hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
SS-divisioona Wiking
SS-divisioona Wiking () oli toisen maailmansodan aikainen Saksan moottoroitu Waffen-SS-divisioona, johon rekrytoitiin ulkomaalaisia vapaaehtoisia.
Divisioona perustettiin joulukuussa 1940 SS-Verfügungstruppen Germania-rykmentistä.
Wiking otti osaa hyökkäykseen Neuvostoliittoon osana Etelän armeijaryhmää ja saavutti Donin Rostovin marraskuussa 1941. Seuraavana keväänä operaatio Sinisen mukainen hyökkäys suuntautui Kaukasiaan. Divisioona oli reservinä Kurskin taistelun aikana. Myöhemmin divisioona joutui Tšerkasyn mottiin, josta murtautuessaan se menetti kaikki panssarinsa ja kärsi suuria tappioita.
Divisioona siirrettiin Chełmiin uudelleenvarustettavaksi ja lähetettiin heinäkuussa 1944 Puolaan, jossa se taisteli Veikselillä ja otti osaa Varsovan kansannousun tukahduttamiseen. Divisioona siirrettiin joulukuussa 1944 Unkariin, jossa se osallistui epäonnistuneeseen hyökkäykseen Budapestin takaisinvaltaamiseksi. Se vetäytyi Unkarin ja Tšekkoslovakian läpi ennen antautumistaan Itävallassa.
Osa Wiking-divisioonan sotilaista otti 9. heinäkuuta 1941 osaa 600 juutalaisen joukkomurhaan Lvovissa kostona rykmentinkomentajansa kuolemasta.
Divisioonan sotilaat murhasivat satoja juutalaisia Zloczowin linnassa heinäkuun 1941 alkupäivinä ukrainalaisten vapaaehtoisten kanssa. Verilöylyn pysäytti 295. jalkaväkidivisioonan everstiluutnantti Helmuth Groscurth. 9. heinäkuuta 1941 joukot osallistuivat juutalaisten murhiin Lvivissä kostoksi SS-Infanterie-Regiment Westlandin komentaja Hilmar Wäckerlen kuolemasta. Adolf Storms tuotiin oikeuteen vuonna 2009 syytettynä 58 unkarinjuutalaisen pakkotyöläisen murhasta Itävallassa 29. maaliskuuta 1945, mutta hän ehti kuolla ennen tuomion julistamista.
Einsatzgruppe D:n Einsatzkommando 11 liikkui divisioonan mukana 1942. Sillä oli käytössään liikkuva kaasukammio epätoivottujen henkilöiden eliminointiin.
Divisioonan mukana oli myös Ahnenerbeen kuuluva Dr. Herbert Jankuhnin johtama Sonderkommando Jankuhn, joka keräsi taide-esineitä Mustanmeren alueelta.
4. Gebirgs-Divisionin komentaja Karl Eglseer sekä slovakkikenraalit Gustav Malár ja Jozef Turanec, jotka palvelivat samaan aikaan Miusjoen alueella huhtikuussa 1942 arvostelivat Wikingin sotilaiden kurittomuutta ja laajaa ryöstelyä.
Wiking-divisioonan yksiköitä oli mukana Varsovan kansannousun verisessä tukahduttamisessa. Kapinalliset ja kapinallisina pidetyt teloitettiin ja heitä piilottaneet siviilit kerättiin kokoon ja ammuttiin. Wikingin ja muutaman muun SS-divisioonan sotilaita myös raiskasi ja teloitti summittaisesti siviilejä.
Divisioonassa palveli noin 1 400 suomalaista.
Juha Kangas (kapellimestari)
Juha Jaakko Antero Kangas (s. 27. marraskuuta 1945 Kaustinen) on suomalainen kapellimestari, joka perusti Keski-Pohjanmaan Kamariorkesterin 1972.
Kangas opiskeli Sibelius-Akatemiassa viulunsoittoa. Vuosina 1972-1986 hän opetti sitä itse Keski-Pohjanmaan musiikkiopistossa. Kangas toimi myös viiden vuoden ajan vuoteen 1972 Helsingin kaupunginorkesterin alttoviulistina. Hän oli kaustislaisen pelimanniyhtye Kankaan pelimannien jäsen 1960- ja 1970-luvuilla.
Kangas on saanut muun muassa säveltaiteen valtionpalkinnon vuonna 1992. Hän ja Keski-Pohjanmaan Kamariorkesteri saivat vuonna 1998 Madetoja-palkinnon.
Kangas jää Keski-Pohjanmaan kamariorkesterista eläkkeelle 2010 ja jatkaa sen jälkeen vierailevana kapellimestarina erityisesti Suomessa, mutta myös ulkomailla.
Argumentum ad consequentiam
Argumentum ad consequentiam eli "seurauksiin vetoaminen" on argumentointivirhe, jossa argumentin oikeellisuus pyritään perustelemaan vetoamalla sen seurauksiin – joko toivottaviin tai ei-toivottaviin. Se eroaa argumentum ad baculumista siinä, että ad baculum vetoaa väkivaltaan tai sen uhkaan, kun taas ad consequentiam puolestaan argumentista seuraavaan hyötyyn tai haittaan. Argumentum ad consequentiamin yleinen muoto on:
Madetoja-palkinto
Madetoja-palkinto on Suomen Säveltäjät ry:n jakama palkinto ansioituneille suomalaisen nykymusiikin esittäjille. Vuonna 1988 perustettu palkinto on nimetty säveltäjä Leevi Madetojan mukaan.
Palkinto jaetaan suomalaiselle tai ulkomaalaiselle henkilölle tai yhteisölle, joka on toiminut erityisen ansiokkaasti suomalaisen luovan säveltaiteen hyväksi. Pääpaino on uuden musiikin esiintuomisessa.
Ulf Söderblom
Ulf Arne Söderblom (5. helmikuuta 1930 Turku – 4. helmikuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen kapellimestari. Hän opiskeli muun muassa Wienin musiikkiakatemiassa.
Söderblom toimi vuosina 1957−1993 Suomen kansallisoopperan kapellimestarina, näistä kaksikymmentä viimeistä hän oli ylikapellimestari. Sinä aikana hän johti lähes kaksituhatta ooppera- ja balettiesitystä. Ulf Söderblom vaikutti huomattavan paljon suomalaisen oopperan kehitykseen. Hänen johtamiaan kantaesityksiä ovat mm. suomalaisen oopperan kukoistuskauden 1975 aloittaneet Ratsumies ja Viimeiset kiusaukset.Hän toi esiin myös vanhempia suomalaisia oopperoita levyttämällä mm. Fredrik Paciuksen Kung Karls jaktin, Selim Palmgrenin Daniel Hjortin ja Erkki Melartinin Ainon.
Söderblom sai Madetoja-palkinnon 1993 ja Pacius-palkinnon.
Ulf Söderblomin pojista Jan Söderblom on kapellimestari ja Erik Söderblom teatteriohjaaja.
Ziad Jaziri
Ziad Ben Mactouf Jaziri (, s. 12. heinäkuuta 1978 Sousse, Tunisia) on tunisialainen entinen jalkapalloilija. Hyökkääjänä pelannut Jaziri oli aktiiviurallaan myös Tunisian maajoukkueen vakiopelaajia.
Jaziri aloitti uransa vuonna 1998 kotikaupunkinsa joukkueessa Étoile Sahelissa Tunisian pääsarjassa, Ligue Professionnelle 1:ssä. Hänen oli tarkoitus siirtyi kaudeksi 2002–2003 Al-Ahliin Saudi-Arabiaan, mutta siirron epäonnistuttua Jaziri pelasi vielä kauden kotimaassaan ennen siirtymistään kahdeksi kaudeksi Turkin Superliigan Gaziantepsporiin. Tämän aikana hän pelasi myös Uefa Cupissa kolme ottelua vuonna 2004 ja teki Turkin pääsarjassa kahden kauden aikana 17 maalia 49 ottelussa. Kaudeksi 2005–2006 Jaziri siirtyi Ranskaan Troyesiin, joka pelasi Ligue 1 sarjatasolla. Ensimmäisellä kaudella Jaziri pelasi 23 ottelua, mutta onnistui maalinteossa vain viidesti. Seuraavalla kaudella hän pelasi valmentajansa päätöksellä poikkeuksellisesti harvemmin hyökkääjänä ja enimmäkseen keskikentän laidalla. Troyesin pudottua samalla kaudella Ligue 2:een Jaziri erosi seurasta.
Heinäkuussa 2007 Jaziri allekirjoitti kolmevuotisen sopimuksen Al Kuwait SC:n kanssa. Hänet nimitettiin samalla joukkueensa kapteeniksi. Jaziri voitti joukkueessa ensimmäisellä kaudellaan liigamestaruuden sekä Crown Prince Cupin. Hän sijoittui myös maalitilastossa kolmanneksi yhdeksällä maalilla. Kauden päätteeksi hän päätti lopettaa uransa.
Maajoukkueessa Jaziri esiintyi ensi kerran 22. joulukuuta 1999 Ghanaa vastaan pelatussa ottelussa. Sittemmin hän kuului maan vakiohyökkääjiin 2000-luvun alussa ja edusti maataan vuoden 2002 ja 2006 MM-kisoissa. Hän pelasi yhteensä kuusi ottelua MM-kisatasolla ja teki niissä yhden maalin vuoden 2006 MM-kisoissa Saudi-Arabiaa vastaan.
Jaziri oli myös voittamassa Afrikan-mestaruutta Tunisialle vuonna 2004. Tuolloin hän teki turnauksessa kaksi maalia joista toinen syntyi loppuottelussa Marokkoa vastaan.
Jaziri pelasi 64 maaottelua ja teki niissä 14 maalia.
Isao Tomita
Isao Tomita (; 22. huhtikuuta 1932 Tokio – 5. toukokuuta 2016 Tokio) oli japanilainen säveltäjä, sovittaja ja soittaja, joka oli tunnetuimpia ja arvostetuimpia syntetisaattorimusiikin pioneereja.
Tomita syntyi Tokiossa ja vietti varhaisen lapsuutensa isänsä kanssa Kiinassa. Palattuaan Japaniin hän otti yksityisoppitunteja säveltämisessä ja orkestraatiossa opiskellen samalla taidehistoriaa Tokion Keio-yliopistossa. Hän valmistui 1955 ja ryhtyi täyspäiväiseksi säveltäjäksi. Hän sävelsi pääasiassa televisiota, elokuvia ja teatteria varten. Tomita sai lukuisia palkintoja 1950- ja 1960-luvulla sävellyksistään ja tuli kenties Japanin tunnetuimmaksi nykyajan säveltäjäksi.
Kuultuaan Wendy Carlosin levyjä, joissa soitettiin Bachin musiikkia syntetisaattorilla, Tomita oli niin syvästi vaikuttunut, että päätti alkaa tehdä itse jotain vastaavaa. Vuonna 1973 Tomita muodosti Plasma Music -nimisen elektronisen musiikin ryhmän, ja vietti noin vuoden ajan rakentaen kotistudiotaan, jonne hän hankki itselleen saman Moogin valmistaman Modular III -syntetisaattorimallin, jolla Carlos oli levyttänyt ensimmäisen albuminsa. Tomitan ensimmäinen syntetisaattori-levy, "Switched-On Rock", ilmestyi vuonna 1972, mutta hänen varsinainen läpimurtonsa oli vuonna 1974 julkaistu "Snowflakes are Dancing", joka sisälsi syntetisaattorilla ja mellotronilla esitettyjä sovituksia Claude Debussyn pianosävellyksistä. Levy erottui Carloksen barokkityylisistä levyistä sekä muista tuolloin markkinoilla olleista klassisen musiikin syntetisaattorisovituksista, koska Tomita oli ottanut huomattavia vapauksia sovituksensa suhteen. Alkuperäisteokset olivat vain pianolle tehtyä materiaalia, mutta Tomitan monelle raidalle nauhoitetut sovitukset kuulostivat enemmän syntetisaattorien orkesterilta. Dynaamiset vaihtelut ja mitä erilaisimmat Moog-syntetisaattoreiden äänensävyt antoivat sovituksille erittäin omintakeisen ilmeen.
Seuraavina vuosina ilmestyivät myös levyt, joissa oli esimerkiksi Stravinskin "Tulilintu", Modest Musorgskin "Näyttelykuvia" sekä Gustav Holstin "Planeetat" sovitettuna syntetisaattorille. Levyt menestyivät myös kaupallisesti, koska uudenlaiset äänimaisemat onnistuivat herättämään myös suuren yleisön mielenkiinnon. Esimerkiksi "Firebird" (1975, Tulilintu) myi yli satatuhatta kappaletta ja nousi eri maissa albumilistojen kärkipäähän. Eniten kiistoja herätti Holstin "Planeetat"-teokseen pohjautuva levy, "The Tomita Planets", jossa Tomita otti erilaisia vapauksia teoksen suhteen ja lisäsi kaikenlaisia kommunikaatio- ja moottoriefektejä luomaan levylle sci-fi-tunnelmaa. Holstin perilliset yrittivät saada levyn pois markkinoilta, mutta eivät onnistuneet siinä.
Tomita esiintyi myös konserteissa, joista osa oli spektaakkelimaisia esityksiä suurine ilotulituksineen. Levyjä ilmestyi vuosien mittaan lisää kymmenittäin, esimerkiksi sinfoniaorkesterin kanssa levytetty "Tale of Genji" (1999), joka pohjautui Genjin tarinaan.
Kaksi vääryyttä tuottaa yhden oikeuden
Kaksi vääryyttä tuottaa yhden oikeuden on ajatus, että vääryys voi oikeuttaa toisen vääryyden. Sitä käytetään esimerkiksi oikeutuksena vääryydelle, jos muutkin tekevät samoin, ja kritiikiltä puolustautumisena sillä perusteella, että kritisoija tekee myös itse samankaltaista vääryyttä. Ajatusta saatetaan pitää argumentointivirheenä, mutta sitä voidaan pitää myös pätevänä argumenttina joissakin tapauksissa, esimerkiksi kansalaistottelemattomuus voidaan oikeuttaa poliittisten vallanpitäjien tekemillä vääryyksillä.
Tušeti
Tušeti () on pieni historiallinen alue Georgian itäosassa. Se sijaitsee Suuren Kaukasuksen rinteillä ja rajautuu Venäjän federaation Tšetšenian ja Dagestanin tasavaltoihin sekä Georgian Pšavin, Khevsuretin ja Kakhetin alueisiin. Alueen etnisesti georgialaista väestöä kutsutaan georgiaksi nimellä "tušebi".
Historiallisesti Tušeti koostui neljästä vuoristoisesta asutuskeskuksesta Alazanin laaksossa (Tsova, Gometsari, Tšaghma ja Piriqiti Tušeti). Nykyään alue kuuluu Kakhetin hallintoalueen Akhmetan piirikuntaan ja koostuu kymmenestä kylästä, joista Omalo on suurin.
Maakunnan ensimmäiset asukkaat olivat Pšavista asumattomille vuoristoalueille paenneita georgialaisia, jotka olivat kapinoineet Iberian kristityn kuninkaan Mirian III:n 330-luvulla harjoittamaa pakkokäännytystä vastaan. Asukkaat kuitenkin myöhemmin käännytettiin kristinuskoon väkivalloin ja alistettiin Georgian kuninkaiden määräysvaltaan. 1400-luvulla Georgian kuningaskunnan hajottua Tušeti tuli Kakhetin kuninkaiden hallintaan. 1500-luvulla pohjoiskaukasialaiset batsit alkoivat asettua Tušetiin kuuluvan Tsovan rotkon alueelle. Kakhetin kuningas Levan (1520–1574) antoi heille maata Alvanin laaksosta vastineeksi sotilaspalvelusta. He ovat sulautuneet paikallisväestöön ja olleet perinteisesti kaksikielisiä (puhuneet georgiaa ja batsia). Nykyisin jälkimmäistä käytetään vain Zemo Alvanin kylässä.
Tušetilaiset ovat perinteisesti olleet lammaspaimenia, ja nykyäänkin lampaiden ja karjankasvatus ovat alueen pääelinkeinoja. Tušetin luonto on yksi Kaukasuksen vähiten pilaantuneista ja alue on suosittu paikka vaelluksille.
Venera 3
Venera 3 () oli Neuvostoliiton Venera-ohjelman luotain, jonka tarkoituksena oli tutkia Venus-planeetan pintaa. Se laukaistiin 16. marraskuuta 1965 Baikonurista, Kazakstanista kello 04:09 UTC.
Tämän luotaimen tehtävänä oli laskeutua Venuksen pinnalle. Sen ulkopinnassa oli radioviestijärjestelmä, tieteellisiä laitteita, aurinkopaneeleita ja mitaleja, joissa oli Neuvostoliiton vaakuna. Luotain törmäsi Venuksen pintaan 1. maaliskuuta 1966 ja siitä tuli ensimmäinen avaruusalus, joka laskeutui toisen planeetan pinnalle. Se törmäsi Venuksen yöpuolelle, lähelle terminaattoria. Kuitenkin sen viestijärjestelmät hajosivat ennen kuin ne ehtivät lähettää yhtään tietoa takaisin.
Rehtorit
Rehtorit on vuonna 1995 perustettu punkrock-powerpop-ramopunk-yhtye. Ensimmäisessä kokoonpanossa oli kolme Ne Luumäet -yhtyeen soittajaa: Kaide, Finski ja Heko Luumäki. Bassoa soitti Stindy-boy ja laulusta vastasi Rehtori Pajunen. Rehtorit levytti tällä kokoonpanolla Poko Rekordsille singlen "Frankenstein" ja yhtyeen ensimmäisen CD:n "Millionääri". CD:n jälkeen laulamaan tuli Janne. Hänen kanssaan Rehtorit levytti singlet "Born to lose" ja "Mä hyppään järveen!". "Born to lose" -singlen mukana tuli Suomen ensimmäinen 3D-video. Se nousi parhaimmillaan singlelistan sijalle 19.
Vuonna 1999 kokoonpano muuttui jälleen. Yhtyeeseen tuli mukaan rumpuihin Artsi, bassoon Rehtori Mikkola ja toiseksi kitariksi Rehtori Reponen Jr. Hieman myöhemmin laulamaan siirtyi Kuraattori Kurki. Tämän kokoonpanon ensimmäinen levytys oli "Helsingin helmoissa" -kokoelmalta löytyvä "Kolmatta linjaa lakaisin". Vuonna 2001 yhtyeeltä julkaistiin singlet "Perjantain ja maanantain välinen yö" sekä "Naurettavaa?".
Vuonna 2002 oli tällä kokoonpanolla levyn julkaisun aika. Syntyi "Hiljaa!"-niminen levy. Vuoden kuluttua ilmestyi viimeinen Kuraattori Kurjen laulama julkaisu: EP "Apina ja Corolla", jolla yhdellä kappaleella soitti jo uusi rumpali Mikko. Kuraattori Kurjen jälkeen laulamaan tuli jälleen Rehtori Pajunen. Hän joutui lähtemään yhtyeestä kuitenkin jo muutaman esiintymisen jälkeen ja kitaristi Rehtori Reponen Jr. rupesi kitaran soiton ohella laulamaan. Tällä kokoonpanolla Rehtorit on julkaissut kappaleen Punk Rock Woimasoinnun julkaisemalla "1-2-3-4"-kokoelmalla ja julkaisi vuonna 2006 levyn nimeltään "Klassista musiikkia".
Viimeiseksi jäänyt studioalbumi "Kansainvälinen salaliitto" julkaistiin 2010. Elokuussa 2013 Rehtorit ilmoitti lopettavansa, ja viimeinen keikka soitettiin Helsingissä talvella 2014.
M/S Stena Saga
M/S Stena Saga (aikaisemmin Silvia Regina ja Stena Britannica) oli sisaraluksensa "M/S Finlandian" (nykyisin "M/S Moby Dada") ohella 1980-luvun suurimpia autolauttoja. Alukset kuuluivat aluksi Silja Linen laivastoon, mutta poistuivat laivastosta varustamon vastaanottaessa "M/S Silja Serenaden" ja vuotta myöhemmin "M/S Silja Symphonyn".
Laiva rakennettiin Wärtsilän Pernon telakalla Turussa ja laskettiin vesille 21. lokakuuta 1980. Se siirrettiin viimeisteltäväksi Wärtsilän Turun telakalle, jossa sen kastoi Silvia Reginaksi Ruotsin kuningatar Silvia. Laiva luovutettiin 10. kesäkuuta 1981 Suomen Yritysrahoitukselle, joka vuokrasi sen maarianhaminalaiselle Oy Svea Linelle. Silvia Regina alkoi liikennöidä Silja Linen väreissä Helsinki–Tukholma-reitillä, jota väliä se kulki vuoteen 1991.
Vuonna 1988 Stena Ab oli ostanut lautan, mutta se jatkoi vuokrattuna edelleen Silja Linen liikenteessä. Vuonna 1991 laivaan tehtiin muutostöitä Bremerhavenissa, se kastettiin uudelleen "Stena Britannicaksi" ja siirtyi Stena Linen reitille Hoek van Holland–Harwich. Vuonna 1994 laiva kastettiin "Stena Sagaksi" ja siirrettiin Oslo–Frederikshavn-reitille. Muutostöitä laivaan on tehty vuosina 2000, 2002, 2005 ja 2008 Cityvarvet-telakalla Göteborgissa. Tammikuussa 2011 alus oli uudistettavana Damen Shipyardilla Göteborgissa.
Seawolf-luokka
Seawolf on Yhdysvaltain ydinkäyttöisten taistelusukellusveneiden luokka, joka sai nimensä ensimmäisen edustajansa SSN-21 Seawolfin mukaan. Ensimmäinen vene otettiin käyttöön 19. heinäkuuta 1997. Luokka oli tarkoitettu Los Angeles -luokan sukellusveneiden seuraajaksi. Alukset tilattiin kylmän sodan loppuvaiheessa vuonna 1989.
Kolmesta valmistuneesta Seawolf-sukellusveneestä USS Jimmy Carter on karkeasti arvioiden 30 m pidempi, kuin luokan kaksi muuta alusta. Pidennys johtuu Multi-Mission Platformista (MMP), joka mahdollistaa kauko-ohjattavien alusten ja erikoisjoukkojen laskemisen veteen. MMP toimii myös vedenalaisena työpisteenä veden alla kulkevien optisten kaapeleiden kuuntelua varten. Tämä tehtävä oli aiemmin käytöstä poistetulla USS Parchella.
USS Jimmy Carterin kotisatama on tällä hetkellä Bangor, Washington. Vuonna 2006 Yhdysvaltain laivasto ilmoitti, että kaikkien kolmen Seawolf-sukellusveneen kotisatamaksi tulisi jatkossa Bangor.
Seawolf suunniteltiin itsenäiseksi Neuvostoliiton strategisten ohjussukellusveneiden torjuntaan, ennen kuin ne ehtisivät iskeä kohteisiin Yhdysvalloissa.
Alkuperäisen tilauksen mukaan laivaston koko olisi ollut 29 alusta ja laivasto olisi rakennettu seuraavan 10 vuoden aikana. Myöhemmin tilausta pienennettiin 12 alukseen. Kylmän sodan päättymisen ja budjettirajoitusten vuoksi tilaus supistettiin vuonna 1995 kolmeen alukseen ja pienempikokoisen Virginia-luokan sukellusveneen suunnittelu aloitettiin.
Seawolf-luokan alukset ovat Los Angeles -luokan aluksia hiljaisempia, suurempia, nopeampia ja ne ovat paremmin aseistettuja. Torpedoputkien määrä (8) on Los Angeles -luokkaan verrattuna kaksinkertainen. Seawolf-alukset olivat näistä syistä johtuen myös paljon kalliimpia. Alukset oli tarkoitettu taistelemaan valtamerillä Neuvostoliiton ballistisilla ydinohjuksilla varustettuja sukellusveneitä vastaan. Tällaisia aluksia olivat esimerkiksi Neuvostoliiton Typhoon-luokan sukellusveneet sekä uudet Akula-luokan taistelusukellusveneet.
Alusluokka käyttää kehittyneempää ARCI Modified AN/BSY-2 -taistelujärjestelmää. Järjestelmä sisältää uuden pallomaisen kaikuluotaimen, Wide Aperture Array (WAA) -antenniston ja uuden perässä vedettävän kaikuluotausjärjestelmän. Jokaisen Seawolf-aluksen voimanlähteenä on yksi S6W-ydinreaktori, joka tuottaa 39 MW verran tehoa potkuriakselille.
Seawolf-luokan sukellusveneissä on kahdeksanputkinen kaksikerroksinen torpedohuone, ja ne pystyvät kuljettamaan 50 kpl. Mark 48 48 ADCAP torpedoa tai Tomahawk-risteilyohjusta tai Harpoon-merimaaliohjusta tai yli 100 merimiinaa. Lisäksi veneissä on ilmalukot taistelusukeltajille ja erikoisjoukoille.
Aluksissa on myös monipuolinen varustus matalanveden operaatioita varten, kuten esimerkiksi vedellä täytettävä siilo taistelusukeltajien ja näiden varustuksen veteenlaskemista varten.
Asenteellinen kielenkäyttö
Asenteellinen kielenkäyttö on argumentointivirhe, jossa argumentin totuusarvo pyritään ratkaisemaan, ei suinkaan sillä "mitä" esitetään, vaan "miten" asia esitetään. Asenteellinen kielenkäyttö on sukua muoto sisällön yli- ja savuverho-argumentointivirheille. Siitä on olemassa kolme muotoa: naurettavuuteen vetoaminen ("argumentum ad ridiculum"), imartelu ja sanakikkailu.
"Argumentum ad ridiculumissa" pyritään käyttämään kieltä niin, että vasta-argumentista tulee joko naurettava, vastenmielinen tai muutoin epämiellyttävä. Sen yleinen muoto on seuraava:Imartelu merkitsee sitä, että käytetään kieltä osoittamaan, että argumentin esittäjän persoonassa on jotain, mikä tekee argumentin oikeaksi. Tämä on sukua muoto sisällön yli -argumentointivirheelle. Sen yleinen kaava on:Sanakikkailu merkitsee kiertoilmaisujen, eufemismien tai dysfemismien käyttöä niin, että viesti vääristyy tahallisesti. Sanakikkailu on yleistä poliittisessa retoriikassa. George Orwellin sanoin "joka hallitsee kieltä, hallitsee mieltä". Sen yleinen kaava on:
Veistos
Veistos on kolmiulotteinen kuva, joka on joko kaikilta suunnilta katseltava irrallinen veistos tai reliefi.
Veistos voidaan veistää esimerkiksi kivestä tai puusta. Pronssi on ollut tavallinen materiaali. Metallinen veistos voi olla myös taottu, pakotettu, hitsattu tai valettu. Veistos voi olla kipsivalos. Koon suhteen veistos voi olla pienois-, monumentaali- ja kolossaaliveistos. Se voi liittyä rakennukseen tai muuhun paikkaan kiinteästi. Tyyliltään se voi olla esittävä, abstrakti tai siltä väliltä.
Yleisiä veistostyyppejä ovat muistomerkki tai patsas. Veistokset ovat 1900-luvulta lähtien murtautuneet perinteisistä muodoistaan. Nykyisin veistokset ovat tulleet lähelle installaatiotaidetta ja tilataidetta.
Antiikin musiikki
Antiikin musiikki on antiikin Kreikassa ja Rooman valtakunnassa esitettyä musiikkia. Musiikilla oli kreikkalaisessa kulttuurissa keskeinen asema ja joitain katkelmia kreikkalaisesta musiikista nuottikirjoituksena on säilynyt nykyaikaan asti. Muita historiallisia lähteitä antiikin musiikkielämästä ovat lukuisat aiheesta säilyneet kirjoitukset ja muun muassa keramiikassa esiintyvät musiikkiesitysten kuvat. Sana musiikki tulee Zeuksen tyttäristä, muusista, jotka olivat taiteellisten ja älyllisten pyrkimysten suojelusjumaluuksia. Musiikilla oli keskeinen osa kreikkalaisessa koulutuksessa ja pojille opetettiin musiikkia kuudesta ikävuodesta eteenpäin.
Myös länsimaisen musiikinteorian ja musiikkiestetiikan perusta luotiin antiikin aikana. Musiikki yhdistettiin jo varhain maailmankaikkeuteen ja matematiikkaan. Siihen liitettiin myös erilaista lukuihin liittyvää mystiikkaa. Matematiikan ja musiikin kiinteä ja hyvin konkreettinen liitto ilmenee muun muassa kiinnostuksena, joka kohdistui viritysjärjestelmiin.
Kreikkalaiset kehittivät musiikinteoriaa ja kreikkalaiset moodit tulivat myöhemmin keskiajan kirkkomusiikin perustaksi ja sitä kautta muodostavat nykyisen taidemusiikin perustan. Antiikin pääsävellajit olivat doorinen, fryyginen ja lyydinen. Doorinen oli vakavahko asteikko, lyydinen pehmeä ja nautinnollinen, fryyginen intohimoinen. Asteikot soitettiin ylhäältä alas. Antiikin Kreikassa musiikki liittyi keskeisesti teatterin syntyyn, sillä musiikki oli olennainen osa näytelmää.
Musiikilla oli suuri merkitys myös Egyptin kulttuureissa. Haudoista löytyneistä kuvista voi päätellä, että musiikilla oli oma jumalansa. Musiikilla oli oma tärkeä asema egyptiläisessä kulttuuri- ja seuraelämässä.
Kreikkalaisen matemaatikon Pythagoraan kehittämä viritysjärjestelmä (noin 550 eaa.) loi pohjan myöhemmin syntyneille lukuisille erilaisille järjestelmille. Pythagoras havaitsi intervallien suhteisiin liittyvän pulman: kun perussävelestä edetään 12 puhdasta kvinttiä ylöspäin, tullaan säveleen, joka on hivenen perussävelen puhdasta oktaavikerrannaista korkeampi. Tätä eroa kutsutaan yhä nimellä Pythagoraan komma. Ero johtuu oktaavien ja kvinttien mittajärjestelmän erilaisuudesta. Oktaavit ovat värähdystaajuudeltaan kahden potensseja, kvintit kolmen monikertoja. Samasta sävelestä lähtevät oktaavi- ja kvinttisarjat eivät milloinkaan kohtaa.
Pythagoraan kommasta seuraa, että mikäli oktaavit halutaan pitää puhtaina ja samalla säilytetään mahdollisuus moduloida vapaasti sävellajista toiseen, yksikään toinen intervalli ei voi olla puhdas. Pythagoras kuitenkin perusti oman järjestelmänsä puhtaisiin kvintteihin. Järjestelmä toimi hyvin keskiaikaisessa yksiäänisessä laulussa, samoin kvintti- ja kvarttiharmonioihin pohjautuneessa varhaisessa moniäänisyydessä. Kun musiikissa myöhemmin siirryttiin terssiharmonioihin, pythagoralainen järjestelmä sai väistyä.
Sensuuri (yhtye)
Sensuuri oli vuosina 1978–1981 toiminut tamperelainen punk-yhtye. Sen laulajana toimi Pepe Lempinen, ja kitaraa soitti myöhemmin Popedassa kuuluisaksi tullut Costello Hautamäki. Costello oli myöhemmin laulajana yhdellä Sensuurin singlellä ja julkaisematta jääneellä LP:llä.
Sensuuri perustettiin vuonna 1978 Pepe Lempisen ja Costello Hautamäen kohdatessa samalla rippileirillä. Ensimmäisen keikkansa Sensuuri piti Safety Pins Clubilla Tampereella. Jaska Oinosen tilalla bassossa oli Kari Larmila. Ensimmäinen single "Kirjoitan seinään" julkaistiin vuonna 1979, ja Epe Helenius pitää sitä kaikkien aikojen parhaana punk-singlenä.
Syksyllä 1979 Sensuuri julkaisi "Hulinaa" LP:n. Valmiita kappaleita ei yhtyeellä ollut, joten levy kuulostaa varsin keskeneräiseltä. Tämän jälkeen Sensuuri julkaisi vielä vuonna 1980 Pepe Lempisen kanssa singlet "Kaupunki nukkuu" / "Katurock (ei kuole koskaan)" sekä "Hengissä läpi Helsingin" / "Kesäduuniblues". Kappaleesta "Katurock (ei kuole koskaan)" tehtiin myös video Yle TV1:n "Tuubi"-musiikkiohjelmaan.
Viimeiseksi Pepe Lempisen kanssa tehdyn "Hengissä läpi Helsingin" singlen nimestä muodostui punk-piireissä lentävä lause. Tämän jälkeen Sensuuri äänitti vielä "Vaarallinen rakkaus" -kappaleen "Hellää terroria korville" -kokoelmalle. Pepe Lempinen kuitenkin erosi Sensuurista. Costello Hautamäki yritti vielä jatkaa yhtyettä, mutta huonolla menestyksellä: Sensuurin toinen LP jäi kokonaan julkaisematta.
"Punk ja yäk! – Suomipunk 1977–1987" -kokoelmankin merkeissä vuonna 2009 keikkailleen Sensuurin Pepe Lempinen esiintyy myös Raivopäät feat. Friends albumilla "Punkrock Jukebox 3", joka ilmestyi marraskuussa 2009.
Petri Alanko
Petri Kaleva Alanko (s. 17. lokakuuta 1963 Joensuu) on suomalainen huilisti ja musiikin maisteri.
Alanko valmistui ylioppilaaksi vuonna 1982 ja musiikin kandidaatiksi Sibelius-Akatemiasta vuonna 1987. Hän opiskeli Joensuussa Jari Sinkkosen oppilaana, vuodesta 1982 Sibelius-Akatemiassa Mikael Helasvuon johdolla ja 1985–1987 Saksassa Freiburgin musiikkiakatemiassa William Bennettin ja Hans-Peter Schmitzin oppilaana. Ylemmän loppututkinnon hän suoritti 1987. Vuodesta 1988 Alanko on toiminut Sibelius-Akatemian tuntiopettajana ja vuosina 2000–2005 Crusell-viikkon taiteellisena johtajana.
Vuosina 1987–1988 Alanko soitti Zürichin oopperassa soolohuilistina ja vuosina 1988-2010 Radion sinfoniaorkesterissa. Alanko on soittanut myös Helsingin kaupunginorkesterin, Suomalaisen kamariorkesterin, Tapiola Sinfoniettan, kamariorkesteri Avantin sekä Frankfurtin, Münchenin ja Stuttgartin radio-orkestereiden solistina. Omia soolokonsertteja hän on pitänyt Helsingissä, Lontoossa, Pariisissa, Frankfurtissa, Tokiossa ja New Yorkissa. Alanko soittaa myös Kerberos-yhtyeessä. Hän on levyttänyt Naxokselle, Ondinelle ja BIS:lle. Alangon ensimmäinen soololevy ilmestyi vuonna 1993 yhteistyössä RSO:n ja Avantin kanssa. Ondinen levyllä ovat Carl Nielsenin, Jacques Ibertin ja André Jolivet'n huilukonsertot.
Vuonna 1989 Alanko sijoittui Japanin Kōbessa järjestetyssä kansainvälisessä huilukilpailussa jaetulle ensimmäiselle sijalle. Vuonna 1990 hän voitti Münchenin kansainvälisen ARD-kilpailun ja samana vuonna hänet valittiin Finland Festivals ry:n Vuoden nuoreksi taiteilijaksi.
Rock-muusikot Ilkka ja Ismo Alanko sekä Helsingin kaupunginorkesterin viulisti Satu Alanko-Rautamaa ovat Petri Alangon sisaruksia, ja kansanedustaja Outi Alanko-Kahiluoto on hänen serkkunsa.
Mikael Helasvuo
Mikael Johannes Helasvuo (s. 23. heinäkuuta 1948 Helsingissä) on suomalainen huilisti ja huilunsoiton professori. Hän opiskeli Sibelius-Akatemiassa 1962–1966 ja Prahan konservatoriossa 1967 sekä Freiburgin Musiikkikorkeakoulussa 1968–1970. Lisäksi hän on ollut Jean-Pierre Rampalin (1966), Severino Gazzellonin (1967) ja S. Baronin (1975) oppilaana.
Vuosina 1973–1976 Helasvuo soitti Helsingin kaupunginorkesterissa ja 1976–1988 Radion sinfoniaorkesterissa huilun äänenjohtajana. Helasvuo on toiminut Sibelius-Akatemian puhallinmusiikin lehtorina 1976–1998, virkaa tekevänä professorina 1993–1998 ja huilunsoiton professorina vuodesta 1998. Helasvuo sai vuonna 1992 Madetoja-palkinnon ja 1993 Pro Finlandia -mitalin.
Mikael Helasvuo piti ensikonsertin 1971 Helsingissä ja on sen jälkeen esiintynyt paljon Suomessa ja useissa Euroopan maissa sekä Etelä-Amerikassa, New Yorkissa ja Tokiossa. Hän on myös soittanut duo Helasvuo–Savijoen jäsenenä, Cluster-yhtyeessä, Les Goûts-Réunis -yhtyeessä, Ensemble Petalsissa sekä Sibelius-Akatemian barokkiyhtyeessä. Helasvuo on toiminut Suomen huiluseuran puheenjohtajana 1986–1993 ja Suomen solistiyhdistyksen puheenjohtajana 1997–2004. Helasvuolla on monia oppilaita, jotka ovat menestyneet muusikon uralla.
Helasvuon isä on professori Veikko Helasvuo. Vuodesta 1999 Mikael Helasvuon puoliso on ollut professori Tuija Hakkila-Helasvuo.
Ilari Lehtinen
Ilari Lehtinen (s. 1947, Helsinki) on suomalainen huilisti. Lehtinen aloitti teini-ikäisenä huiluopintonsa Turun konservatoriossa, jossa häntä opetti Kosti Mattsson. Lisäksi hän osallistui mm. Severino Gazzellonin ja Jean-Pierre Rampalin mestarikursseille.
Vuonna 1969 Ilari Lehtinen suoritti humanististen tieteiden kandidaatin tutkinnon Turun yliopistossa aineyhdistelmänään psykologia, filosofia ja fonetiikka. Samaisena vuonna hän opiskeli huilunsoittoa Freiburgin musiikkikorkeakoulussa (Hochschule für Musik Freiburg), jossa hänen opettajinaan olivat mestariluokalla prof. Aurèle Nicolet ja kapellimestariluokalla prof. Francis Travis.
Vuonna 1970 Lehtinen voitti toisen palkinnon skandinavialaisten puhallinsoitinten kilpailussa Norjassa. Seuraavana vuonna hän esiintyi "vuoden debytanttina" Jyväskylän kesässä.
Lehtinen on toiminut vuodesta 1974 alkaen Turun filharmonisen orkesterin soolohuilistina. Hän soittaa noin 100 LP- ja CD-levyllä ja on kantaesittänyt suuren määrän kamarimusiikkia.
Lehtinen on suorittanut Sibelius-Akatemian tohtorintutkinnon; väitöskirja: "Frederic the Great and His Influence on Flute Music" (1993).
Toiminut myös huilunsoitonopettajana Espoon musiikkiopistossa ja Turun Konservatoriossa, taiteellisena assistenttina Sibelius-Akatemiassa sekä kapellimestarina Porin Kaupunginorkesterissa.
Ilari Lehtinen on esiintynyt paitsi useassa Euroopan maassa, myös USA:ssa, Perussa ja Japanissa sekä pitänyt luentoja ja mestarikursseja Suomen lisäksi Puolassa, Perussa ja Virossa.
Hän on ollut Suomen Huiluseuran puheenjohtajana 1993-2004.
Ilari Lehtinen julkaisi 2015 kirjan "Jean Sibeliuksen henkisen kasvun jäljillä" (kust. Sininen säätiö, Raisio). Huilisti-lehti on julkaissut pitkän artikkelisarjan "Sibelius soitintajana" ja artikkelin "Sibelius kapellimestarina".
Júlio César
Júlio César voi tarkoittaa ainakin seuraavia henkilöitä:
Kokeellinen arkeologia
Kokeellinen arkeologia on arkeologian ala, joka kokeilemalla pyrkii keräämään tietoa esihistoriallisen tai historiallisen elämän käytännöllisistä puolista. Tyypillisiä kokeellisen arkeologian tutkimuskohteita ovat esimerkiksi muinaiset rakennustekniikat, työ- ja tarvekalujen tai aseiden valmistaminen ja käyttö sekä maanviljely.
Elävän historian toiminta muistuttaa usein kokeellista arkeologiaa, mutta kokeelliseksi arkeologiaksi voidaan kutsua vain tieteellisesti valvottua tutkimusta.
Waldemar Schauman
Fredrik Waldemar Schauman (10. elokuuta 1844 Helsinki – 16. syyskuuta 1911 Helsinki) oli suomalainen salaneuvos ja kenraaliluutnantti.
Schauman aloitti opinnot 1855 Suomen kadettikoulussa Haminassa ja valmistui luutnantiksi 1862, minkä jälkeen hän palveli 7. tarkk’ampujapataljoonassa ja osallistui Puolan kapinan kukistamiseen muiden venäläisten joukkojen kanssa 1862–1863. Hänet ylennettiin alikapteeniksi 1864 ja siirrettiin 85. Viipurin jalkaväkirykmenttiin 1865. Kapteeniksi hänet ylennettiin 1867, kun hän oli suorittamassa Nikolain yleisesikunta-akatemian yleisesikuntaupseerikurssia 1866–1868 ja majuriksi 1868 kurssin tultua suoritetuksi. Majurina hänet komennettiin Suomen sotilaspiirin esikuntaan kapteenin vakanssille. Hänet määrättiin Suomen sotilaspiirin paikallisjoukkojen esikunnan vanhemmaksi adjutantiksi Helsinkiin 1869 ja 1870 23. jalkaväkidivisioonan esikunnan vanhemmaksi adjutantiksi.
1872 Schauman ylennettiin everstiluutnantiksi ja määrättiin Harkovan sotilaspiirin esikuntaan. Siellä hän sai sotilaspiiriin päälliköltä erityistehtäviä 1875 ja hänet ylennettiin everstiksi. Everstinä hänet määrättiin 7. jalkaväkidivisioonan esikuntapäälliköksi Rodomiin Puolaan 1878. Vuonna 1885 hänestä tuli Venäjän sotaministerin Suomen sotilasasiain esittelijä, kenraalimajuriksi hänet ylennettiin 1886. Vuonna 1888 hänestä tuli Suomen sotaväen esikunnan esikuntapäällikkö ja vuotta myöhemmin Suomen Ylisotaoikeuden puheenjohtaja. 1894 hänestä tuli Vaasan kuvernööri, 1896 hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi.
1898 Schaumanista tuli Senaatin talousosaston jäsen ja sotilastoimikunnan päällikkö, seuraavana vuonna hänelle myönnettiin ero armeijan palveluksesta. Schauman vastusti senaatissa helmikuun manifestin julkaisemista pitäen sitä laittomana. Hän sai eron senaattorin virasta 1900. Vuodesta 1906 alkaen Schauman toimi Suomen kaupunkien yleisen paloapuyhtiön taloudenhoitajana.
Kun Schaumanin poika Eugen Schauman oli ampunut Nikolai Bobrikovin, suoritettiin kotitarkastus, jonka yhteydessä löydettiin suunnitelma yleisen ampumaseurajärjestön perustamiseksi lakkautetun Suomen sotaväen tilalle. Schauman vangittiin valtiopetoksesta epäiltynä ja vietiin tutkintavankeuteen Pietariin. Ministerivaltiosihteeri von Plehwen murhan jälkeen asia kuitenkin palautettiin Suomeen Turun hovioikeuden käsiteltäväksi, josta hän sai vapauttavan tuomion ja hänet vapautettiin 1905.
Waldemar Schaumanin tytär oli taidemaalari Sigrid Schauman.
Schaumanin ja hänen toisen puolisonsa Charlotte Ramsayn poika, eversti Carl-Gustaf Schauman (s. 1892) oli talvisodassa II armeijakunnan tykistönkomentaja; hän joutui auto-onnettomuuteen helmikuussa 1940 ja menehtyi saamaansa vammaan saman vuoden toukokuussa.
Lauri Lokki
Lauri Lokki "(Sammy Seagull)" on Disneyn eläinmaailmassa Tupun, Hupun ja Lupun kaveri, jota poikien holhooja Aku Ankka ei arvosta. Hahmo on Huckleberry Finniä muistuttava yksin elävä kadun kasvatti, joka asuu rautatieasemalla entisestä kamiinasta rakentamassaan asunnossa. Hänen "vihollisensa" on asematarkastaja Rotta.
Hahmon on luonut Daniel Branca.
Forsytein taru
Forsytein taru ("The Forsyte Saga") on englantilaiskirjailija John Galsworthyn läpimurtoteos, joka ilmestyi vuosina 1906–1921. Se käsittelee Forsytein suvun vaiheita 1880-luvun loppupuolelta ensimmäisen maailmansodan jälkimaininkeihin. Romaani on ennen kaikkea psykologinen läpileikkaus porvaristoon kuuluvan lontoolaisperheen elämästä sekä vastalause ylemmän keskiluokan oman edun tavoittelulle ja rahanahneudelle.
Kirjan päähenkilö on lupaava lakimies Soames Forsyte, joka on naimisissa kauniin Irenen kanssa, mutta Irene ei rakasta miestään. Tarinan alussa juhlitaan Soamesin serkun Junen kihlautumista pennittömän arkkitehdin Philip Bosinneyn kanssa. Pahaksi onneksi Irene rakastuu Bosinneyyn, ja kielletystä rakkaudesta syntyy muun muassa oikeusjuttu, ja sen seuraukset kantavat monia kymmeniä vuosia eteenpäin vaikuttaen kolmen sukupolven elämään Forsytein mahtisuvussa.
Kirja jakautuu kolmeen osaan:
Ensimmäisessä osassa "Rikas mies" esitellään Forsytein mahtava perhe, jota vanha Ann-täti johtaa rautaisella otteellaan. Keskeisiä tapahtumia ovat Soamesin ja Irenen kamppailu epäonnistuneessa avioliitossa, Bosinneyn ja Irenen rakkaustarina sekä paljon symbolista merkitystä saava Soamesin talon rakennusurakka Robin Hillissä.
Toisessa osassa "Kahleissa" seurataan Soamesin ja Irenen eroprosessia sekä Soamesin kamppailua etsiessään uutta vaimoa. Tässä kirjassa myös historialliset tapahtumat vaikuttavat Forsytein elämään suuresti – varsinkin buurisota – ja kuvaavat heidän itsekeskeisen maailmansa murenemista suurten kansainvälisten konfliktien jaloissa.
Kolmannessa osassa "Vuokralla" seurataan Soamesin tyttären Fleurin rakkauselämää serkkunsa Jonin ja aristokraattisen Michael Montin kanssa. Rakkausteeman lisäksi tarinassa on vahvasti läsnä niin sanotun vanhan vallan päättyminen, kun ensimmäinen maailmansota on tehnyt tuhojaan ja yläluokka alkaa menettää etuoikeuksiaan. Tarina päättyy viimeisen vanhan Forsyten, Timothy-sedän, kuolemaan sadan vuoden iässä.
"Forsytein tarun" keskeisiä tapahtumapaikkoja ovat muun muassa maakartano Robin Hill, Soamesin kartano Mapledurhamissa, Jamesin talo Park Lanella sekä Timothyn talo eli Forsytein juorupörssi Bayswater Roadilla.
"Forsytein tarusta" on tehty kaksi TV-versiota: "Forsytein taru" 1967 ja "Forsytein taru" 2002. BBC:n vuoden 1967 versiossa pääosia näyttelivät Eric Porter, Nyree Dawn Porter, Kenneth More, John Bennett, June Barry, Susan Hampshire ja Martin Jarvis. Se oli 1960-luvun lopulla yksi katsotuimmista televisio-ohjelmista Suomessa. Esimerkiksi 27. huhtikuuta 1968 lähetetty jakso sai 1,7 miljoonaa katsojaa ja saavutti näin 46 prosenttia Suomen yli 12-vuotiaasta väestöstä. Granada-tv:n vuoden 2002 sovituksessa keskeisissä rooleissa näyttelivät Damian Lewis, Gina McKee, Rupert Graves, Ioan Gruffudd, Gillian Kearney ja Corin Redgrave.
Forsytein taru englanniksi Gutenberg-projektissa
Frigidi
Frigidi tarkoittaa sukupuolisesti kylmää naista. Frigidi nainen on sukupuolisesti haluton eikä hänellä ole sukupuolitunteita. Hän ei pysty saavuttamaan ja ylläpitämään sukupuolista kiihottumista tai tuntemaan mielihyvää seksuaalisesta toiminnasta.
Frigiditeetti tai frigiditas tarkoittaa naisen sukupuolista kylmyyttä.
Kyseessä on ei-elimellinen sukupuolinen häiriö, jonka tausta on yleensä psyykkinen. Häiriön ICD-10-tautiluokitusjärjestelmän mukainen diagnoosi on F52.0.
Kalkkisten kanava
Kalkkisten kanava on Asikkalassa sijaitseva Päijänteen ja Ruotsalaisen yhdistävä automaatti- ja osin kauko-ohjattava kanava. Kanava on valmistunut vuonna 1878. Kanavahankkeesta oli keskusteltu jo 1850-luvulla, mutta kanavan rakentaminen aloitettiin vasta vuonna 1875. Kalkkisten kanava uusittiin vuosina 1961–1964. Kanava on 1 315 metriä pitkä ja sen 500 metriä pitkä sulku on pisin Euroopan makeanveden kanavista.. Vedenpintojen korkeusero sulussa on 0,90–1,15 metriä.
Manon Rhéaume
Manon Rhéaume (s. 24. helmikuuta 1972 Lac-Beauport, Québec, Kanada) on kanadalainen pelaajauransa päättänyt jääkiekkomaalivahti. Hän on ensimmäinen nainen, joka on tehnyt sopimuksen NHL-seuran kanssa. Hän teki sopimuksen Tampa Bay Lightningiin vuonna 1992 ja pelasi harjoitusottelussa St. Louis Bluesia vastaan 1992 ja Boston Bruinsia vastaan 1993. Rhéaume torjui harjoitusottelussa St. louis Bluesia vastaan ensimmäisenä naisena, NHL-ottelussa ja torjui 7 laukausta ja päästi 2 maalia. Rhéaume voitti olympiahopeaa Kanadan joukkueessa Naganon talviolympialaisissa 1998. Rheaume pelasi viimeisen sarjaottelunsa IHL-joukkue Flint Generalsin paidassa kaudella 2008–2009.
Rhéaumen vanhemmat ovat Nicole ja Pierre Rhéaume. Hänellä on kaksi veljeä, vanhempi Martin ja nuorempi Pascal, joka pelasi hyökkääjänä kuudessa eri NHL-seurassa.
Rhéaume kirjoitti Atlantassa muistelmansa "Manon: Alone In Front Of The Net".
Rhéaume avioitui kesäkuussa 1998, ja hänellä on poika (syntynyt 1999). Hänen aviomiehensä on entinen ECHL-kiekkoilija Gerry St.Cyr.
Luettelo maailmanperintöluettelon kohteista Amerikassa
Tämä on luettelo Unescon maailmanperintöluettelon kohteista Pohjois- ja Etelä-Amerikan sekä Länsi-Intian alueella.
Uudet uskonnolliset liikkeet
Uudet uskonnolliset liikkeet tai uususkonnot ovat suhteellisen nuoria, joko alkuperältään uusia uskonnollisia liikkeitä, vaihtoehtoisen henkisyyden muotoja tai perinteisistä uskonnoista eronneita lahkoja. Eri tutkijat määrittelevät vaihtelevasti uususkontoihin kuuluviksi joko toisen maailmansodan jälkeen syntyneet liikkeet, 1900-luvun alun jälkeen syntyneet tai joskus sellaiset paljon vanhemmatkin liikkeet, jotka ovat tulleet merkittäviksi kuitenkin vasta 1900-luvulta alkaen. Uusia uskontoja on syntynyt aina historian aikana, mutta nykyaikana niiden määrä on kasvanut ennennäkemättömän nopeasti. Uususkontoja kutsutaan joskus myös kulteiksi, joskin usein kielteisessä merkityksessä.
Enemmistö uusista uskonnoista on vanhempien uskontojen tuoreita muunnelmia, jotka ovat levinneet uusiin paikkoihin. Suuri osa on länteen levinneitä idän tai Lähi-idän uskontoja, mihin on osaltaan vaikuttanut vuoden 1945 jälkeen tapahtunut suuri muuttoliike idästä länteen. Länsimaissa on myös säilynyt ja kukoistanut 1500-luvulta lähtien vaihtoehtoinen uskonnollinen perinne, jota on kutsuttu esimerkiksi okkultismiksi tai länsimaiseksi esoteriaksi.
Useimmat nykyajan uususkonnot syntyvät yhdistelemällä eri uskonnollisia perinteitä. Ne syntyvät olemassa olevissa uskonnoissa, joihon kuuluu kuitenkin vähemmistöliikkeitä, jotka aloittavat uuden ilmiön. Vanhoihinkin perinteisiin pohjautuvat uususkonnot ovat samalla seurausta kaikissa uskonnoissa tapahtuvista muutoksista, joilla ne sopeutuvat uuteen aikaan ja uusiin kannattajiin. Uususkonnoilla on erilaisia pyrkimyksiä: ne voivat pyrkiä hidastamaan muutosta ja säilyttämään vanhaa, nostamaan kunniaan unohdettuja opetuksia tai kytkemään perinteeseen uusia opetuksia. Jotkin niistä lähtevät kokonaan omiin suuntiinsa.
Useimmat uususkonnot ovat pieniä ja lyhytikäisiä, eikä niillä ehdi olla pitkäaikaista vaikutusta yhteiskuntaan. Moni niistä on edelleen kehitysvaiheessa, jossa ne muuttuvat nopeasti ja kokeilevat uusia muotoja niin järjestäytymisen, moraalin sekä pelastuksen ja valaistumisen mahdollisuuksien suhteen. Tämän häilyvyytensä seurauksena ne kohtaavat usein arvostelua vakiintuneiden uskontojen taholta. Jotkut ovat huolissaan myös uusien uskontojen vaikutuksista yhtenäiseen yhteiskuntarakenteeseen ja lain valvoman uskonnon moraalin toteutumiseen. Uususkontoja onkin pyritty torjumaan monissa maissa ja kulttuureissa, etenkin niissä yhteyksissä kun jokin niistä osoittautuu väkivaltaiseksi tai lainvastaiseksi.
Uususkonnot voidaan ryhmitellä esimerkiksi sen mukaan, mihin ne pohjautuvat:
Uskontotutkijat J. Gordon Melton ja Robert Moore ovat järjestäneet uususkonnot ”perheisiin” sen mukaan, mitä ajatusmaailmaa, elämäntapaa ja perintöä ne edustavat:
Pulteri
Pulteri on yhdysvaltalaisen Johnny Hartin (1931–2007) piirtämä sarjakuva. Sarjan alkuperäinen nimi on B.C. (Before Christ). Sarja sijoittuu esihistorialliseen aikaan ja sen päähenkilöinä on joukko luolamiehiä. Sarja ei pyri olemaan realistinen, vaan siinä nähdään sekä mammutteja ja dinosauruksia että usein myös viittauksia nykymaailman tapahtumiin. Pulteri on yksi maailman pisimpään jatkuneista sarjoista. Hart piirsi sitä lähes kuolemaansa asti, ja nykyisin sarja jatkuu hänen lapsenlastensa Mason Mastroiannin ja Mick Mastroiannin sekä tyttärensä Perry Hartin voimin.
Sarja alkoi ilmestyä lehdissä vuonna 1958.
Sarja on ilmestynyt Suomessa pitkään Apu-lehdessä. A-lehdet julkaisi 1970-luvulla joitakin Pulteri-pokkareita.
Pulteri esiintyi myös vuonna 1983 julkaistussa tietokonepelissä B.C.'s Quest For Tires,sekä vuonna 1984 jatko-osassa BC II:Grog's Revenge. Pelit käännettiin useille 8-bittisille koneille.
Nuijapää
Nuijapää on sammakkoeläimen, erityisesti sammakon tai rupikonnan, toukkavaihe. Nuijapäät ovat aluksi raajattomia ja niillä on häntä. Ne uivat vedessä kalamaisesti ja hengittävät kiduksilla ennen muodonvaihdosta. Keuhkot kehittyvät samoihin aikoihin kuin takaraajat, jotka kehittyvät yleensä ennen eturaajoja. Viimeisenä vaiheena aikuiseksi varsinaisten sammakoiden nuijapäiltä pyrstö surkastuu pois apoptoosin kautta.
Nuijapäät syövät aluksi mätimunien suojana ollutta hyytelöä. Sen jälkeen ne riipivät ravinnokseen sarveishampaillaan leviä ja bakteerimassaa kasvien pinnalta ja rantakalliosta. Myöhemmin vähän kasvettuaan nuijapäät alkavat syödä myös pieniä vesieläimiä.
Justin Guarini
Justin Guarini (s. 28. lokakuuta 1978, Columbus, Georgia) on yhdysvaltalainen laulaja-näyttelijä, joka oli toinen American Idolin
ensimmäisellä tuotantokaudella. Hän hävisi Kelly Clarksonille finaalissa saaden äänistä 42 prosenttia. Hänen isänsä on Eldrin Bell Guarini ja äitinsä Kathy Pepino Guarini. Guarinin musiikkiura alkoi hänen ollessaan 4-vuotias. Guarini asuu Hollywood Hillsissä Kaliforniassa.
Salvador
Salvador () voi tarkoittaa muun muassa seuraavia:
Monforte
Monforte on kunta Portalegren piirissä, Portugalissa. Sen pinta-ala on 420,3 km² ja väkiluku noin 3 300.
Monforten pormestari kaudella 2013–2017 on Gonçalo Nuno Lagem.
Marvão
Marvão on kunta Portalegren piirissä, Portugalissa. Sen pinta-ala on 154,9 km² ja väkiluku noin 3 500.
Marvãon nykyinen pormestari on sosiaalidemokraattipuolueen Vitor Frutuoso. Kunnan juhlapäivä on 8. syyskuuta.
Diana DeGarmo
Diana DeGarmo (s. 16. kesäkuuta 1987 Birmingham, Alabama) on yhdysvaltalainen laulaja, joka oli toinen American Idolin kolmannella tuotantokaudella häviten finaalissa Fantasia Barrinolle. Finaalissa hän jäi toiseksi alle 2% erolla voittajaan ja yhteensä ääniä tuli noin 65 miljoonaa.
Rakkularauhanen
Rakkularauhanen () on miehen lisäsukupuolirauhasiin kuuluva rauhanen, joka tuottaa suurimman osan siemennesteen nestemäisestä osasta.
Rakkularauhanen on muutaman senttimetrin mittainen, parillinen, pitkänomainen ja kiemurainen rauhanen, joka sijaitsee eturauhasen takana siemenjohtimien loppupäässä virtsarakon ja peräsuolen välissä.
Rakkularauhasta ympäröi sileän lihaksen kerros, joka supistelee siemensyöksyn aikana tyhjentäen rakkularauhasen eritteen siemenheittotiehyiden kautta virtsaputkeen.
Rakkularauhanen tuottaa suurimman osan siemennesteen plasmasta, jota suurin osa siemennesteen tilavuudesta on. Rakkularauhasen erite sisältää ravinteita siittiöitä varten, ja siittiöt kulkeutuvat sen mukana. Rakkularauhasen supistelu siemensyöksyn yhteydessä aiheuttaa siemennesteen pumppautumista elimistöstä pois.
Tavallisin rakkularauhasen sairaus on rakkularauhasen tulehdus eli vesikuliitti tai vesiculitis. Usein eturauhasen tulehdukseen voi liittyä myös rakkularauhasen tulehdus, jolloin kyseessä on prostatovesikuliitti tai prostatovesiculitis. Etu- ja rakkularauhasen tulehdukset ovat yleensä vaarattomia, joskin ikäviä. Tulehdusten yhteydessä voi mm. verta esiintyä siemennesteessä.
Strangeland
Strangeland on Dee Sniderin kirjoittama kauhu/jännityselokuva vuodelta 1998. Elokuva kertoo skitsofreniasta kärsivästä sadistisesta Captain Howdystä/Carlton Hendricksistä (häntä näyttelee Dee Snider itse), joka houkuttelee Internetistä uhreikseen nuoria kiduttaakseen heitä.
"Captain Howdy" on tuttu nimi muistakin yhteyksistä. Twisted Sisterin (jonka laulusolisti Dee Snider myös on) levyllä Stay Hungry (1984) kappaleessa "Horror-teria" mainitaan Captain Howdy. Sama nimi mainitaan myös Manaaja-elokuvassa, jossa Linda Blair kommunikoi tämän nimisen aaveen kanssa käyttäen Ouija-lautaa.
Dee Snider on ripotellut elokuvaan pieniä viittauksia niin Twisted Sisterin musiikkiin, kuin mm. Robert Englundin näyttelemän Freddy Kruegerin (Painajainen Elm Streetillä) hahmoon.
"Captain Howdy" käyttää Internetin chat-huoneita hyväkseen houkutellakseen luoksensa nuoria, joita tämän jälkeen kiduttaa julmasti eri tavoin. Suuri osa toiminnasta pyörii erilaisten lävistysoperaatioiden ympärillä. Kun Captain Howdy nappaa etsivä Mike Gagen tyttären, tämä ryhtyy ajojahtiin löytääkseen tämän. Captain Howdy saadaan lopulta kiinni, ja tämä tuomionsa kärsittyään ja saatuaan lääkityksen skitsofreniaansa palaa kotiinsa vain huomatakseen, ettei ole tervetullut sinne. Kaupungin väki käy hänen kimppuunsa, muttei onnistu hänen tappamisessaan. Lääkkeet katoavat, ja kohta Captain Howdy on taas entistä kovemmassa vauhdissa. Hän kidnappaa Gagen tyttären uudelleen, ja etsivän on pakko lähteä tämän perään vielä kerran.
Rhapsody in Blue
Rhapsody in Blue eli "Sininen rapsodia" on George Gershwinin säveltämä jazz-vaikutteinen rapsodia pianolle ja orkesterille.
Paul Whiteman tilasi teoksen Gershwiniltä vuonna 1922 yhtyeensä tulevaa konserttia varten. Gershwin aloitti sävellystyön välittömästi ja sai sen valmiiksi kolmessa viikossa. Hän kirjoitti musiikin kahdelle pianolle, ja Ferde Grofé laati orkesterisovituksen. Ensiesitys oli New Yorkin Aeolian Hallissa 12. helmikuuta 1924. Vuoden 1927 loppuun mennessä Whitemanin yhtye oli esittänyt teoksen 84 kertaa ja teoksen levytystä oli myyty jo miljoona kappaletta. Grofé laati kaikkiaan kolme soitinnusta (1924, 1926 ja 1942).
Vuonna 2000 "Rhapsody in Blue" otettiin Disney-elokuvaan "Fantasia 2000". Kappaleen tekijänoikeudet raukesivat Euroopan unionin alueella vuonna 2007 ja raukeavat Yhdysvalloissa vuosien 2019 ja 2027 välillä.
Luettelo vähintään 100 maaottelua pelanneista jalkapalloilijoista
Tämä on luettelo vähintään 100 maaottelua pelanneista jalkapalloilijoista. Tilastoissa on mukana FIFA:n A-maaotteluiksi luokittelemat maaottelut. Vuodet-sarakkeessa ensimmäisen ja viimeisen maaottelun pelaamisvuodet, aktiivipelaajilla vain ensimmäisen maaottelun pelaamisvuosi.
Päivitetty 12.4.2013