Kioton pöytäkirja
Kioton pöytäkirja (usein myös Kioton (ilmasto)sopimus) on lisäys YK:n ilmaston lämpenemistä käsittelevään sopimukseen ("United Nations Framework Convention on Climate Change", UNFCCC). Kioton pöytäkirjan ratifioivat teollisuusmaat sitoutuvat vähentämään vuosien 2008–2012 kasvihuonekaasupäästönsä alle tietyn prosenttiosuuden vuoden 1990 päästöistä. Päästövähennys lasketaan neljän vuoden keskiarvona, joten yksittäisinä vuosina päästöt voivat ylittyäkin. Osuudet on määritetty valtiokohtaisesti ja ne määritetään CO-ekvivalenttitonneina. Pöytäkirjan tarkoituksena on vähentää ihmisen toiminnan haittavaikutuksia ilmakehään ja ilmastoon.
Kesäkuuhun 2009 mennessä 183 maata oli ratifioinut pöytäkirjan. Neljä maata on allekirjoittanut pöytäkirjan, muttei ratifioinut sitä (Kroatia, Monaco, Sambia ja Yhdysvallat). Venäjän duuma ratifioi pöytäkirjan lokakuussa 2004. Presidentti Vladimir Putin allekirjoitti sen 4. marraskuuta 2004, jonka myötä Kioton pöytäkirja astui lopullisesti voimaan 16. helmikuuta 2005. Australia ratifioi pöytäkirjan 3. joulukuuta 2007.
Vaikka Yhdysvallat on allekirjoittanut pöytäkirjan, se ei aio ratifioida tai vetäytyä siitä. Pöytäkirja ei sido Yhdysvaltoja ennen ratifiointia.
Eräiden arvioiden mukaan Kioton pöytäkirja vähentää ilmaston keskimääräistä lämpötilaa 0,02–0,28 °C vuoteen 2050 mennessä. Mikäli mitään ei tehdä, lämpötila voi nousta vuoden 1990 tasosta 1,4–5,8 °C vuoteen 2100 mennessä.
Kioton pöytäkirja on lisäys ilmastonmuutoksen puitesopimukseen, , joka hyväksyttiin Rio de Janeiron Ympäristö- ja kehityskonferenssissa Earth Summitissa 1992. Kaikki UNFCCC:n osapuolet voivat allekirjoittaa tai ratifioida Kioton pöytäkirjan. Kioton pöytäkirja hyväksyttiin UNFCCC:n kolmannessa osapuolikokouksessa Kiotossa, Japanissa, 11. joulukuuta 1997. Pöytäkirja astui voimaan 16. helmikuuta 2005 Venäjän ratifioitua sen. Pöytäkirjan voimaanastumiseksi vähintään 55 osapuolen oli ratifioitava pöytäkirja, ja näiden osapuolten tuli tuottaa yhdessä vähintään 55 prosenttia teollisuusmaiden (Kioton pöytäkirjassa niin sanottujen liitteen I maiden) hiilidioksidipäästöistä vuonna 1990. Venäjän ratifiointi oli ratkaiseva askel prosentuaalisen tavoitteen saavuttamisessa.
Kioton pöytäkirjan tarkoituksena on täydentää UNFCCC:tä lisäämällä siihen laillisesti sitova lisäsopimus, jonka allekirjoittaneet valtiot sitoutuvat yhdessä taistelemaan ilmastonmuutosta vastaan ja vähentämään kasvihuonekaasupäästöjä. Tavoitteena on vähentää päästöjä maailmanlaajuisesti siten, että vuosien 2008-2012 välillä ne ovat keskimäärin 5,2 % vuoden 1990 tasoa alemmat. Pöytäkirjan sitovat tavoitteet kasvihuonekaasupäästöjen vähentämiseksi koskevat teollisuusmaita. Pöytäkirja sisältää myös paljon kaikkia osapuolia koskevia toimia, kuten päästöjen seurannan ja kansallisten päästövähennysohjelmien laadinnan.
Neuvotteluja Kioton pöytäkirjan toimeenpanon yksityiskohdista on jatkettu ennen ja jälkeen pöytäkirjan hyväksymisen ilmastosopimuksen osapuolikokouksissa eli COPeissa (engl. Conference of Parties). Pöytäkirjan voimaantulon jälkeen Kioton pöytäkirjan omia osapuolikokouksia ryhdyttiin nimittämään COP/MOPeiksi. Ensimmäinen COP/MOP järjestettiin marras-joulukuussa 2005 Montrealissa.
Kehitysmaiden jättäminen pöytäkirjan velvoitteiden ulkopuolelle perustuu länsimaiseen oikeuskäsitykseen, jonka mukaan kehitysmaat eivät ole velvollisia korjaamaan ongelmaa, jota ne eivät ole itse aiheuttaneet. Vähäpäästöistä tekniikkaa kehitysmaissa pyritään lisäämään pöytäkirjassa määriteltyjen puhtaan kehityksen mekanismien avulla (), joiden avulla teollisuusmaat voivat vähentää kehitysmaihin tekemiensä investointien päästövaikutukset omista velvoitteistaan. Vastaavaa ideaa sovelletaan teollisuusmaiden kesken yhteistoteutuksen () avulla. Lisäksi päästökaupan avulla voidaan päästöoikeuksia myydä valtiolta toiselle, jolloin päästövähennykset voidaan tehdä kustannustehokkaasti vähentää päästöjä, missä se on edullisinta.
Joidenkin mielipiteiden mukaan Kioton pöytäkirjan suora lämpenemistä rajoittava merkitys nykymuodossaan on pieni: tavoitteet ovat vaatimattomat ja päästövähennyksiin ovat sitoutuneet ainoastaan teollisuusmaat. Kehitysmaiden jättäminen aluksi pöytäkirjan ulkopuolelle on kuitenkin harkittua: samalla mallilla saatiin aikaan yleisesti toistaiseksi onnistuneimpana pidetty maailmanlaajuinen ympäristösopimus, jolla rajoitetaan otsonikerrosta vaurioittavia CFC-päästöjä.
Kioton pöytäkirjan on sanottu olleen Venäjälle edullinen, koska sen on pidettävä päästöt vuoden 1990 tasolla, josta Venäjä on taloudellisesti taantunut myöhemmin. Tämän ansiosta Venäjä saa rahaa siitä, että se ei saastuta tarpeeksi. Yhdysvallat ja Kiina ovat jättäytyneet Kioton pöytäkirjan ulkopuolelle. Nämä kaksi ovat maailman johtavia kasvihuonepäästöjen aiheuttajia ja näiden pois jääminen on paha takaisku sopimukselle. Australia ratifioi pöytäkirjan vasta viime tingassa, joulukuussa 2007. Ratifiointiin on voinut vaikuttaa Australiaa koetellut kuivuus, sekä myös uuden pääministerin Kevin Ruddin valinta. Hän lupasi allekirjoittaa sopimuksen jos hänet valittaisiin.
Maat, jotka epäonnistuvat Kioto-tavoitteessa vuonna 2012 saavat rangaistuksena ylimääräisen 33 % lisäyksen seuraavan kauden sopimuksen tavoitevaatimuksiin (Yvo de Boer, YK:n ilmastonmuutoksen pääsihteeri).
Vuosina 1980-2000 hiilidioksidipäästömuutos oli: EU -14%, USA +21% ja Japani +29%. Vuosina 1980-2000 väestömuutos oli EU +6%, USA +24% ja Japani +8%.