. Kaupunki perustettiin varsinaisesti kuitenkin vasta vuonna 1890, jolloin Saksan keisarikunta teki paikasta Saksan Lounais-Afrikan hallinnollisen keskuksen. Etelä-Afrikka miehitti Namibian ja Windhoekin vuonna 1915 ensimmäisen maailmansodan aikana ja hallitsi aluetta Namibian itsenäistymiseen saakka vuoteen 1990. Etelä-Afrikan hallinnon aikana Windhoek oli alueellinen hallinnon keskus ja Namibian itsenäistyttyä siitä tuli maan pääkaupunki.
Kaupungin asukasluku oli vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 325 858. Väestön valtaosa kuuluu afrikkalaisiin etnisiin ryhmiin, mutta siirtomaahistorian takia siellä asuu myös eurooppalaistaustaisia asukkaita. Etenkin saksalaiset siirtolaiset vaikuttivat kaupunkikuvaan rakentamalla saksalaistyylisiä rakennuksia. Etelä-Afrikassa aiemmin harjoitetun apartheid-politiikan takia kaupunki on jakautunut afrikkalaisten, valkoisten ja värillisten asuttamiin kaupunginosiin. Nykyisin nopeimmin kasvava kaupunginosa on afrikkalaisten asuttama Katutura. Kaupungin väestö on kasvanut maalta kaupunkiin suuntautuvan muuttoliikkeen takia.
Hallinnon ja koulutussektorin ohella ympäröivän maaseudun lampaiden ja karjankasvatuksella on tärkeä osa kaupungin taloudessa. Myös turismin merkitys on kasvattanut merkitystään.
Windhoekista on useita tie ja rautatieyhteyksiä muualle Namibiaan, sekä Etelä-Afrikkaan. Kaupungissa sijaitsee myös Namibian ainut kansainvälinen lentokenttä. Windhoekista pääsee linja-autolla Etelä-Afrikan Kapkaupunkiin (20h) ja Johannesburgiin (25h). Junayhteydet vievät Rehobothiin, Marientaliin ja Keetmanshoopiin.
Kookospalmu
Kookospalmu ("Cocos nucifera") on palmukasveihin ("Arecaceae") kuuluva kasvi. Se on suvun "Cocos" ainoa laji. Kookospalmu on suuri, jopa 40 metrin pituiseksi kasvava trooppisten seutujen puu, joka on tunnettu hedelmästään – kookospähkinästä.
Kookospalmun runko on haaraton, ja lehdet lähtevät tähtimäisesti yhdestä pisteestä. Lehdet kasvavat 4–5,5 m pitkiksi. Ensimmäisen vuoden ajan ne ovat lehytlaitaisia, sitten niihin muodostuu lehdyköitä, joista tulee 5 cm leveitä ja jopa 150 cm pitkiä. Yksi lehti viheriöi noin 2,5 vuotta, ja lehvästössä on yhtaikaa 30–35 vihreää lehteä. Täysikasvuisessa palmussa jokaiseen lehtihankaan kehittyy kukinto. Hede- ja emikukkia on samassa kukinnossa. Kukinto on 1–1,5 m pitkä tähkä, jossa on 40–60 kukkavartta, jokaisen juuressa on 1–3 emikukkaa ja niiden yläpuolella satoja hedekukkia.
Kookospalmu on 40-vuotiaana tyypillisesti 20 m korkea, ja 80 vuodessa se voi kasvaa 40 m korkeaksi. Lehvästön halkaisija on 8–9 metriä.
Kookospalmu on kotoisin Kaakkois-Aasian rannikoilta (Malesia, Indonesia, Filippiinit ja Melanesia). Uskotaan, että sen luonnonmuodot ovat levinneet merivirtojen mukana jo esihistoriallisena aikana. Nykyisin sitä viljellään laajasti tropiikissa ja subtropiikissa paiväntasaajan molemmin puolin 23. leveyspiirille asti. Sitä tavataan myös tämän vyöhykkeen ulkopuolella, missä se myös kukkii mutta pähkinät eivät kypsy normaalisti.
Kookospalmu on mainittu intialaisissa dokumenteissa jo ennen ajanlaskumme alkua, mutta länsimaissa se pysyi kuitenkin pitkään tuntemattomana. Marco Polo kuvailee tämän faaraonpähkinäksi nimeämänsä kasvin hedelmäksi, joka on täyteläisen makuinen, makeaa kuin sokeri ja valkoinen kuin maito kohdatessaan sen Jaavalla 1200-luvulla. Vasco da Gama mainitsee kookoksen matkakertomuksessaan vuonna 1497 Mosambikin saarella. Luultavasti arabit toivat kookoksen Afrikan pohjoisosiin jo paljon ennen kuin se kotiutui Eurooppaan. Lontoon Victoria & Albert -museossa on vuodelta 1580 peräisin oleva saksalainen kookospähkinäpikari, jossa tyhjäksi koverrettuun kookospähkinän kuoreen on laitettu hopeiset vanteet ympärille sekä koristeellinen hopeinen jalka.
Kookospalmu on mielenkiintoinen ja tavallisuudesta poikkeava katseenvangitsija joko yksittäiskasvina tai ryhmän korkeimpana kasvina. Kasvin runko kasvaa suoraan osittain mullan sisällä olevasta kookospähkinästä, ja kaartuvat lehdet nousevat kuituisesta, vaaleanruskeasta tupesta.
Multa pidetään jatkuvasti kosteana, ja kasvia lannoitetaan miedolla, nestemäisellä huonekasvilannoitteella kahden viikon välein keväästä kesään. Kookospalmua voi pitää huonekasvina vain rajallisen ajan, sillä kasvaakseen hyvin se tarvitsee paljon lämpöä ja korkean ilmankosteuden, joita on yleensä vaikea järjestää. Kasvia ei kannata yrittää lisätä kotioloissa.
Richmond (Virginia)
Richmond on Yhdysvaltain Virginian osavaltion pääkaupunki. Kaupungin asukasluku on noin 214 000.
Richmond asutettiin ensimmäisen kerran vuonna 1607 Christopher Newportin ja kapteeni John Smithin purjehduksella Jamesjokea ylöspäin. Richmond-nimen kaupunki sai vasta vuonna 1737. 1700-luvulla Richmondissa oli paljon orjakauppaa. 1860-luvulla kaupunki oli Konfederaation läntinen pääkaupunki ja Yhdysvaltain sisällissodassa sen ympärillä käytiin laajoja taisteluita.
Kaupungin pinta-ala on 162,0 km² josta vettä on 6,4 km². Kaupungin halki kulkee Jamesjoki. Richmondia ympäröivät Henricoin ja Chesterfieldin piirikunnat.
Richmondin nähtävyyksiin kuuluu muun muassa Virginia Historical Society (lyhennetynä VHS), Virginia Museum of Fine Arts, Monument Avenue, Landmark Theater (tunnetaan myös nimellä "The Mosque") ja Richmond Coliseum.
Richmondissa on paljon hienoja kirkkoja joista mainittakoon Cathedral of the Sacred Heart, St. John's Episcopal Church ja First Baptist Church.
Tupakkateollisuus on vieläkin merkittävät tekijä Richmondin taloudessa, samoin kirjapainot, kustantaminen, kemianteollisuus, tekstiiliteollisuus, farmasianteollisuus, metalliteollisuus sekä puu- ja paperitehtaat.
Vuoden 2010 väestönlaskennassa Richmondissa oli 204 247 asukasta. Vuonna 2013 väkiluvun arvioitiin kasvaneen 214 000:een. Asukkaista puolet ovat afroamerikkalaisia.
Posliini
Posliini eli porsliini on kaoliinista, maasälvästä ja kvartsista polttamalla valmistettu, murtopinnaltaan valkoinen, kova ja läpikuultava keraaminen tuote, joka syntyy siten, että maasälpä ja kvartsi sulavat ja näin syntyneet silikaatit muodostavat sulamattomien kaoliinihiukkasten kanssa tiiviin seoksen. Raaka-aineiden suhteita vaihtelemalla saadaan koostumukseltaan ja ominaisuuksiltaan erilaisia posliinilaatuja. Jos edellä mainittuun seokseen sekoitetaan luutuhkaa, se sulaa helpommin.
Kiinalainen ja japanilainen posliini on poltettu luonnosta saaduista, helposti sulavista saviseoksista. Posliini poltetaan jopa kolmeen kertaan. Ensimmäisessä poltossa (raakapoltto) 950–1 000 °C:ssa esineestä tulee luja mutta huokoinen. Toisessa poltossa (lasituspoltto) lämpötila on 1 280–1 300 °C. Koristekuviointien värit poltetaan kolmannessa poltossa 700–800 °C:ssa.
Posliinia käytetään koriste-esineissä, sähköteollisuudessa sen hyvän sähköeristyksen vuoksi sekä kemianteollisuudessa, koska se kestää liuosten syövyttävää vaikutusta paremmin kuin lasi. Posliini on myös mekaanisesti lasia vahvempi ja sen lämpölaajenemiskerroin on alhainen. Poltettu posliini on lujaa ja kestävää.
Posliini keksittiin Kiinassa 600-luvulla. Sitä tuotiin 1300-luvulta alkaen Eurooppaan Silkkitietä pitkin. Eurooppaan ei tullut tietoa posliinin valmistusmenetelmästä, joten eurooppalaiset kehittivät omat valmistustapansa. Vuonna 1707 saksalainen alkemisti Johann Böttger kehitti toimivan posliinireseptin. Hän perusti Meißenin posliinitehtaat. Ranskassa ja Britanniassa tehtiin omia kokeiluja, joiden seurauksena kehitettiin Sèvres-, Wedgwood- ja Spode-posliinit.
Herttoniemen kartanossa Helsingissä toimi Suomen ensimmäinen, vuonna 1762 perustettu posliinitehdas. Nykyisin Suomen tunnetuin posliinimerkki on Arabia.
Musta raamattu
Musta raamattu on magiaa ja noituutta käsittelevä kirja, joka sisältää kabbalistisia manauksia, loitsuja ja sinettejä. Kirja väittää, nimiölehdellä olevan otsikkonsa mukaisesti, olevansa "Kuudes ja seitsemäs Mooseksen kirja", jotka olisi jätetty pois Raamatusta.
Kuudes ja seitsemäs Mooseksen kirja julkaistiin Stuttgartissa 1849 antikvaristi Johann Scheiblen keräämän aineiston pohjalta. Aineiston alkuperä on voitu jäljittää 1500-luvulle. Englanninkielinen käännös ilmestyi New Yorkissa 1880. Suomenkielinen laitos on julkaistu 1902 Michiganissa ja se on oletettavasti käännetty Egyptian Publishing Companyn vuonna 1900 julkaisemasta versiosta. Kirjan etusivulla mainitaan, että se on käännetty englanninkielisestä teoksesta. Mustaa raamattua ei tule sekoittaa Suomalaiseen "Mustakirjaan" jonka tekijäksi mainitaan Aaprami Pöyrynen.
Suomessa on monesti kerrottu verenseisauttajien ja muiden kansanparantajien lukeneen Mustaa raamattua. Kirja tunnetaan myös vanhassa suomalaisessa satuperinteessä.
"Mustan raamatun" suomenkielisen painoksen osat ovat:
Stigmatisaatio
Stigmatisaatio (, --> häpeä‚ merkki, stigma, --> polttomerkki) tarkoittaa väitettyjä yliluonnollisella tavalla henkilöön ilmestyviä Jeesuksen kärsimyksen haavoja eli stigmoja. Haavat tulevat esimerkiksi jalkoihin ja käsiin, paikkoihin joihin ristin naulat kuviteltiin lyödyn. Lisäksi haavoja saattaa tulla kylkeen kohtaan, johon roomalainen sotilas haavoitti Kristusta, selkään ruoskaniskuja muistuttavina ruhjeina tai otsaan orjantappurakruunun merkiksi. Haavat saattavat ilmestyä lähinnä symbolisina merkkeinä iholle tai verta vuotavina ja syvinä haavoina, jotka tuottavat kipua. Joillakin väitetyillä stigmatisaation uhreilla on ollut kaikki merkit, joillakin vain osa.
"The Catholic Encyclopedian" mukaan ennen 1200-lukua ei tunneta yhtään stigmaatikkoa. Ensimmäinen muistiin kirjattu stigmatisaatiotapaus on vuodelta 1222 Englannista, haavat ilmestyivät Stephen Langton -nimiselle miehelle. Kaksi vuotta myöhemmin, vuonna 1224 Franciscus Assisilaisen kerrottiin kärsivän stigmoista pari vuotta ennen kuolemaansa. Hänen stigmatisaatiotaan juhlistettiin ennen 17. syyskuuta. 1300-luvulla eläneen pyhän Katariina Sienalaisen kerrotaan kantaneen stigmataa, mutta kun hän nöyryydestä pyysi niiden tulevan näkymättömiksi, hänen rukouksensa kuultiin. Suuremman osan kaikista stigmaatikoista, ehkä yli 80 prosenttia, väitetään olevan naisia. Moni raportoitu stigmaatikko on kuulunut johonkin sääntökuntaan.
Stigmat esiintyvät tyypillisesti katolilaisilla alueilla, protestanttien keskuudessa ne ovat erittäin harvinaisia. Tätä on pidetty merkkinä ilmiön valheellisesta luonteesta, stigmojen syntyä pidetäänkin tavallisesti joko psykosomaattisena oireiluna tai tahallisena itsensä vahingoittamisena.
Paavi Johannes Paavali II:n äskettäin pyhimykseksi julistaman Padre Pion väitetään kärsineen stigmoista vuosikymmeniä. Uskonnollisissa piireissä herää kuitenkin aika ajoin keskustelua ilmiön luonteesta: katolisen kirkon historiassa tunnetaan monia tapauksia, joissa merkittävät kirkon henkilöt ovat haavoittaneet itseään vakuutellakseen uskollisuuttaan.
Epäilijät liittävät stigmat myös nk. Münchhausenin oireyhtymään, jota sairastavat kokevat usein sairaalloista tarvetta saada huomiota ja huolenpitoa tekeytymällä sairaiksi tai jopa vahingoittamalla itseään.
Muun muassa seuraavien henkilöiden uskotaan olleen stigmaatikkoja:
Saippuasarja
Saippuasarja (joskus englanninkielisen termin "soap opera" mukaan saippuaooppera) on televisiossa tai radiossa esitettävä jatkuva sepitteellinen sarjamuotoinen ohjelma, joka sijoittuu valmistumisaikaansa ja jolla on jatkuva juoni: tarinalla ei ole loppua vaan juonenkäänteet johtavat yhä uusiin tapahtumiin ja muodostavat näin jatkuvan avoimen kertomuksen.
Saippuasarjat alkoivat 1930-luvulla Yhdysvalloissa radiossa. Televisiossa niitä alettiin esittää 1940-luvun loppupuolella. Yhdysvalloissa niitä esitetään yleensä päiväsaikaan, mistä johtuu niistä toisinaan käytettävä nimitys ”daytime serial” (”päiväajan sarja”). Nimitys "saippuasarja" (tai -"ooppera") tulee siitä, että varhaisten radiosarjojen sponsoreina oli hyvin paljon pesuainevalmistajia, koska ne oli suunnattu lähes yksinomaan naisille, erityisesti kotirouville.
Suosituimmat saippuasarjat lähetetään joka päivä (usein arkisin), ja ne jatkuvat vuosia. Runsaasta jaksomäärästä johtuen saippuasarjassa tyypillisesti osa näyttelijöistä vaihtuu tuotantokausien vaihtuessa. Joissakin sarjoissa on samaa roolihahmoa saattanut näytellä useampi näyttelijä. Toisaalta suositun näyttelijän palaaminen sarjaan saattaa aiheuttaa uskomattomia juonenkäänteitä (muun muassa Patrick Duffyn hahmon kuolleista nouseminen "Dallasissa", Teemu Lehtilän hahmon kuolleista nouseminen "Salatuissa elämissä" ja Hunter Tylon hahmon kaksinkertainen kuolleista nouseminen "Kauniissa ja rohkeissa").
Yksi tyypillinen ominaisuus saippuasarjoissa on lasten nopea vanhentuminen. Esimerkiksi kesätauon aikana sarjan vauvoista saattaa kasvaa kouluikäisiä lapsia ja kouluikäisistä lapsista teini-ikäisiä nuoria.
Vihannespunkki
Vihannespunkki ("Tetranychus urticae") on punkkien lahkoon kuuluva hämähäkkieläin. Epävirallinen nimi kehrääjäpunkki juontuu punkin kehräämästä seitistä, josta ne on helppo tunnistaa. Kotipuutarhassa ne ovat yleisiä tuholaisia.
Vihannespunkkien väri on vaalea tai vaaleanvihreä, pään lähellä niillä on kaksi silmiä muistuttavaa pistettä. Talvehtineet vihannespunkit ovat oranssinsävyisiä. Vartalon muoto on soikea. Kooltaan ne ovat alle 0,5 mm:n pituisia, koiraat ovat pienempiä kuin naaraat. Naaraan selässä on 12 jäykkää karvaa.
Jos kasvin lehdet muuttuvat likaisen keltaisiksi ja alkavat vähitellen putoilla, syynä voivat olla vihannespunkit. Vihannespunkkien ehkäisemiseksi kannattaa kasveja tutkia muutaman päivän välein suurennuslasilla. Yleensä nämä erittäin pienet hämähäkkieläimet viihtyvät lehtien alapinnoilla. Niiden aiheuttamat vauriot ilmenevät pieninä, vaaleina pisteinä lehdissä. Näistä pisteistä vihannespunkit ovat alhaalta päin imeneet kasvin nesteitä. Munat ovat pyöreitä, ulosteet kuin pieniä pisteitä. Myös tyhjiä kuoriutumisnahkoja tai ohuita kehruuseittejä voi löytyä. Jos punkkeja on paljon ja ne ovat ehtineet kutoa seittiä, niistä voi olla hyvin vaikeaa päästä kokonaan eroon.
Vihannespunkit viihtyvät kuivassa ja lämpimässä kuten muutkin hämähäkkieläimet, joten helpoin torjuntakeino on nostaa ilmankosteutta. Vihannespunkkeja ei pitäisi ilmestyä, jos ilman suhteellinen ilmankosteus on yli 50 %. Varsinkin lehtien alapintojen sumuttaminen säännöllisesti vedellä on kannattavaa. Lämpötilan pitäminen matalana myös huonontaa lisääntymismahdollisuuksia. Vihannespunkit pysyvät hengissä myös viileämmässä ja aloittavat rajun lisääntymisen heti lämpötilan noustua. Vihannespunkkien valloittama kasvi tulisikin poistaa heti muiden joukosta ettei tartunta leviä. Kasvin voi tämän jälkeen käsitellä torjunta-aineella, sumuttaa kunnolla ja pitää muutaman päivän ajan karanteenissa. Usein jopa pelkkä sumutus ja ilmankosteuden nosto voivat riittää.
Vihannespunkin luonnollinen saalistaja on petopunkkeihin kuuluva ansaripetopunkki ("Phytoseiulus persimilis"), jota käytetään biologisessa torjunnassa. Muita käytettyjä torjuntaeliöitä ovat kalifornianpetopunkki ("Amblyseius californicus"), punkkisääski eli petosääski ("Feltiella acarisuga"), jauhiaislude ("Macrolophus caliginosus"), punkkipirkko ("Stethorus punctillum"), ripsiäispetopunkki ("Amblyseius cucumeris") ja ruskopetopunkki ("Amblyseius degenerans").
Jauhiaiset
Jauhiaiset ("Aleyrodoidea") ovat nivelkärsäisten ("Hemiptera") lahkoon kuuluva yläheimo, johon kuuluu ainoastaan yksi heimo, "Aleyrodidae". Tyypillinen laji on ansarijauhiainen ("Trialeurodes vaporariorum"), joka on kasvihuoneviljelyssä merkittävimpiä tuhohyönteisiä.
Suomesta on tavattu 13 jauhiaislajia, joista kahta tavataan ainoastaan kasvihuoneissa Yksi laji on vuoden 2010 kansallisessa uhanalaisarvioinnissa luokiteltu puutteellisesti tunnetuksi (DD).
Jauhiainen
Jauhiainen voi tarkoittaa seuraavia:
Jauhiainen on suomenkielinen sukunimi. Vuonna 2015 nimi oli nykyisenä nimenä 2664 henkilöllä Suomessa. Tunnettuja suomalaisia nimenkantajia ovat:Fiktiossa esiintyvä Jauhiainen-niminen hahmo on: