hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Maija Porma
Maija Porma on suomalainen omakustanteita julkaissut kirjailija, joka kirjoittaa rikostarinoita. Hän on koulutukseltaan yo-merkonomi ja päätyönsä ohessa kirjoittanut useita romaaneja.
Neljän ensimmäisen romaanin ilmestyttyä Pilotin omakustanteina Porma perusti oman pienkustantamon, Averssi Kustannus Oy:n, joka on julkaissut kolme hänen tuoreinta kirjaansa.
"Helsingin Sanomat" paljasti helmikuussa 2008 lukijavihjeen perusteella, että Porman ensimmäinen dekkari "Pohjalainen pankkiryöstö" vuodelta 2004 sisältää ainakin kuusi kohtaa, jotka on kopioitu miltei sanasta sanaan kirjailija Outi Pakkasen vuonna 2001 ilmestyneestä romaanista "Pelistä pois". Ensin Porma kiisti kopioinnin eikä tunnustanut edes lukeneensa Pakkasen kirjoja. Hänen kustantajansa totesi kuitenkin, että plagiointi on selvää. "Pohjalaisen pankkiryöstön" painos vedettiin pois myynnistä. Huhtikuussa Porma pyysi Pakkasen kustantajan Otavan julkaiseman tiedotteen mukaan tältä anteeksi tekijänoikeuden loukkaamista ja aiheuttamaansa mielipahaa.
"Ilta-Sanomat" kertoi heinäkuussa 2008 myös lukijalta tulleen palautteen perusteella, että Porman kirja "Murhamuistio" sisältää runsaasti yhtäläisyyksiä Sue Graftonin teokseen "P niin kuin petos". "Murhamuistio" ja muut Averssi Kustannuksen julkaisemat Porman teokset oli vedetty myynnistä jo alkuperäisen kohun myötä helmikuussa.
Ina Claire
Ina Claire (15. lokakuuta 1893 Washington, D.C. – 21. helmikuuta 1985 San Francisco Kalifornia) oli yhdysvaltalainen filminäyttelijä.
Jääkiekon SM-liigakausi 1984–1985
Kausi 1984–1985 oli jääkiekon SM-liigan kymmenes kausi. Ilves voitti mestaruuden kaataen loppuotteluissa runkosarjan voittaneen TPS:n. Pronssia voitti Kärpät. Matti Hagman voitti kolmannen kerran peräkkäin runkosarjan pistepörssin ja pudotuspelien pistekuningas oli TPS:n Reijo Leppänen. Kiekkoreipas putosi liigasta I divisioonaan, josta JyP HT nousi tilalle. Runkosarjapeleissä otettiin ensimmäistä kertaa käyttöön viiden minuutin jatkoaika, joka pelattiin varsinaisen peliajan päätyttyä tasatilanteessa. Molemmat joukkueet pelasivat jatkoajallakin viidellä kenttäpelaajalla. Jatkoajan pistelasku pysyi samana kuin varsinaisella peliajalla: voitosta 2 pistettä, tappiosta 0 pistettä ja tasapelistä molemmille joukkueille 1 piste.
SaiPa säilyi SM-liigassa.
Sirpa Lumikko
Sirpa Lumikko (s. 5. lokakuuta 1945 Turku) on suomalainen näyttelijä, joka esitti maaherraa Yle TV2 -kanavan draamasarjassa "Metsolat". Hän esiintyi sarjassa vuosina 1993 ja 1995. Hän on näytellyt myös elokuvassa Pirtua, pirtua vuonna 1992 ja tv-sarjassa Konkurssi vuonna 1990. Hän aloitti näyttelemisen televisiossa vuonna 1985.
Pavel Kohout
Pavel Kohout (s. 20. heinäkuuta 1928 Praha) on tšekkiläinen näytelmä- ja proosakirjailija ja runoilija.
Kohout toimi 1950-luvulta alkaen Tšekkoslovakian kommunistipuolueessa. Hän kannatti Prahan kevään uudistuksia 1968. Sen jälkeen hän oli 1970-luvulla toisinajattelija ja demokratiaa ja kansalaisvapauksia ajavan Peruskirja 77 -liikkeen perustajajäseniä, kunnes hänet karkotettiin Itävaltaan. Kohoutilta on suomennettu muun muassa Prahan kevättä kuvaava "Tšekkiläinen päiväkirja" ja nuortenkirja "Kysytään Klaaralta" (1980) ja "Hirttäjätär: Banaali romaani" vuodelta 1978.
Canon EF
Canon EF ("Electro-Focus") on objektiivikiinnitysjärjestelmä, joka mahdollistaa Canonin EF-objektiivien käytön kaikissa Canon EOS -järjestelmäkameroissa. Järjestelmä julkaistiin vuonna 1987 Canon FD -kiinnityksen seuraajaksi. Canonilla on suuri valikoima EF-kiinnityksellä varustettuja objektiiveja polttoväliltään 8 millimetristä aina 1200 millimetriin asti. Canonin lisäksi esimerkiksi Sigma, Tamron ja Tokina valmistavat objektiiveja EF-kiinnityksellä. Toukokuussa 2013 oli EF-objektiiveja valmistettu 90 000 000 kappaletta.
Osassa Canonin digitaalisista järjestelmäkameroista käytetään myös EF-S-kiinnitystä, jossa erona Canon EF:ään verrattuna on se, että objektiivista menee sitä sisempään kohouma, mikä tekee EF-S-objektiiveista käyttökelvottomia Canon EOS -filmikameroihin. Sen sijaan Canon EF-objektiivit sopivat myös EF-S:ää käyttäviin Canonin EOS-digitaalikameroihin. Syyksi on arveltu sitä, että uusia EF-S-objektiiveja on myyty suhteellisesti halvemmalla kuin EF-objektiiveja. Jotkut harrastajat ovat omalla vastuullaan sahanneet EF-S:n kohouman pois tehdäkseen objektiivin EF-kameroihin sopivaksi.
Ladislav Mňačko
Ladislav Mňačko (1919 Valašské Klobouky, Tšekkoslovakia – 24. helmikuuta 1994 Bratislava, Slovakia) oli slovakialainen kirjailija, joka toimi myös teatterialalla. Mňačko kirjoitti muun muassa Tšekkoslovakian kriisiä kuvaavan teoksen "Seitsemäs yö".
Renault RE40
Renault RE40 on Formula 1 -auto, jota Renault-talli käytti kaudella . Auton voimanlähteenä oli Renault'n oma 1,5-litrainen V6-turbomoottori. Autolla kilpailuissa ajoivat ranskalainen Alain Prost ja yhdysvaltalainen Eddie Cheever.
Prost voitti autolla neljä kilpailua ja saavutti kolme paalupaikkaa sekä kolme kilpailun nopeinta kierrosta. Lisäksi hän oli kahdesti toinen ja kerran kolmas. Cheever ylsi kerran toiseksi ja oli kolmesti kolmas.
Valmistajien MM-sarjassa Renault sijoittui toiseksi 79 pisteellä.
Dante Basco
Dante Basco (s. 29. elokuuta 1975 Huntington Beach, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tuli tunnetuksi elokuvasta "Hook – Kapteeni Koukku".
Basco aloitti uransa 1980-luvun lopulla lapsinäyttelijänä ja esiintyi usein vierailevissa rooleissa ennen vuoden 1991 "Hook – Kapteeni Koukku" -elokuvaa. Hän sai roolistaan Youth in Film -palkintoehdokkuuden, ja elokuvan nuoret näyttelijät palkittiin kokoonpanona. Basco jatkoi esiintymistään elokuvissa ja televisiosarjoissa, kunnes 2000-luvulla hän on ollut usein tekemisissä Disney-aiheisissa ohjelmissa, joiden myötä Basco on tehnyt myös äänirooleja muun muassa "Kim Possibleen" ja "Avatariin".
Hänellä on kolme veljeä, Darion Basco, Derek Basco ja Dion Basco, sekä yksi nuorempi sisko Ariana Basco.
Mickey Renaud
Mickey Renaud (5. lokakuuta 1988 Tecumseh, Ontario – 18. helmikuuta 2008 Windsor, Ontario) oli kanadalainen jääkiekkoilijalupaus. NHL-joukkue Calgary Flames oli varannut hänet vuoden 2007 numerolla 143. Hän oli entisen jääkiekkoilija Mark Renaudin poika.
Renaud pelasi OHL-liigan Windsor Spitfiresissa, kunnes menehtyi yllättäen helmikuussa 2008. Hän menetti tajunsa kotonaan Tecumsehissa, ja hän kiidätettiin Windsor Regional -sairaalaan, jossa hänet todettiin kuolleeksi. Vielä edellisiltana hän oli pelannut normaalisti Spitfiresin paidassa.
Renaudin mukaan on nimetty OHL:ssä annettava Mickey Renaud Captain's Trophy.
Juan José Haedo
Juan José Haedo (s. 26. tammikuuta 1981 Buenos Aires) on argentiinalainen maantie- ja ratapyöräilijä, joka kilpaili ammattilaisena maantiepyöräilyssä 2003–2014.
Kirimiehenä tunnettu Haedo voitti yhden etapin Espanjan ympäriajossa. Hän voitti Rund um Köln -semiklassikon kahdesti sekä pistekilpailun Kalifornian ja Georgian ympäriajoissa. Ratapyöräilyssä hän saavutti pronssia Pan Amerikan kisojen joukkuesprintissä Winnipegissä vuonna 1999.
Danny Cooksey
Danny Cooksey (s. 2. marraskuuta 1975 Moore, Oklahoma, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja muusikko, joka tuli tunnetuksi lapsinäyttelijänä televisiosarjasta Diff'rent Strokes. Sittemmin hän on tehnyt enimmäkseen äänirooleja animaatioihin, joista tunnetuimmat ovat olleet sarjoissa Tiny Toons ja Xiaolin Showdown.
1990-luvulla Cooksey oli Bad 4 Good -yhtyeen laulajana. Yhtye julkaisi yhden levyn "Refugee" elokuussa 1992. Alun perin hän muutti Los Angelesiin 1980-luvulla tullakseen country laulajaksi, mutta päätyikin koe-esiintymään televisiosarjaan Diff'rent Strokes. Sittemmin Cooksey teki musiikkia hevin parissa.
White Blood Cells
White Blood Cells on yhdysvaltalaisen rock-yhtyeen The White Stripes kolmas studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2001.
Olavi Ronkainen
Olavi Johannes Ronkainen (27. syyskuuta 1933 Hyvinkää – 30. elokuuta 2018Kajaani) oli suomalainen pappi, kansanopistomies ja kansanedustaja.
Ronkainen valmistui teologian kandidaatiksi ja vihittiin papiksi vuonna 1962. Valmistuttuaan hän toimi pappina Heinolassa ja Sulkavalla. Hän toimi Säämingin kristillisen opiston va. johtajana vuosina 1963–1966 ja opiston rehtorina 1966–1987. Ronkainen toimi Lieke-lehden päätoimittajana vuosina 1968–1971 ja Tien aukaisija -lehden päätoimittajana vuonna 1977.
Ronkainen toimi eduskunnassa Suomen Kristillisen Liiton edustajana vuosina 1972–1975 ja 1979–1987. Ronkainen oli jäsenenä muun muassa puolustusvaliokunnassa, sivistysvaliokunnassa, toisessa lakivaliokunnassa sekä Parlamenttienvälisen liiton (IPU) Suomen ryhmän johtokunnassa. Hän on kuulunut Savonlinnan kaupunginvaltuustoon, SKL:n puoluevaltuustoon ja puoluehallitukseen sekä Suomen Evankelisluterilaisen Kansanlähetyksen hallitukseen. Ronkainen toimi presidentin valitsijamiehenä vuonna 1978.
Eduskunnassa Olavi Ronkainen oli tunnettu vuosia jatkuneesta pornografian vastaisesta toiminnastaan. Tästä hän sai lisänimen Porno-Ronkainen.
Eläkevuosinaan Olavi Ronkainen siirtyi Kainuuseen Ristijärvelle, jossa hän muun muassa toimi sijaispappina. Siellä hän ohjasi harrastajaversion musikaalista "Viulunsoittaja katolla" ja näytteli siinä pääosan maitomies Tevjenä.
Irwin Goodman levytti vuonna 1979 Ronkaisesta ja pornolehdistä kertovan humoristisen laulun ”Nakutaiteen Tukija” levylleen "Keisari Irwin I". Ronkainen mainitaan myös Juice Leskisen kappaleessa ”Hypätään koskeen”.
Wataru Takagi
Wataru Takagi ( "Takagi Wataru", s. 25. kesäkuuta 1966 Chiban prefektuuri, Japani) on japanilainen ääninäyttelijä, joka työskentelee Arts Visionille. Hän on tehnyt äänirooleja kymmeniin anime-sarjoihin ja tietokonepeleihin. Hänen merkittävimpiä ääniroolejaan ovat muun muassa Eikichi Onizuka "Great Teacher Onizukassa", Genta Kojima ja Wataru Takagi "Salapoliisi Conanissa", Masaru Aoki "Hajime no Ippossa", Ganju Shiba "Bleachissa", Tobi Naruto Shippuudenissa sekä Rikiya Komiyama "Ichigo 100%:ssa".
Jalkapallon Afrikan-mestaruuskilpailut 1968
Jalkapallon Afrikan-mestaruuskilpailut 1968 olivat historian kuudennet Afrikan-mestaruuskilpailut. Kilpailut järjestettiin Etiopiassa. Tämä oli ensimmäinen kerta, kun jokin maa järjestää kilpailut kahdesti. Kilpailuihin käytiin kuuden lohkon karsinnat, joista vain voittaja pääsi kisoihin. Kisoissa automaattisesti paikan oli varmistanut Etiopia ja hallitseva mestari Ghana. Kilpailut voitti Kongo-Kinshasa.
Koska ja olivat samoilla tilastoilla kärjessä, pelattiin joukkueiden välillä yksi ylimääräinen ottelu:
jatkoon.
jatkoon.
2. kierrokselle
* vetäytyi jatkoon
jatkoon.
2. kierrokselle
vetäytyi. jatkoon
Loppukilapilujen ottelut pelattiin Etiopian pääkaupungissa Addis Abebassa, sekä Asmaran kaupungissa.
Kaikki ottelut pelattiin Addis Abebassa
12. tammikuuta 1968
14. tammikuuta 1968
16. tammikuuta 1968
Kaikki ottelut pelattiin Asmarassa
12. tammikuuta 1968
14. tammikuuta 1968
16. tammikuuta 1968
Addis Abeba
19. tammikuuta 1968
Asmara
Addis Abeba
21. tammikuuta 1968
Addis Abeba
21. tammikuuta 1968
The Vaselines
The Vaselines on vuonna 1986 Bellshillissä, Skotlannissa perustettu vaihtoehtorock-yhtye. Yhtyeeseen kuuluivat aluksi vain Eugene Kelly ja Frances McKee, mutta myöhemmin mukaan liittyivät myös basisti James Seenan ja rumpali Charlie Kelly. Nirvana-yhtyeen Kurt Cobain luonnehti Eugene Kellyä ja Frances McKeetä suosikkisanoittajikseen koko maailmassa.
Vuonna 1987 yhtye julkaisi EP-levyn "Son of a Gun", joka sisälsi kappaleet "Son of a Gun", "Rory Rides Me Raw" sekä "'You Think You're a Man".
Seuraavana vuonna yhtye julkaisi toisen EP:n, "Dying for It". EP sisälsi kappaleet "Dying For It", "Molly's Lips", "Teenage Superstars" sekä "Jesus Wants Me For a Sunbeam".
Vuonna 1989 yhtye julkaisi ainoaksi jääneen albuminsa "Dum Dum". Vähän albumin julkaisun jälkeen yhtye hajosi.
Yhtye kokosi rivinsä uudelleen vuonna 1990 esiintyäkseen Nirvanan lämmittelijänä Edinburghissa.
Vaikka yhtye ei lyhyen uransa aikana saanut laajempaa julkisuutta Skotlannin ulkopuolella, se on tullut tunnetuksi Nirvana-yhtyeen ansiosta. Nirvana teki kappaleista "Son of a Gun" ja "Molly's Lips" cover-versiot albumilleen "Incesticide". Nirvana esitti myös version kappaleesta "Jesus Wants Me For A Sunbeam" levyllä MTV Unplugged in New York.
Levy-yhtiö Sub Pop julkaisi vuonna 1992 kokoelma-albumin "". Kokoelma sisältää kaikki The Vaselinesin julkaistut teokset.
The Vaselines on uudelleen kokoontuneena kiertänyt vuodesta 2008 alkaen ja esiintyi mm. keväällä 2009 Barcelonassa järjestetyssä Primavera-festivaalilla.
Ykkössanomat
Ykkössanomat oli Nummi-Pusulassa, Sammatissa, Karjalohjalla ja Suomusjärvellä ilmestynyt tilattava paikallislehti. Vuonna 1986 perustetun lehden levikki oli vuonna 2006 kaikkiaan 3580 kappaletta. Ykkössanomat ilmestyi kerran viikossa ja se kuului samaan konserniin Salon Seudun Sanomat -lehden kanssa.
Lehden viimeinen numero ilmestyi 30. joulukuuta 2015. Lehden julkaiseminen lopetettiin kannattamattomuuden vuoksi.
Ryan Roxie
Ryan Roxie on yhdysvaltalainen kitaristi ja laulaja-lauluntekijä. Nykyisin Tukholmassa asuva kitaristi lienee tunnetuin työstään Alice Cooperin ja Slashin kanssa. Roxie työskentelee Gibsonin kitarayhtiölle ja on kiertänyt esittelemässä yhtiön historiaa lukuisilla pitämillään kitaraklinikoilla.
Ryan Rosowicz syntyi vuonna 1965 Kalifornian Sacramentossa ja varttui itärannikolla pienessä Pleasantonin kylässä. Ryanin isä soitti trumpettia ja hänen äitinsä oli rumpali lukion marssiorkesterissa. Alun perin Roxie oli kiinnostunut rumpujen soitosta, ja rummut olivatkin pitkään hänen ensisijainen instrumenttinsa, kunnes hän alkoi ottaa kitaransoitoin tosissaan noin kahdentoista vuoden iässä. Roxie mainitsee usein Keith Partridgen alkuaikojen innoittajakseen.
Ensimmäisen oman sähkökitaransa Roxie sai joululahjaksi eräänä vuonna. Kitara oli kermanvärinen Stratocaster, kuten Jimi Hendrixillä. Hänen ensimmäinen oma yhtyeensä oli nimeltään ”The Stratocasters”, johon kuului ainoastaan kolme kitaristia. Stratocasterin jälkeen Roxie hankki ensimmäisen Gibson Les Paulinsa, ja pitää sitä edelleen yhtenä parhaimmista kitaroista.
Ryan Roxie on tunnettu parhaiteen kitaristiurastaan Alice Cooperin ja Slash’s Snakepitin riveistä. Roxie on ollut mukana tekemässä muutamia Alice Cooperin levyjä vuodesta 2000 lähtien. Hänen oma yhtyeensä, Roxie77 perustettiin vuonna 2002. Los Angelesin klubeilla soittaminen ei kantanut hedelmää, mutta keräsi faneja debyyttialbuminsa "Peace, Love & Armageddon" julkaisun jälkeen.
Gorakhpur
Gorakhpur (, ) on kaupunki Uttar Pradeshin osavaltiossa Intiassa. Vuonna 2001 siellä oli 622 701 asukasta, mikä tekee kaupungista osavaltionsa yhdenneksitoista suurimman. Se sijaitsee 265 kilometriä itään osvaltion pääkaupungista Lucknowista. Vuonna 1922 kaupungin liepeillä Chauri Chaurassa surmattiin poliiseita, mikä oli osa Intian vapaustaistelun alkua. Vuonna 1942 Jawaharlal Nehru pidätettiin täällä ja joutui kolmeksi vuodeksi vankilaan.
Kaupungin merkittävimpiä nähtävyyksiä ovat Gorakhnath temppeli, Vishnu temppeli, Geeta Vatika - Krishnan temppeli, Arogya Mandir luontaisparantola ja Ramgarh Taalin tekojärvi.
Kaupungissa on lisäksi yliopisto, planetaario ja eläintarha.
Saharanpur
Saharanpur (, ) on kaupunki Uttar Pradeshin osavaltiossa Intiassa. Vuonna 2001 siellä oli 455 754 asukasta, mikä tekee kaupungista osavaltionsa yhdenneksitoista suurimman. Kaupunki ympäröivät viljavat maatalousalueet, jolla kasvatetaan etenkin basmatiriisiä ja mangoja.
Karannut hevonen
Karannut hevonen oli suomalainen televisionäytelmä, joka esitettiin ensimmäisen kerran vuonna 1978. Se oli tyyliltään kansanooppera, läpisävelletty omintakeinen musiikkinäytelmä, joka oli tv-ohjelmatyyppinä ainutlaatuinen julkaisuajankohtanaan. Tv-ohjelman tuottajat ja ohjaajat ovat Erkki Pohjanheimo ja Seppo Seppälä. Etsiessään Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran Kansanrunousarkiston aarteistosta käsikirjoitusmateriaalia kansanperinnesarjaan Omat jutut he löysivät Suomen kansan vanhat runot, ja heille syntyi ajatus kansanperinteeseen perustuvan laajemman laulunäytelmän tekemisestä. Työryhmään kutsuttiin mukaan käsikirjoittajaksi Sulevi Peltola Televisioteatterista ja säveltäjäksi Heikki Valpola. Peltola keskittyi 34-osaisen SKVR-kirjakokoelman Etelä-Karjalasta koottuihin runoihin. Hän kokosi ja yhdisteli runoja vapaasti ja loi niistä ehjän tarinan. Tärkeänä asiantuntijana ja yhteistyökumppanina oli Kansanrunousarkiston johtaja Pekka Laaksonen. Niin syntyi Karannut hevonen, ja tekijät alkoivat kutsua sitä kansanoopperaksi.
Karannut hevonen kertoo hyväuskoisesta Huolekkaasta, jolta varastetaan hevonen, Huolekkaan epäonnistuneesta kosioretkestä sekä Talokkaasta, jolla menee aina vain paremmin.
Karannut hevonen kuvattiin värillisenä monikameratuotantona Ylen Pasilan Studio 3:ssa. Ensiesitys oli Yle TV1:ssä 11. tammikuuta 1978 ja uusinta TV1:ssä 1. tammikuuta 1979 . Se on Yleisradion ja Televisioteatterin yhteistuotantoa. Ohjelman kesto on 49 minuuttia 16 sekuntia.
Seuraavana vuonna 1979 Pohjanheimo ja Seppälä tekivät vielä toisen kansanoopperan nimeltään "Pietarin miilu".
Karannut hevonen osallistui Montreux’n Kultaisen Ruusun kilpailuun 1978 ilman sijoitusta.. Sopotin viihdeohjelmien kilpailussa 1978 ohjelma sai toisen palkinnon
”Karannut hevonen on jälleen kerran aluevaltaus, peloton, jopa huima karjalaisen kansanrunouden sovellutus teatterin mitoissa toimimaan.” Jukka Kajava, Helsingin sanomat 21.01.1978
”Paikoitellen hänen (Heikki Valpolan) musiikki on hivelevän kaunista.” Eeva-Kaarina Holopainen, Ilta-Sanomat 21.01.1978.
”Tämä se vasta kulttuuriteko on!” Hilkka Vuori, Kansan Uutiset 24.01.1978.
”Karanneessa hevosessa virkisti myös kuvien käyttö (ohjaajat Erkki Pohjanheimo ja Seppo Seppälä). Samaa joustavuutta kohtauksesta toiseen liukumisessa oli samojen ohjaajien Omissa jutuissa.” Anna Kerttu Wiik, Katso 5/1978.
”Jos Sulevi Peltola olisi tiivistänyt hölökytäkölökyn-tunnelmat tekstistään niin tuloksena olisi ollut ihan menettelevä pienoisooppera.” Kalevi Haikara, Teatteri-lehti.
”En ole kirjoittanut sinne yhtään säettä, mutta yksikin laulu saattaa koostua useista eri kansanrunoista.” Sulevi Peltola, Ilta-Sanomat 17.12.1977: "Sulevi Peltolan suurtyö ruutuun tammikuussa"
Savonlinnan rautatieasema
Savonlinnan rautatieasema (, ruots. "Nyslott järnvägsstation", ratakm 482+797) on Savonlinnan keskustassa Koululahden rannalla -radalla sijaitseva Suomen rataverkon liikennepaikka, jonka paikalla sijaitsi aiemmin Savonlinnan kauppatorin asema.
Kun Savonlinnan läpi kulkeva rautatie rakennettiin 1900-luvun alussa, ei rautatieasemaa ja siihen liittyvää ratapihaa voitu sijoittaa ahtaalla saarella olevaan kaupungin keskustaan. Aseman syrjäinen sijainti aiheutti vaivaa matkustajille, joten Kauppatorin seisake avattiin vuonna 1932 (tuolloin nimellä Koululahti). Se kehittyi henkilöliikenteen kannalta rautatieasemaa tärkeämmäksi. Seisakkeelle rakennettiin vuonna 1943 pieni liikennepaikkarakennus, jota laajennettiin myöhemmin varastotiloilla. Vuonna 1965 sen paikalle valmistui liikerakennus, johon myös lipunmyynti sekä odotustilat siirtyivät.
Kauppatorin seisake suljettiin samaan aikaan Savonlinnan rautatieaseman kanssa 11. joulukuuta 2011 Savonlinnan rinnakkaisväylän rakennustöiden vuoksi. Samassa yhteydessä myös radan linjausta muutettiin, ja vanha asema jäi siitä sivuun. Kauppatorin vanhan seisakkeen viereen uudelle linjaukselle rakennettiin uusi seisake, joka nimettiin Savonlinnaksi. Seisake avattiin liikenteelle 16. kesäkuuta 2012, ja se toimii Parikkalasta tulevien taajamajunien pääteasemana.
Savonlinnasta tuli syksyllä 2015 radan pääteasema, kun ratayhteys Huutokoskelle suljettiin Laitaatsalmen rautatiesillan poiston myötä.
Pietarin miilu
Pietarin miilu on sarjassaan toinen kansanooppera, jonka Erkki Pohjanheimo ja Seppo Seppälä tekivät Yleisradiolle vuonna 1979. Ensimmäinen oli nimeltään Karannut Hevonen. Pietarin miilun perustana ovat Suomen Kansan Vanhat Runot ja Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran Kansanrunousarkiston kokoelmat. Niistä ja osin omaa luovaa runoilijankykyään käyttäen käsikirjoittaja Ilpo Tiihonen kokosi yhtenäisen juonellisen tarinan, missä Karjalankannaksella asuskeleva Matti lähtee ensi kertaa viemään hiiliä Pietariin. Pietarin hiilenkulutus oli valtavaa tarinan tapahtuma-aikoihin 1800-luvun lopulla, ja myös salakuljetus kukoisti. Matin matkasta kehkeytyy nuorelle, kokemattomalle Matille todellinen seikkailu.
Pohjanheimo ja Seppälä kutsuivat säveltäjäksi Toni Edelmannin. Tärkeänä asiantuntijana ja yhteistyökumppanina oli Kansanrunousarkiston johtaja Pekka Laaksonen. Kansanoopperan visualisoinnissa tärkeinä tekijöinä olivat lavastaja Anu Maja ja kuvaaja Antero Takala.
Pietarin miilu kuvattiin värillisenä monikameratuotantona Ylen Pasilan Studio 2:ssa ja lähetettiin TV1:ssä 8.11.1979. Se on Yleisradion tuotantoa. Ohjelman kesto on 53’06”.
Pietarin miilu ja miten sitä tehtiin
Kansanoopperan tekovaiheita valokuvin ja äänitehostein. Ohjaajat Erkki Pohjanheimo ja Seppo Seppälä. Ensiesitys YLE TV1 07.11.1979
Muromachi-dōri
Muromachi-dōri () on pohjois-eteläsuuntainen katu Japanin Kiotossa. Se noudattelee entisen Heian-kyōn Muromachi-kujan linjaa. Se sijaitsee aivan Karasuma-dōrin, jonka alla kulkee Kioton metro, länsipuolella. Se ulottuu pohjoisesta Kitayama-dōrilta etelään Kuzebashi-dōrille saakka. Etelässä kadun kulun keskeyttävät Higashi Hongan-jin temppeli ja Kioton rautatieasema. Katu on noin 8,1 kilometrin pituinen.
Muromachi-dōrista tuli kuuluisa, kun Ashikaga-sotilashallinto rakennutti Muromachi-dōrin ja Imadegawa-dōrin risteyksen lähelle loisteliaan Muromachi-palatsin () eli Hana no goshon. Tämän vuoksi koko Ashikaga-hallinnon valtakautta on kutsuttu Muromachi-kaudeksi (n. 1336–1573). Sen aikana Muromachi-dōri oli yksi Kioton tärkeimmistä kaduista. Myöhemmin Edo-kaudella Muromachi-dōrista tuli tekstiilien tukkukaupan keskittymä, jonka varrella asui monia kaupungin vauraimmista kauppiaista. Nykyäänkin katu tunnetaan japanilaisten vaatteiden tukkuliikealueena.
Muromachi-dōri on heinäkuussa järjestettävän Gion matsuri -juhlan sydänaluetta, joten sen varrella on juhlan aikaan lukuisia "Yamaboko"-lavoja.
Tonight (David Bowien albumi)
Tonight on brittiläisen muusikon David Bowien vuonna 1984 julkaistu albumi. Se nousi Britanniassa listaykköseksi.
Retretin seisake
Retretin seisake () on Suomen rataverkon rautatieliikennepaikka Savonlinnan kaupungissa rataosalla . Seisake sijaitsee Tuunaansaaressa, noin kahdeksan kilometriä luoteeseen entisen Punkaharjun kunnan keskustaajamasta Punkasalmesta. Samalla paikalla on aiemmin ollut Tuunaansalmen seisake, joka oli toiminnassa vuosina 1962–1963.
Retretin seisake palvelee Tuunaansaaressa sijaitseviin taidekeskus Retrettiin, Kesämaahan ja Punkaharjun Lomakeskukseen suuntautuvaa liikennettä. Tuunaansaaressa on myös jonkin verran pysyvää asutusta. Seisakkeella ei ole asemarakennusta, mutta laiturialueella on Olavi Lanun 1987 valmistunut suurikokoinen veistos "Siirtolohkare", joka toimii matkustajien sadekatoksena.
Savonlinnan ja Parikkalan välillä kulkevat henkilöjunat pysähtyvät Retretissä. Liikennepaikalla ei ole lipunmyyntiä.
Jari Neuvonen
Jari Neuvonen (s. 23. huhtikuuta 1964 Tampere) on suomalainen entinen jääkiekkoilija.
Neuvonen teki SM-liiga-debyyttinsä Ilveksessä kaudella 1983–1984, mutta pelasi vain viidessä ottelussa. Seuraavalla kaudella Neuvonen pelasi Raimo Helmisen ja Mikko Mäkelän kanssa Ilveksen ykköskentällisessä. Neuvonen oli pelannut Helmisen kanssa samassa kentällisessä jo junioreista asti ja he olivat hyviä ystäviä. Neuvonen voitti tulokkaiden pistepörssin ja hänet palkittiin vuoden tulokkaana. Ilves juhli kauden jälkeen mestaruutta.
Neuvonen jatkoi seuraavatkin kaudet tehokkaasti. Hänen paras kautensa oli 1986–1987, jolloin hän teki 30 maalia ja antoi 21 maaliin johtanutta syöttöä 43 ottelussa. Kaudeksi 1989–1990 Neuvonen siirtyi Ilveksestä Lukkoon, jossa pelasi kaksi kautta. Lukon jälkeen Neuvonen jatkoi uraansa I divisioonassa, kun hän siirtyi Centersiin ja sieltä edelleen KooKoohon. Kaudeksi 1993–1994 Neuvonen palasi SM-liigaan ja Ilvekseen. Vuoden visiitti toi vain tehot 2+4 ja Neuvosen pelit jatkuivat II divisioonassa Lätkä-77:ssä ja Uudenkaupungin Jää-Kotkissa, jota oli nostamassa I divisioonaan. Keväällä 1998 Neuvonen lopetti aktiiviuransa.
Maajoukkueessa Neuvonen pelasi yhdeksän A- ja 15 B-maaottelua. Poikien ikäluokassa hän puki Suomen edustusasun kahdeksan kertaa.
Neuvonen sai aivoinfarktin joulukuussa 2011.
Abba Dorotheos
Abba Dorotheos (505 – noin 565; engl. Dorotheus of Gaza, St. Dorotheus the Hermit of Kemet) oli kristitty munkki ja luostarin johtaja, igumeni.
Häneltä on suomennettu kristikunnassa laajalti tunnettuja opetuksia nimellä "Kaksitoista opetuspuhetta" (1979, WSOY, ISBN 951-0-09474-9).
Huckleberry Finnin seikkailut
Huckleberry Finnin seikkailut () on vuonna 1884 julkaistu Mark Twainin romaani. Sitä pidetään yleisesti yhtenä suurimmista yhdysvaltalaisista romaaneista. Se on myös yksi ensimmäisistä merkittävistä yhdysvaltalaisista romaaneista, missä tuotiin esille kuvatun alueen paikallisväriä eponyymin Huckleberry ”Huck” Finnin itsensä kertomana. Finn oli Tom Sawyerin, kolmen muun Mark Twainin kirjan sankarin, paras ystävä. Tyko Hagmanin suomennos ilmestyi 1904.
Huckleberry Finnin seikkailut julkaistiin 10. joulukuuta 1884 Kanadassa ja Englannissa, 18. helmikuuta 1885 Yhdysvalloissa.
Kirja on tunnettu viattomasta nuoresta päähenkilöstään, Mississippijoen seudun ja asukkaiden värikkäästä kuvauksesta sekä piintyneiden asenteiden, varsinkin rasismin satiirisesta kuvauksestaan. Finnin ja hänen ystävänsä, karanneen orja Jimin, Mississippijoen vartta polveileva lauttamatka saattaa olla yksi kestävimmistä pakenemisen ja vapauden kuvauksista yhdysvaltalaisessa kirjallisuudessa.
Kirja on ollut suosittu erityisesti nuorten keskuudessa, ja sitä on pidetty vähemmän kiistanalaisen Mark Twainin teoksen "Tom Sawyerin seikkailujen" jatko-osana.
Teoksesta on Yhdysvalloissa tullut vuonna 2011 uusi versio, jossa sanastoa on muokattu. Esimerkiksi sana "nigger" on muutettu sanaksi "slave" (orja). Muutokset, jotka on tehnyt Twain-tutkija, Auburnin yliopiston professori Alan Gribben, ovat herättäneet voimakkaita vastalauseita.
Kirjasta on tehty lukuisia televisio- ja elokuvasovituksia.
Teoksesta on tehty useita suomennoksia, joista 14 painokseen on yltänyt Yrjö Kivimiehen 1927 julkaistu suomennos. Kirjailija Jarkko Laine suomensi teoksen uudelleen 1970-luvun alussa.
Huckleberry Finn (yhtye)
Huckleberry Finn on suomalainen yhtye, joka teki yhden pitkäsoiton Selecta-levymerkille vuonna 1994.
Ari Haanpää
Ari Eerik Haanpää (s. 29. marraskuuta 1965 Nokia, Suomi) on suomalainen entinen jääkiekkoilija.
Haanpää aloitti SM-liigauransa Ilveksessä kaudella 1983–1984. Nuorten maajoukkueessa pelaamiensa otteiden ansiosta Haanpää varattiin NHL:ään kesällä 1984. Varaajana oli New York Islanders. Haanpää ei ehtinyt vakiinnuttamaan kunnolla pelipaikkaansa Ilveksessä, kun lähti jo syksyllä 1985 Pohjois-Amerikkaan. Hän ehti kuitenkin voittamaan mestaruuden Ilveksessä keväällä 1985.
NHL:ssä Haanpää yritti kolmen kauden ajan. kaudella 1986–1987 hän pelasi 41 ottelua Islandersissa, mutta seuraavalla kaudella hän pelasi vain yhden ottelun ylhäällä ja lopun kaudesta Springfield Indiansissa AHL:ssa. Haanpää päättikin tästä syystä palata Suomeen.
Pohjois-Amerikasta Haanpää siirtyi hieman yllättäen Lukkoon kaudeksi 1988–1989. Hän pelasi koko kauden Esa Keskisen rinnalla ja teki 28 maalia. Kokonaisuudessa kausi oli Haanpään uran tehokkain SM-liigassa . Seuraavalla kaudella Haanpää loukkaantui kesken kauden, mutta ehti tehdä 24 pelissä 17 maalia .
Kaudella 1990–1991 Haanpää pelasi JyP HT:ssä, jota edusti kolmen kauden ajan. Ensimmäisellä Jyväskylän kaudella hän sivusi maaliennätystään tehdessään 28 maalia. Keväällä 1992 JyP HT voitti hopeaa ja keväällä 1993 pronssia ja Haanpää valittiin hopeakauden jälkeen SM-liigan tähdistökentälliseen .
Haanpää palasi Tampereelle kaudeksi 1993–1994, kun hän puki Tapparan peliasun ensimmäistä kertaa päälleen aikuisten sarjoissa. Haanpää pelasi Tapparassa kolme kautta ennen siirtymistään Euroopan sarjoihin. Hän pelasi vielä Itävallassa Wiener EV:ssä, Saksan kakkosliigassa GEC Nordhornissa ja Ranskan liigan Reimsissä, kunnes lopetti uransa vuonna 1999. SM-liigassa Haanpää pelasi runkosarjassa 358 ottelua, joissa teki pisteet 160+118 .
Miesten maajoukkueessa Haanpää pelasi 11 A- ja 17 B-maaottelua. Nuorten tasolla hän edusti Suomea 25 ja pojissa 22 ottelussa. Hän pelasi kahdet 18-vuotiaiden EM-kilpailut ja 20-vuotiaiden MM-kilpailut . Hän voitti hopeaa 18-vuotiaiden kisoista 1983 ja 20-vuotiaiden kisoista 1984 .
Kehrääminen (kissaeläimet)
Kehräämisellä eli hyrisemisellä tarkoitetaan kissasta tai muusta kissaeläimestä kuuluvaa ääntä. Yleensä kehräämistä on pidetty eläimen tyytyväisyyden ja onnellisuuden merkkinä, mutta kehräämistä tapahtuu myös muulloin, esimerkiksi tappelun seurauksena. Myös kuoleva, kärsivä kissa kehrää.
Kissan kehräys on kuitenkin Kalifornian yliopiston (Davis) eläinlääketieteen tutkijan mukaan matalataajuista värähtelyä (25 Hz) jonka tarkoitus on parantaa ja kehittää luustoa ja kehoa.
Sussexin yliopiston tekemän tutkimuksen mukaan kissa on oppinut kehräämään tavallisen kehräyksen lisäksi myös "vaativalla kehräysäänellä", saadakseen ihmiseltä eli ruokkijaltaan lisää ruokaa, huomioita tai herkkuja. Kissa pystyy kehräämään äänitaajuudella, joka lähentelee vauvan itkun taajuutta. Tällöin kissan omistajan on vaikea olla huomioimatta kissan tarpeita.
Kehräämisen syntyminen liittyy kurkunpään toimintaan. Kaksi äänihuulta oheislihasten kanssa synnyttävät aaltoillessaan , joka onnistuu kuitenkin vain uloshengityksen aikana. Kissat voivat kehrätä taukoamatta sisään- ja uloshengityksen välissä.
Eduard Ausfeld
Ernst Wilhelm Eduard Ausfeld (myös "Ausfelt", 18. elokuuta 1885 Wiesbaden – 31. elokuuta 1946 Potsdam) oli saksalainen eversti, joka joka komensi suomalaisia joukkoja Suomen sisällissodassa vuonna 1918. Saksassa Ausfeld oli suomalaisten jääkärien kolmas komentaja.
Länsirintaman taisteluihin osallistunut yliluutnantti Ausfeld oli siirretty joulukuussa 1915 kouluttajaksi Lockstedtin harjoitusleirille, jossa koulutettiin suomesta tulleita vapaaehtoisia. Samana vuonna hänet ylennettiin kapteeniksi. Ausfeld nimitettiin suomalaista muodostetun Jääkäripataljoona 27:n komentajaksi 29. syyskuuta 1917 kiistoihin ajautuneen kapteeni Julius Knatshin tilalle. Kun jääkärien pääjoukko lähetettiin Suomeen, jossa oli puhjennut sisällissota, hän pyysi eroa Saksan armeijasta voidakseen seurata miehiään.
Ausfeld saapui miestensä kanssa Suomeen 25. helmikuuta 1918 ja noin kuukautta myöhemmin hänet nimitettiin valkoisten itäarmeijan 1. jääkäriprikaatin komentajaksi. Suomen armeijassa hän sai everstin arvon. Hän osallistui maalis–huhtikuun vaihteessa Tampereen taisteluun, jossa hän johti valkoisten läpimurtoa kaupungin keskustaan. Tampereen taistelujen jälkeen hän oli vastuussa sotavankien käsittelystä. Huhtikuun lopussa Ausfeldin johtamat joukot osallistuivat Viipurin saartamiseen katkaisemalla Pietariin johtaneen rautatien Raivolassa. Hänen joukkonsa myös miehittivät Karjalankannaksella sijainneen Inon linnoituksen koko sisällissodan viimeisenä sotatoimena 14. toukokuuta.
Sisällissodan jälkeen Ausfeld jäi Suomen armeijaan kouluttajaksi. Heinäkuussa 1918 hän toimi Riihimäen varuskunnan komentajana. Saksan hävittyä ensimmäisen maailmansodan Ausfeld joutui eroamaan Suomen armeijasta, mutta hän jatkoi suojeluskuntajärjestön palveluksessa. Hän toimi kesäkuusta syyskuuhun 1920 suojeluskuntien yliesikunnan esikuntapäällikkönä. Vaikka Ausfeld sai samana vuonna Suomen kansalaisuuden, kielitaidottomuus haittasi hänen työtään. Ausfeld oli mennyt vuonna 1918 naimisiin jääkäripataljoona 27:n sairaanhoitajattaren, vapaaherratar Ruth Munckin kanssa, joka oli myös osallistunut sotaan Suomessa. Liitto päättyi eroon vuonna 1921. Avioeron jälkeen Ausfeld palasi Saksaan. Toisen maailmansodan aikana hän toimi Saksan valtakunnanministeriön ylihallitusneuvoksena.
Aufeldille myönnettiin vuonna 1942 1. lk:n Vapaudenristi miekkojen kera.
Ulrich von Coler
Ludvig Otto Carl Ulrich von Coler (6. joulukuuta 1885 Cüstrin, Brandenburg – 19. toukokuuta 1953) oli Suomen sisällissotaan osallistunut saksalainen upseeri, joka toimi valkoisten itäarmeijan 2. jääkäriprikaatin komentajana. Hän oli Viestirykmentin komentajana syksyllä 1918.
Ulrich von Colerin vanhemmat olivat everstiluutnantti Carl von Colin ja Marie Prollius ja puoliso vuodesta 1917 Edit Heinemann. Von Coler suoritti vänrikin tutkinnon 1906, upseeritutkinnon Potsdamin sotakoulussa 1907 ja aseupseeritutkinnon Erfurtin asetehtaassa. Preussin armeijassa hän palveli 1906–1918, haavoittuen 1914 ja 1915. Konttoristina Kymintehtaalla von Coler oli 1919. Vuodesta 1920 hän toimi suojeluskunnan päällikkönä ensin Kuopiossa ja sitten Hangossa. Hän kirjoitti vuonna 1919 teoksen "Suomalaisten jääkärien parissa". Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Saksan tasavallan armeijassa ei ollut vapaita upseerinvirkoja, joten von Coler pysyi Suomessa suojeluskunnan palveluksessa vuoteen 1934, jolloin palasi Saksaan. Hänet ylennettiin everstiksi 1. maaliskuuta 1942.
Jarl Vegelius
Jarl Olof Vegelius () oli suomalainen jääkärimajuri. Hänen vanhempansa olivat sairasvoimistelija Karl Vegelius ja Hildur Guldbrandsen.
Vegelius kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta vuonna 1911 ja liittyi Nylands Nationiin. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan historiallis-kielitieteellisellä osastolla vuosina 1911 - 1914. Filosofian kandidaatin ja filosofian maisterin tutkinnot hän suoritti vuonna 1914. Hän suoritti suojeluskuntain komentajakurssin Suojeluskuntain päällystökoulussa vuonna 1926.
Vegelius liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 4. huhtikuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 1. komppaniaan. Myöhemmin 2. syyskuuta 1915 hänet sijoitettiin Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n konekiväärikomppaniaan, josta hänet siirrettiin 6. helmikuuta 1916 alkaen pataljoonan 4. komppaniaan. Vegelius pyrki vapaaehtoisena perusteilla olevaan Jääkäripataljoonan tykistöön ja tulikin valituksi yhtenä niistä 26 miehestä, jotka Jääkäripataljoonan komentaja majuri Bayer valitsi haastattelunsa perusteella. Hänet siirrettiin virallisesti haupitsijaokseen 17. maaliskuuta 1916, minkä päivämäärän voidaan katsoa olevan jääkäritykistön virallinen perustamispäivä. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Ekkau-Kekkaussa sekä Aa-joella. Pataljoonan rintamalta puluun jälkeen hän suoritti vuonna 1917 Libaussa järjestetyn sotakoulun A-kurssin. Vegelius kirjoitti ruotsinkieliset sanat Jääkärimarssiin Libaussa vuonna 1917.
Vegelius saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) kapteeniksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Suomen sisällissotaan hänet komennettiin patterinpäälliköksi Jääkäritykistön 2. patteriin ja otti osaa taisteluihin Länkipohjassa, Pitkäjärvellä, Orivedellä, Kangasalla ja Lempäälässä sekä Tampereella. Tampereen valtauksen jälkeen hänet siirrettiin tykistön uudelleen järjestelyn jälkeen muodostettuun Jääkäritykistöprikaatin 2. jääkäripatteriston komentajaksi ja hän otti osaa sen komentajana taisteluihin Karjalan kannaksella.
Vegelius palveli sodan jälkeen Suomen tykistökoulussa, josta hänet määrättiin 26. elokuuta 1918 alkaen komentajaksi Kenttätykistörykmentti 1:n II patteristoon, mistä hän siirtyi 19. elokuuta 1919 komentajaksi Jääkäritykistöpatteristoon (tunnettiin myöhemmin nimellä Jääkäritykistörykmentti). Vegelius erosi armeijasta 30. maaliskuuta 1922 ja astui Suojeluskuntajärjestön palvelukseen 1. toukokuuta 1922 ja hänet sijoitettiin päälliköksi Kymenlaakson suojeluskuntapiiriin. Vegelius kuoli tapaturmassa 10. heinäkuuta 1926.
Vegelius toimi 1. Divisioonan kunniatuomioistuimen jäsenenä vuonna 1919.
Heiskasen staabi
Heiskasen staabi oli S/S Equity-laivalla Suomeen saapunut jääkärien etujoukko.
Etujoukkoon kuuluivat zugführerit Juho Heiskanen ja Lauri Tiainen, gruppenführerit Juho Komonen ja Viljo Laakso, hilfsgruppenführerit Arvid Kokko (Kokkonen), Kalle Heikki Kuokkanen ja Reino Vuolle sekä jääkäri Evert Mäkelä (Mäkinen).
Ennen jääkäreiden pääjoukkoa S/S Equity-laivalla maihinnousseet kahdeksan jääkäriä organisoivat aseiden jakelun eteläisen Pohjanmaan suojeluskunnille ja muodostivat koulutusrenkaan, johtajansa Juho Heiskasen mukaan nimetyn ns. Heiskasen staabin. Sen toiminnan tuloksena Etelä-Pohjanmaalla oli jo vuoden 1918 alkaessa 2 500–3 000 jääkäreiden peruskouluttamaa miestä. Tämä toimintavalmis iskujoukko antoi Mannerheimille etulyöntiaseman, jonka turvin valkoinen armeija sai keväällä aikaan nopean sotilaallisen ratkaisun.
Paul Sievert
Paul Sievert oli saksalainen kapteeni, joka Suomen sisällissodassa toimi valkoisten itäarmeijan jääkäritykistöprikaatin 1. jääkäripatteriston komentajana.
Oskar Wilkman
Oskar Alfred Wilkman-Vilkama (7. huhtikuuta 1880, Helsinki - 28. kesäkuuta 1953, Padasjoki) oli eversti ja olympiaurheilija.
Vilkama osallistui Tukholman olympiakisoissa vuonna 1912 nykyaikaiseen viisiotteluun Venäjän joukkueessa. Suomi ei voinut asettaa kilpailuun omaa joukkuetta, koska kilpailijoiden tuli olla upseereita, eikä Suomella ollut omaa armeijaa. Vuonna 1920 Antwerpenissä Vilkama osallistui kenttäratsastuksen henkilökohtaiseen kilpailuun Suomen edustajana.
Vilkama oli valkoisten itäarmeijaan kuuluneen Pohjois-Hämeen rykmentin komentaja Suomen sisällissodassa. Kesällä 1918 everstiluutnantti Oskar Wilkmanista tuli Uudenmaan rakuunarykmentin komentaja. Vilkaman vanhempi veli oli jalkaväenkenraali Karl Fredrik Wilkama.
Vilkaman puoliso oli lehtori, filosofian tohtori Sisko Elna Vilhelmiina Brummer. Hovioikeudenneuvos Kaarlo Vilkama oli heidän poikansa.
Okinawa
Okinawa ( tai 沖縄島 "Okinawa-jima") on Japanille kuuluva saari. Se on suurin Ryūkyūsaarista ja Okinawan prefektuurin pääkaupungin Nahan sijaintipaikka. Saari on 1 201,03 km² suuruinen ja siellä on 1,2 miljoonaa asukasta. Toiseksi suurin kaupunki on nimeltään Okinawa. Asukkaat ovat pääasiassa japanilaisia ja ryūkyūlaisia. Asutus keskittyy saaren eteläosaan.
Yhdysvaltain armeija valtasi saaren toisen maailmansodan lopussa Okinawan taistelussa, joka kesti maaliskuusta kesäkuuhun 1945. Saari jäi Japanin antautumisen jälkeen Yhdysvaltain haltuun, ja oli USA:n hallinnossa aina 17. kesäkuuta 1972 asti. Saarella on edelleen Yhdysvaltain asevoimien Kadenan sotilastukikohta. Yhdysvaltain joukkojen läsnäolo on ajoittain herättänyt vastalauseita paikallisissa, kuten 1995, jolloin kolme sotilasta raiskasi 12-vuotiaan tytön.
Gabriel von Bonsdorff (jääkäri)
Gabriel von Bonsdorff (16. tammikuuta 1893 Helsinki – 12. elokuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen jääkärieversti, metsänhoitaja, vapaaherra ja von Bonsdorff aatelisuvun vapaaherrallisen haaran päämies. Hänen vanhempansa olivat professori, lääkintäkenraalimajuri ja vapaaherra Hjalmar Gabriel von Bonsdorff ja Julia Maria Sofia Hirn. Hänet vihittiin avioliittoon Marianne Ida Augusta Wärnhjelmin kanssa 1928.
Bonsdorff kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta 1912 ja liittyi Nylands Nationiin. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopistossa filosofisen tiedekunnan maanviljelystaloudellisella osastolla 1913–1914 ja 1923–1925. Metsänhoitajan tutkinnon hän suoritti 1925.
Von Bonsdorff liittyi ensimmäisten joukossa jääkäriliikkeeseen, jolle Saksa antoi sotilaskoulutusta "partiolaiskurssilla" Lockstedtin leirin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 55 muun miehen kanssa helmikuussa 1915. Hänet sijoitettiin joukon 2. komppaniaan. Myöhemmin syksyllä von Bonsdorff sijoitettiin Preussin kuninkaallisen jääkäripataljoona 27:n 1. konekiväärikomppaniaan. Hän otti osaa Saksan armeijassa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Venäjän armeijaa vastaan itärintamalla Saksan miehittämällä alueella Misajoella ja Lielupejoella.
Von Bonsdorff saapui Suomeen jääkäreiden pääjoukon mukana Vaasaan majuriksi ylennettynä helmikuun lopulla 1918 osallistuakseen hallituksen alaisten Suomen tasavallan joukkojen (valkoiset) taisteluihin sisällissodassa. Hänet määrättiin ensin komentajaksi 4. jääkäripataljoonaan ja sitten maaliskuussa 2. jääkärirykmenttiin, jossa ominaisuudessa oli Tampereen taistelussa sekä Viipurin taistelussa eversti Ausfeldin ryhmän vasemmassa siivessä, mihin kuuluivat 6. ja 13. jääkäripataljoona sekä osia 15. jääkäripataljoonasta. Joukot etenivät Karjalankannaksella vallaten Kuokkalan ja jatkoivat edelleen Venäjän rajalle saakka.
Sisällissodan jälkeen Von Bonsdorff toimi edelleen 2. jääkärirykmentin komentajana, mutta syksyllä 1918 hänet komennettiin komentajaksi Sortavalan rajavartioryhmään. Keski-Suomen rykmentin komentajaksi hänet nimitettiin 1919. Von Bonsdorff erosi armeijan palveluksesta 1922 ja siirtyi Kymin-yhtiön palvelukseen ollen samalla Kymintehtaan suojeluskunnan paikallispäällikkönä vuoteen 1923. Yksityismetsänhoitajana hän toimi Turun seudulla 1925–1931 ja Suojärvellä Aunuksen Puuliikkeen metsänhoitajana 1932–1934. Lauttakaluston toimitusjohtajana von Bonsdorff oli 1934–1939. Salmin uittoyhdistyksen apulaisuittopäällikkönä hän toimi 1934–1937.
Talvisotaan von Bonsdorff osallistui Sortavalan suojeluskunnan piiripäällikkönä ja rauhan tultua 3. raja-alakomitean puheenjohtajana. Jatkosodan alkaessa hän oli Vaasan sotilasläänin komentajana, josta hänet komennettiin päämajan linnoitusosaston metsätoimiston päälliköksi 1941. Laatokan Karjalan uittopäällikkönä von Bonsdorff toimi 1942–1944.
Von Bonsdorff siirtyi uittopäälliköksi Savon uittoyhdistykseen, josta tehtävästä hän siirtyi eläkkeelle 1959. Hänet on haudattu sukuhautaan Helsingin Hietaniemen hautausmaan vanhaan osaan.
Ottavio Piccolomini
Ruhtinas Ottavio Piccolomini d'Aragona, Amalfin herttua (11. marraskuuta 1599 Firenze – 11. elokuuta 1656 Wien) oli Itävallan marsalkka.
Piccolomini astui Itävallan armeijan palvelukseen vuonna 1616 ja osallistui kolmikymmenvuotisen sodan taisteluihin Böömissä 1618. Albrecht von Wallensteinin palvelukseen hän siirtyi 1627, ja muun muassa johti Lützenin taistelussa ratsuväkeä vasemmalla siivellä. 1634 hän sekaantui Wallensteinin murhaan.
Piccolomini oli Espanjan palveluksessa vuosina 1635–39 taistellen Ranskaa vastaa. 1648 hänestä tuli keisarillisen armeijan ylipäällikkö. Vuosina 1649–51 hän johti yhdessä Zweibrückenin prinssin (tuleva Ruotsin kuningas Kaarle X Kustaa Nürnbergin kongressia, joka vastasi joukkojen kotiuttamisesta Westfalenin rauhan jälkeen.
Syöksyhammas
Syöksyhammas on joidenkin nisäkkäiden suusta kasvava huomattavan pitkä hammas. Syöksyhampaita on nykyisin elävistä lajeista norsuilla, mursulla ja sarvivalaalla. Eläimet käyttävät syöksyhampaitaan lajista riippuen esimerkiksi itsepuolustukseen, lajinsisäiseen kilpailuun, ruoanhankintaan tai liikkumiseen. Syöksyhampaat kasvavat koko eläimen eliniän ajan.
Norsun syöksyhampaat ovat pidentyneitä etuhampaita ja kasvavat kaarevasti eteenpäin. Norsut kaivavat syöksyhampaillaan vettä maasta ja kaarnaa puunrungoista sekä puolustautuvat niillä petoja ja toisiaan vastaan. Norsujen syöksyhampaista saatava norsunluu on haluttua materiaalia, minkä seurauksena norsuja on jouduttu suojelemaan metsästäjiltä. Afrikannorsuista uroksilla ja naarailla sekä aasiannorsu-uroksilla on suuret syöksyhampaat, mutta aasiannorsunaarailta ne voivat puuttua kokonaan.
Mursun syöksyhampaat ovat pidentyneitä kulmahampaita, ja ne kasvavat suoraan alaspäin. Mursut käyttävät syöksyhampaitaan noustakseen vedestä jäälle ja kaivertaakseen jäähän hengitysaukkoja sukelluksissa ollessaan. Urokset käyttävät hampaitaan myös taisteluissa toisia uroksia vastaan.
Sarvivalasuroksella on yksi miekkamainen, suora ja kierteinen syöksyhammas, joka kasvaa sen yläleuasta ja voi olla yli kahden metrin mittainen. Sarvivalaan syöksyhampaalla arvellaan olevan merkitystä eläimen pariutumisrituaaleissa.
Joidenkin eläinten kuten villisian, pahkasian ja sapelihammaskissojen kulmahampaita kutsutaan "torahampaiksi".
Olli Wuorinen
Olof Berg, käytti kirjailijanimiä Olli Wuorinen ja Olli A. Wuorinen (28. helmikuuta 1842, Uukuniemi – 10. tammikuuta 1917, Uukuniemi) oli suomalainen runoilija ja kääntäjä. Hän käytti myös nimimerkkejä "O. Wrn" ja "Olli Vuorinen".
Wuorisen vanhemmat olivat maanviljelijä Olavi Berg ja Anni Korhonen. Hän kävi 1860-luvun alussa lähellä Viipuria sijainneen Maaskolan maanviljelyskoulun ja oli samassa koulussa vuosina 1862-1863 alkeisopettajana. Täällä hän tutustui Viipurin lainakirjaston kautta K. A. Gottlundin, Jaakko Juteinin, Paavo Korhosen, Olli Kymäläisen, Pietari Makkosen ja Antti Puhakan runoihin sekä myös Kalevalaan. Wuorinen alkoi myös itse kirjoittaa runoja pääasiassa kalevalamitalla ja lähetti niitä sanomalehtiin.
Opiskellessaan Jyväskylän seminaarissa vuosina 1868-1872 hän julkaisi runojaan V. Kilpisen toimittamassa "Kansan lehdessä" ja Julius Krohnin "Suomen Kuvalehdessä" sekä Jyväskylän seminaarilaisten albumissa "Suomen saloilta". Samaan aikaan seminaarissa opiskeli useita muitakin runonkirjoittajia, kuten J. H. Erkko, Kustaa Killinen ja Isa Asp. Tunnetuimpia hänen runoistaan lienevät "Luistinretki" ja "Leivo". Herätysliikkeissä lauletaan myös hänen kirjoittamaansa laulua Joulu, joulu tullut on.
Wuorinen toimi kansakoulunopettajana Haminassa vuosina 1873–1903. Hän oli myös Haminan kaupunginvaltuuston ja kirkkovaltuuston jäsen. Hänen puolisonsa vuodesta 1865 oli Gertrud Siitonen (k. 1929).
Innopower
Innopower Oy, (aiemmin PVO-Innopower Oy) on Pohjolan Voima Oy:n perustama yhtiö, joka on omistanut useita tuulivoimalaitoksia Suomessa. Yhtiön omistaa joukko suomalaisia energiayhtiöitä.
Kemin tuulipuisto vihittiin käyttöön 25. helmikuuta 2009. Ikea osti tuulipuiston tammikuussa 2016. Puiston voimalat uusitaan ja alueelle rakennetaan uusia voimalaitoksia. Oulunsalon tuulivoimapuisto sijaitsee Riutunkarissa Hailuodon lauttasataman läheisyydessä. Tuulipuiston kapasiteetti on 6 megawattia. Suurimmat voimalat ovat vuonna 2008 valmistuneet Winwindin toimittamat 3 megawatin voimalat, joiden napakorkeus on 90 metriä ja roottorin halkaisija 100 metriä.
Air Nova
Air Nova oli lentoyhtiö, jonka kotipaikkana toimi Enfield, Nova Scotia, Kanada. Vuonna 2001 se yhdistettiin muiden Air Canadan omistamien lentoyhtiöiden kanssa Air Canada Jazziksi.
Air Nova perustettiin kesäkuussa 1986 kahdella DHC Dash 8-100 konella lentäen viiteen eri kohteeseen Kanadan itä-rannikolla. Seuraavina vuosina yhtiön kannattavuuden parantuminen mahdollisti lisätä DCH Dash 8 kalustoa. BAe 146 suihkukoneiden hankinta mahdollisti uusien reittien avaamisen Kanadassa ja Yhdysvaltoihin.
Keväällä 1999 Air Alliance ja Air Nova yhdistyivät ja ottivat nimekseen Air Nova.
Air Nova kuului Star Alliance -yhteenliittymään.