hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
St Paulin katedraali
St Paulin katedraali (Pyhän Paavalin katedraali) on Lontoon Cityssä sijaitseva katedraali, joka toimii Lontoon piispanistuimena. Nykyisen katedraalin suunnitteli Sir Christopher Wren, ja se rakennettiin vuosina 1675–1710. Nykyistä katedraalia sanotaan yleisesti neljänneksi St Paulin katedraaliksi, vaikka kaikki keskiaikaiset uudelleenrakentamiset laskien luku olisi suurempi.
Paikalla aiemmin olleen Dianan temppelin jälkeen saksit rakensivat ensimmäisen apostoli Paavalille omistetun kirkon puusta. Ensimmäinen kirkko paloi noin vuonna 675, mutta se rakennettiin uudestaan.
Viikinkien hävitettyä ensimmäisen kirkon 962 rakennettiin toinen St Paulin katedraali, tällä kertaa suurelta osin kivestä.
Kolmannen katedraalin rakentamisen aloittivat normannit edellisen vaurioiduttua tulipalossa 1136. Katto oli edelleen puusta, mikä lopulta yli 500 vuotta myöhemmin koitui katedraalin tuhoksi. Kirkko valmistui varsinaisesti 1240, mutta laajentamisprojekti viivytti valmistumista aina vuoteen 1314. Se kuitenkin vihittiin käyttöön 1300, jolloin se oli Euroopan kolmanneksi pisin kirkko (181 metriä) ja sen torni oli Euroopan korkeimpia (149 metriä). Kirkko alkoi raunioitua 1500-luvulla, ja sitä kunnostettiin, mutta se tuhoutui lopullisesti Lontoon suuressa palossa 1666.
Christopher Wren aloitti uuden, nykyisen kirkon suunnittelemisen 1668. Sen harjannostajaiset olivat 1708, Wrenin 76-vuotispäivänä, ja se valmistui 1710.
Nykyinen katedraali on ollut useiden merkittävien tilaisuuksien tapahtumapaikkana, kuten
Tapio Kare
Tapio Ilkka Kare (s. 4. toukokuuta 1934 Helsinki) on suomalainen entinen nykyaikainen viisiottelija ja miekkailija.
Ammatiltaan Kare oli upseeri ja jäi eläkkeelle vuonna 1982 majurina 2. ErVK:sta.
Metallitotuus
Metallitotuus on Teräsbetonin esikoisalbumi. Se on julkaistu huhtikuussa 2005. Levyllä lauletaan sankaruudesta ja mystiikasta. Levyltä on julkaistu neljä singleä: ”Taivas lyö tulta”, ”Orjatar”, ”Vahva kuin metalli” ja ”Metallisydän” (vain internetistä ostettavana). Levyltä löytyy myös kaksi hidasta kappaletta, ”Metallisydän” ja ”Maljanne nostakaa”. Levy oli julkaisunsa jälkeen 29 viikkoa peräkkäin Suomen virallisella albumilistalla.
Levy sai Emma-gaalassa "Metalli-albumi" -palkinnon vuonna 2005.
Vodkamartini
Vodkamartini on cocktail, joka valmistetaan sekoittamalla vodkaa ja kuivaa vermuttia, ja tarjotaan cocktail-lasissa oliivin tai sitruunankuorenpalan kanssa.
Elokuvien James Bond tilasi vodkamartininsa aina ”ravistettuna, ei sekoitettuna”. Hänen erityismieltymyksensä vodkamartiniin johtui pääosin siitä, että Smirnoff-tislaamo omisti elokuviin tuotesijoitteluoikeuden. Elokuvassa Kuolema saa odottaa (2002) Bond vaihtoi vodkamerkkinsä Absolut Vodkasta Finlandia Vodkaan. Ian Flemingin romaaneissa Bond joi nimeltä mainitsematonta venäläistä tai puolalaista vodkaa.
Julkisivu
Julkisivu on rakennuksen ulkopinta, jonka muodostavat yleensä ulkoseinät. Julkisivu on oleellinen rakennussuunnittelussa, sillä sen tyyli pitkälti määrittää rakennuksen luonteen.
Julkisivujen ulkohahmoa ja esimerkiksi värejä säädellään nykyisin yleensä alueittain erilaisilla rakennusmääräyksillä ja asemakaavalla. Samaten rakentamismääräyksissä asetetaan rajoituksia julkisivun teknisten ominaisuuksien, esimerkiksi palonkeston suhteen. Rakennustaiteellisesti tai kulttuurihistoriallisesti merkittäviä julkisivuja voidaan suojella laeilla.
Fasadi (ranskan sanasta "façade" ’etusivu, kasvot’) on lähinnä rakennuksen pääsisäänkäynnin puoleinen julkisivu, mutta sillä voidaan tarkoittaa myös muuta, erityisesti koristeellista rakennuksen julkisivua tai sen osaa.
Michael Schilkin
Michael Schilkin (19. toukokuuta 1900 Trubino, Venäjä – 3. toukokuuta 1962 Helsinki) oli venäläissyntyinen keraamikko, joka työskenteli Arabian taideosastolla vuodesta 1935 alkaen kuolemaansa asti. Schilkin syntyi Trubinossa, mutta asui Torzokissa ja toimi räätälinkisällinä Pietarissa.
Venäjän vallankumouksen jälkeen Schilkin oli rautatieasemalla konttoristina Pietarissa (Petrogradissa). Vuonna 1921 hän oli erään paikallisen pursiseuran kanssa purjehtimassa Laatokalla. Vene joutui vahingossa Suomen puolelle, jossa rajavartiolaitos pidätti purjehtijat. Kuulustelujen jälkeen Schilkin muutti Mikkeliin jossa toimi renkinä maatalossa. Ollessaan töissä eräällä huvijahdilla hän pääsi Helsinkiin, jossa toimi kivenhakkaajana. Opiskeltuaan Helsingissä Taideteollisuuskoulussa hän teki Arabialla etenkin eläimiä kuvaavia pienoisveistoksia, joissa tavoitti taitavasti eläimen liikkeen ja tyypillisen asennon. Schilkin sai Suomen kansalaisuuden vuonna 1937 Wäinö Aaltosen avulla.
Schilkin kokeili erilaisia värilasitteita ja materiaaleja. Hän käytti rohkeasti väriä ja teki veistoksia muun muassa šamotista ja kivitavarasta. Schilkin sai Arabialle tekemistään töistä kultamitalin Pariisin maailmannäyttelyssä 1937. Vuonna 1958 hänet palkittiin Pro Finlandia -mitalilla.
Schilkin on haudattu Helsingin ortodoksiselle hautausmaalle.
Schilkinin suurikokoisia töitä ovat keramiikkalaatoista muodostuvat reliefit muun muassa Helsingin kauppakorkeakoulun, Karjaan yhteiskoulun ja Arabian tehtaiden ulkoseinissä. Hänen teoksia ovat myös reliefit ja lasityöt Helsingfors Segelsällskapetin klubirakennukseen Liuskasaarelle. Teokset syntyivät yhteistyössä Björn Landströmin kanssa, jonka maalaukset koristavat saman rakennuksen sisätiloja.
Toini Muona
Toini Irene Muona (19. marraskuuta 1904 Helsinki – 23. kesäkuuta 1987 Helsinki) oli suomalainen keraamikko.
Muona kävi neljä luokkaa kansakoulua ja sen jälkeen Ylemmän käsityöläiskoulun. Sen jälkeen opiskeli Taideteollisuuskeskuskoulussa ja valmistui mallipiirustajaksi 1926, minkä jälkeen hän jatkoi vielä keramiikkaosastolla ja työskenteli Ateneumin keramiikkastudiossa vuoteen 1932. Vuonna 1931 hänet palkattiin Arabian tehtaalle, ja vuonna 1933 hänestä tuli sen tuoreen taideosaston taiteilija. Muona oli Arabian palveluksessa eläkkeelle jäämiseensä asti eli vuoteen 1970.
Muona piti vuonna 1932 ensimmäisen näyttelynsä Taideteollisuusmuseossa Helsingissä. Vuodesta 1929 hän osallistui vuosittain Suomen Taideteollisuusyhdistyksen ja Ornamon järjestämiin taideteollisuusnäyttelyihin.
1940-luvulla Muona kuului suomalaisessa keramiikkataiteessa arvostettuihin taidekeraamikkoihin ja suunnannäyttäjiin. Hänen töitään oli Arabian taideosaston taiteilijoiden yhteisnäyttelyissä Pohjoismaissa. Hän piti yhteisnäyttelyn Birger Kaipiaisen kanssa 1944.
1960-luvulla Muonalla alkoi uusi luomiskausi, ja sen tuloksena muodot pelkistyivät. Hän teki suuria vateja, joissa oli geometrisia kuvioita. Hänen töitään oli näyttelyssä Arabian näyttelyhuoneistossa Helsingissä 1970 ja Alvar Aalto -museossa Jyväskylässä.
Muona suunnitteli myös tekstiilejä Atelier Vigilille ja lasia Riihimäen lasitehtaalle 1937 ja 1949 sekä Nuutajärven lasitehtaalle 1960-luvun alussa.
Muonan muistonäyttely oli Arabian museon ja Taideteollisuusmuseon yhteistyönä Taideteollisuusmuseossa 1988. Muonan ja Gunnel Nymanin töitä oli esillä Taidekeskus Retretissä kesällä 2002.
Toini Muonan mukaan nimetty katu sijaitsee Helsingissä Arabianrannassa.
Birger Kaipiainen
Birger Johannes Kaipiainen (1. heinäkuuta 1915 Pori – 18. heinäkuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen muotoilija ja keraamikko. Häntä on kuvattu fantasiaan mieltyneeksi romantikoksi.
Kaipiaisen töille tyypillisiä ovat tyylitellyt luontoaiheet, etenkin kuovi ja orvokki. Kaipiaisen tuotantoa leimasi nostalgia ja kaipuu kauniiseen maailmaan. Hänen tunnetuimpia tuotteitaan ovat Arabian toteuttama "Paratiisi-astiasto", suuri keramiikkahelmistä koottu reliefi "Kuovit sateessa", Orvokki-keramiikkalaatta sekä tapettisarja Pihlgren ja Ritola Oy:lle.
Kaipiainen opiskeli Taideteollisuuskoulussa Arttu Brummerin oppilaana. Hän pääsi 1937 Arabian taiteilijaksi ja oli siinä tehtävässä lähes koko ikänsä. Nuorena sairastamansa polion vuoksi hän ei voinut käyttää dreijaa, ja sairauden sanotaan muutenkin herkistäneen hänen tyyliään. 1954 Kaipiainen siirtyi neljäksi vuodeksi Ruotsiin Rörstrandin taiteilijaksi, jolloin tuotannossa oli dramaattisia värejä ja surrealistisia aiheita. Rörstrandin aikana hän nousi kansainvälisesti tunnetuksi: hän muun muassa piti näyttelyn New Yorkissa 1955. Montrealin maailmannäyttelyyn 1967 rakennettu "Orvokkimeri" sijoitettiin ensin Tampereen yliopiston tiloihin, mutta se sai lopullisen sijoituspaikkansa Tampereen keskusvirastotalon valtuustosalista. Orvokit olivat jo sitä ennen näkyneet Kaipiaisen suunnittelemassa "Kiurujen yö" -tapetissa (1957), myöhemmin ne löysivät tiensä Arabian Paratiisi-astiastoon.
Kaipiainen suunnitteli Arabialle myös seinävateja ja laattoja, muun muassa vuosilautasia. Kaipiainen oli Marimekon Armi Ratian ystävä ja aikalainen. Hänet palkittiin vuonna 1963 Pro Finlandia -mitalilla.Helsingin Arabianrannassa on ollut vuodesta 1998 asti Birger Kaipiaisen katu.
Analoginen reikä
Analogisella reiällä tarkoitetaan digitaalisen median toistoketjussa olevia kohtia, joissa on mahdollisuus tallentaa mediassa ilmentyvä tieto analogisesti kopiosuojaukset kiertäen. Toisin sanoen kopiosuojausta voidaan kiertää tallentamalla digitaalisesta sisällöstä tuotettu analoginen signaali (kuva, ääni) uudestaan digitaaliseen muotoon. Tämä tekniikka mahdollistaa erittäin tiukkojen kopiointisuojausten kierron, mutta heikentää samalla median laatua.
Esimerkki tällaisesta reiästä on elokuvateatterin valkokankaalta tapahtuva videointi. Myös kopiosuojattua musiikkia voi tallentaa helposti kopiosuojauksista välittämättä vaikka ääninauhurilla.
Oiva Toikka
Oiva Toikka (s. 29. toukokuuta 1931 Viipuri) on suomalainen muotoilija ja keraamikko, joka tunnetaan ennen kaikkea lasisista linnuistaan.
Oiva Toikan vanhemmat olivat maanviljelijä Juhana Toikka ja emäntä Ida Maria o.s. Savolainen. Toikka valmistui Taideteollisessa oppilaitoksesta keramiikan osastolta vuonna 1956 ja kuvaamataidonopettajaosastolta vuonna 1960.
Toikka työskentelee Nuutajärven lasitehtaalla. Lintujen rinnalle syntynyt sarja lasisia linnunmunia sekä aina vuoden tuotannossa oleva, lasinen vuosikuutio. Käyttölasien osalta Toikka on suunnitellut muun muassa 1960-luvulla "Kastehelmi"- ja "Flora"-astiaston sekä 1970-luvulla "Pioni"- ja "Krouvi"-sarjan lasistot. Hän on suunnitellut myös kankaita Marimekolle.
Toikka toimi vuosina 1956–1959 Arabia Oy:n muotoilijana, vuonna 1959 Taideteollisen oppilaitoksen opettajana ja sen jälkeen kuvaamataidonopettajana Sodankylässä vuosina 1959–1963. Hän on toiminut myös professorina Tukholmassa Konstfackskolanissa.
Toikka on saanut Kaj Franck -palkinnon, Prinssi Eugen -mitalin ja Pro Finlandia -mitalin. Vuonna 2003 hänet valittiin Taideteollisen korkeakoulun kunniajäseneksi.
Toikan puoliso oli lasitaiteilija Inkeri Toikka (1931–2009).
Brevig Mission
Brevig Mission on kaupunki Länsi-Alaskassa. Vuoden väestönlaskennassa siellä asui 276 asukasta. Näistä 90,58% edusti etnisesti Amerikan alkuperäiskansoja.
Bingo
Bingo on onnenpeli, joka kehitettiin Italiassa 1530-luvulla, josta se levisi Ranskaan 1700-luvun lopulla ja 1900-luvulla Yhdysvaltoihin. Tuolloin bingoa pelattiin pavuilla (bean). Pelin nimi beano muuttui amerikkalaisten suussa bingoksi.
Suomeen bingon toi Ruotsista ylivieskalainen eläinlääkärin rouva Ebba Forsberg. Käytyään kokeilemassa bingon pelaamista Värmlannissa kesällä 1967 hänelle syntyi oivallus pelin tuomisesta Suomeen varojen keräämiseksi Ylivieskan Uimahalli- ja Nuorisotalosäätiölle. Ensimmäinen julkinen bingotapahtuma järjestettiin Ylivieskassa 2. syyskuuta 1968. Bingo oli merkittävä tulolähde uimahalli-nuorisotalon rahoittamisessa ja pitkään se on ollut hyvinkin suosittu rahapeli koko maassa.
Pelin tarkoituksena on pelaajan saada tietynlainen pelikuvio. Pelissä arvotaan numeroita 1–75 tai 1–90 väliltä, peliversiosta riippuen. Perinteisessä bingopelissä pelaajalla on pelattavaan pelikortti, johon on merkitty tietty määrä ruudukkoja. Arvottujen numeroiden toivotaan muodostan omalla ruudukolla vaaka-, pysty- tai kulmasta kulmaan-rivejä.
Bingon perinteisiin kuuluu, että pelaaja huudahtaa ääneen sanan ”bingo!” huomatessaan ruudukkonsa täyttyneen. Tämä kertoo muille, että voittaja on löytynyt. Monissa bingosaleissa tavasta on sittemmin luovuttu.
Bingo on maailmalla suosittu rahapeli, mutta Suomessa bingovoittoja ei saa lain mukaan jakaa rahana, vaan voittojen on oltava tavarapalkintoja. Suomalaisissa bingohalleissa suosituimpia palkintoja ovatkin erilaiset lahjakortit, elintarvikkeet kuten kahvi tai joulukinkku, sekä kodinelektroniikka. 
2000-luvulla bingohallien määrä on vähentynyt, mutta vanhempi väki pelaa peliä edelleen aktiivisesti lähes jokaisella suuremmalla paikkakunnalla ympäri Suomen. Internetissä pelattava bingo on kuitenkin laskenut bingon pelaajien keski-ikää. Nykyään bingopelit pyörivät bingohalleissa suurimmilta osin koneistetusti, eli numeroiden arvonta ja kuulutus tapahtuu tietokoneohjelmalla ja pelaaminen automaattitauluilla, jotka ilmoittavat bingot automaattisesti.
Erityyppisiä bingoja löytyy myös seurapeliversioina, kuten lapsille tarkoitetut yksinkertaiset seurapelibingot, joissa numerot on korvattu esimerkiksi eläinhahmoilla.
Internetissä pelattava bingopeli on erittäin suosittua muun muassa Yhdysvalloissa ja Pohjoismaissa. Internetissä pelattavasta bingosta on olemassa yksin pelattavia sekä monen pelaajan versioita. Suomessa nettibingoa tarjoaa Veikkaus Oy ja paikalliset bingohallit bingoon.fi. Pelintarjoajat järjestävät bingoissa erilaisia sivupelejeä, kuten tietovisoja, joiden tarkoituksena on yhteisöllisyyden rakentaminen. Moninpeleille on ominaista vahva yhteisöllisyys, jolloin bingon parissa tutustuneet henkilöt luovat omia bingopiirejään järjestäen muun muassa yhteisiä internetbingoiltamia.
Rekombinaatio
Rekombinaatio on uusien ominaisuusyhdistelmien syntymistä suvullisessa lisääntymisessä, vanhemmilta periytyvien ominaisuuksien uudelleen järjestyessä.
Aitotumaisilla eliöillä rekombinaatiota aiheuttaa meioosin vähennysjakautumisessa tapahtuva vastinkromosomien satunnainen konjugoituminen ja sukusolujen sattumanvarainen yhdistyminen hedelmöityksessä. Jälkeläisen kummaltakin vanhemmaltaan saama kromosomin kopio voi sattumanvaraisesti periytyä joko tämän äidiltä tai isältä, ja eri kromosomien kohdalla isovanhempien perimät yhdistyvät näin satunnaisesti toisistaan riippumatta.
Kromosomien välinen rekombinaatio mahdollistaa suuren määrän uusia ominaisuusyhdistelmiä. Esimerkiksi ihmisen haploidinen kromosomiluku on 23, joten erilaisia siittiöitä voisi muodostua pelkästään kromosomien segregaation tasolla 2 eli noin 8 400 000. Erilaisia munasoluja voi syntyä yhtä monta. Samojen vanhempien jälkeläisten mahdollisia ominaisuusyhdistelmiä tulee siis 2 kappaletta. Näin ollen perheeseen ei käytännössä voi syntyä kahta perimältään samanlaista lasta (poikkeuksena identtiset kaksoset).
Perimän uudelleenjärjestelyä meioosissa tapahtuu myös kromosomien eri osien välillä tekijäinvaihdunnan eli crossing-overin seurauksena, mikä moninkertaistaa rekombinaation määrän.
Bakteereilla on kolme rekombinaatiotapaa: transformaatio, konjugaatio ja transduktio.
Evoluution kannalta rekombinaatiolla on hyvin keskeinen merkitys, koska se mahdollistaa eliöiden geneettisen sopeutumisen muuttuviin olosuhteisiin. Geenikartoitusmenetelmä kytkentäanalyysi hyödyntää geenimerkkien tuottamaa tietoa rekombinaatioista.
Areena (pelisarja)
Areena on Seppo Suorsan kehittämä managerointipelisarja, jossa värvätään gladiaattoreita taistelemaan muita joukkueita vastaan. "Areena" on nauttinut uskollisen fanikunnan suosiota 90-luvulta asti ja sitä päivitetään yhä: pelisarjan seitsemäs osa on julkaistu 2014.
Pelaaja on gladiaattorijoukkueen manageri. Tarkoitus on saada joukkue nousemaan sarjatasoissa ja lopulta voittaa mestaruus. Gladiaattoreita värvätään joukkueeseen roduista, joilla on omat vahvuutensa (kuten loitsut hyvin oppiva parantaja tai kestävä zombie) ja varustellaan erilaisilla panssareilla ja aseilla. Uudemmissa Areena -peleissä on melee-aseiden (esim. nuija, kirves, miekka) lisäksi pitkälle ampuvia jousia sekä taikoja, joilla voi esimerkiksi parantaa loukkaantuneen gladiaattorin tai hämätä vastustajaa.
Joukkueiden paremmuus mitellään taisteluissa, jotka pelaaja voi joko jättää tekoälyn hoidettaviksi tai ohjata vuoropohjaisesti jokaista gladiaattoriensa siirtoa ylhäältä päin kuvatussa näkymässä. Otteluissa pärjäämällä nousee kovempiin sarjatasoihin sekä saa rahaa, jonka voi sijoittaa edelleen joukkueensa kehittämiseen. Rahaa kuluu varusteiden lisäksi gladiaattorien palkkoihin ja kouluttamiseen. Areena-pelit ovatkin yhdistelmä taktisia siirtoja otteluissa sekä joukkueen taloudellista hallintaa niiden ulkopuolella.
Pelisarja sai alkunsa Commodore 64:lle tehdystä tekstipelikokeilusta. Seppo Suorsan ideana oli yhdistää jalkapallomanagerointia fantasiaroolipeliin.
Tampereelle Museokeskus Vapriikkiin 2017 avattu Suomen pelimuseo sisällytti Areena 5:n "100 Suomalaista peliä" -näyttelyynsä yhtenä sadasta suomalaisesta tai suomalaiseen pelikulttuuriin voimakkaasti vaikuttaneesta pelistä. Ensimmäistä "Areenaa" luukuun ottamatta pelisarjan pelit ovat saatavilla freewarena.
"Arena: Gladiator League" -lautapeli julkaistiin kevällä 2018. Lautapeli sijoittuu Areena-pelien maailmaan, mutta ei ole varsinaisesti osa Areena-pelisarjaa.
Jonny Rubbish
Jonny Rubbish on englantilainen koomikko-laulaja, joka teki vuonna 1978 single-levyn "Living in NW3 4JR (Anarchy in the UK)" / "The other side", jossa parodioitiin Sex Pistolsia.
John Dewey
John Dewey, (20. lokakuuta 1859 – 1. kesäkuuta 1952) yhdysvaltalainen filosofi ja psykologi, joka mainitaan usein yhtenä maansa 1900-luvun merkittävimmistä kasvatuspsykologeista. Hän uudisti etenkin länsimaisen koululaitoksen opetusmetodeja ja hänen kehittelemäänsä progressiivista kasvatusajattelua toteutetaan yhä edelleen länsimaisissa kouluissa. Hän luennoi useaan otteeseen myös muun muassa Kiinassa, Japanissa ja Neuvostoliitossa.
Deweyn oppi-isiä oli esimerkiksi 1800-luvun koululaitoksen uudistaja Herbert Spencer, joka muokkasi silloista opetusta käytännönläheisemmäksi ja lapsen luontaista kehitystä huomioivaksi. Samankaltaisia ajatuksia kehiteltiin myös pragmatismin edustajien piirissä Englannissa. Pragmatismi, innostuneena Charles Darwinin evoluutioteorioista, pitää ihmistä ennen kaikkea toimivana, järjellisenä ja käytännöllisenä olentona. Pragmatismin nimekkäimpiä edustajia olivat filosofit Charles Peirce ja William James. Tässä nimenomaisessa ryhmässä myös Dewey vaikutti ammentaen pohjaa tuleville teoreemoilleen.
John Dewey näki koulun pienoisyhteiskuntana, jossa opittiin mielekkään työskentelyn kautta. Näin koulusta tuli paikka, jossa opittiin elämää varten (Dewey 1943, 18.) Opetuksen lähtökohtana olivat lapsen neljä perusviettymystä, jotka ovat sosiaalinen viettymys, joka ilmenee keskustelussa ja viestinässä, viettymys tutkimiseen ja keksimiseen, viettymys tekemiseen ja rakentamiseen sekä viettymys taiteelliseen ilmaisuun. (Dewey 1943, 43–47.) Opetuksen eheyttämiseen Deweyllä oli selkeä ohje: ”Asettakaa koulu yhteyteen elämän kanssa, niin kaikki oppiaineet joutuvat pakostakin vuorovaikutukseen keskenään.” (Dewey 1943, 91.)
Amatsonit (mytologia)
Amatsonit ovat antiikin tarustossa esiintyvä pelottava naissotureiden kansa. Legendan mukaan soturit leikkasivat toisen rintansa pois voidakseen ampua paremmin jousella. Useat Kreikan tarujen miessankarit, kuten Herakles, Theseus ja Akhilleus, kuitenkin voittivat amatsonit. Kuvaannollisesti amatsoneilla tarkoitetaan naisten asemaa aggressiivisesti ajavia tai fyysisesti voimakkaita naisia.
Antiikin taruissa puhutaan Vähässä-Aasiassa (historioitsija Diodoros Sisilialainen puhuu Pohjois-Afrikasta) Thermodon-joen varrella asuvasta kansasta, joka koostui vain naisista. Naiset asioivat naapurikylän miesten luona vain halutessaan lisääntyä. Lapsista vain tyttäret olivat haluttuja, miespuoliset myytiin sumeilematta orjiksi.
Amatsonit palvoivat Artemista ylimpänä jumaluutena Areksen kanssa. Myös Äiti Maata voi otaksua palvotun amatsonien keskuudessa. Alueelta, jolla amatsonien epäillään eläneen, ei ole löydetty temppelien jäänteitä.
Antiikin Kreikan filosofin Strabonin mukaan amatsoninaiset asuivat Kaukasian Albaniassa, joka on nykyinen Azerbaidžan. Azerbaidžanin Gobustanissa on edelleen jäljellä merkkejä ja kaiverruksia Amatsoneista. Tarulle ei ole kuitenkaan pystytty osoittamaan selvää historiallista pohjaa. Kreikkalaiset ovat varmaankin kohdanneet kansoja, joiden naiset osallistuivat taisteluihin. Näiden heimojen yhteiskunta on saattanut olla matriarkaalinen. Tämä on Kreikassa haluttu leimata barbaariseksi ja luonnonvastaiseksi. Taru on liioittelemalla tehty varoitukseksi matriarkaalisen järjestyksen vaaroista.
Lentävä hollantilainen
Lentävä hollantilainen on kansantarun mukaan aavelaiva, jonka näkeminen ennustaa epäonnea kaikille sen nähneille.
Kapteeni Hendrick van der Deckerin (joko Decker tai Decken) kerrotaan suutuspäissään laukaisseen aseensa kohti Etelän ristin tähtikuviota ja vannoneen, ettei koskaan lakkaisi yrittämästä Kap Hornin kiertämistä. Tästä ilkityöstä johtuen hänen täytyy loputtomasti risteillä meriä. Toisinaan taas sanotaan erinäisten ihmisten kieltäneen Deckeriä yrittämästä Kap Hornin kiertämistä, ja lopulta itse enkelin ilmestyneen Deckeriä varoittamaan. Decker vastasi: ”Kierrän Kap Hornin, vaikka joutuisin purjehtimaan tuomiopäivään asti!” Kolmannen tarun mukaan aavelaivan kapteeni oli Barent Fokke, joka kuljetti mukanaan mustaa koiraa ja oli myynyt sielunsa paholaiselle. Hänen kohtalokseen koitui ikuinen risteily merillä vailla sataman löytymistä.
Huhun mukaan Lentävä hollantilainen on saaristossa Etelä-Amerikan liepeillä (), mutta saaria ei ole etsinnöistä huolimatta löydetty. Toiseen maailmansotaan mennessä Lentävä hollantilainen on sanottu nähdyn ainakin kymmenen kertaa. Vuonna 1939 Etelä-Afrikan False Baylla kuusikymmentä rantalomailijaa näki aavelaivaksi kuvaamansa ilmiön.
Lentävän hollantilaisen legendaa vastaa maalla Jerusalemin suutari eli vaeltava juutalainen. Lentävää hollantilaista on tehnyt tunnetuksi säveltäjä Richard Wagner samannimisellä oopperalla (1843).
Elokuvassa "" (2006) esitetään uusi näkemys Lentävän hollantilaisen legendasta: siinä komennossaan kyseistä laivaa pitää naisen takia sydämensä kirstuun lukinnut Davy Jones. Hänen tehtävänsä on saattaa merellä kuolevat manalaan, jolloin hän saisi kymmenen vuoden välein vierailla maissa päivän ajan. Kohtaloonsa pettyneenä hän on kuitenkin laiminlyönyt tehtävän ja purjehtii pitkin meriä keräämässä kuolevien merimiesten sieluja laivalleen satavuotiseen palvelukseen ja lykkää näin näiden joutumista manalaan. Davy Jonesin voi surmata vain lävistämällä hänen sydämensä, mutta surmatyön tekijän on otettava Jonesin paikka Lentävän hollantilaisen kapteenina.
Aku Ankka -piirtäjä Carl Barks on esitellyt Lentävän hollantilaisen samannimisessä sarjakuvassaan.
Kirjailija Brian Jacques on kirjoittanut kaksi Lentävä hollantilainen -aiheista kirjaa. Piirrossarjassa "Paavo Pesusieni" esiintyy vihreänhohtoinen haamu, jota kutsutaan Lentäväksi hollantilaiseksi.
Mauri Kunnaksen "Hui kauhistus!" -kirjassa on pieni runonpätkä ja kappale tarinaa lentävästä hollantilaisesta kirottuine miehistöineen.
Lentävä hollantilainen esiintyy myös "One Piece" -mangassa, ja sen kapteeni on Vander Decken.
Valto Tynnilän ja Martti Jäppilän säveltämä ja sanoittama foxtrot "Lentävä hollantilainen", jonka Ville Alanko ja Dallapé-orkesteri levyttivät vuonna 1930, oli oman aikansa menestyslevyjä. Myöhemmin laulusta ovat tehneet omat tulkintansa muun muassa Teijo Joutsela ja Kullervo Linnan Humppa-Veikot, Tapio Rautavaara sekä Mikko Järvinen.
Kattokruunu
Kattokruunu on katosta riippuva valaisinrakennelma, jossa on useita keskustasta ulkonevia käsivarsia lamppujen kannattelemiseen. Ensimmäisissä kattokruunuissa ei käytetty lamppuja vaan kynttilöitä. Kattokruunut ovat usein hyvin koristeellisia useine lamppuineen ja lasisine muodostelmineen, joiden tehtävänä on murtaa valoa näyttävästi.
Ensimmäiset kattokruunut kehitettiin keskiajalla kirkkoihin ja luostareihin suurten salien valaisemiseksi. Ne olivat usein puisia ristejä, joihin lyötyihin piikkeihin kynttilöitä voitiin kiinnittää. Rakennelmat hilattiin köyden varassa ylös. 1100- ja 1200-luvulla käytettiin avoimia pronssi- tai rautarenkaita joiden yläpinnassa oli kynttilöiden kiinnityspiikit.
1400-luvulta lähtien palatseissa ja varakkaiden kodeissa saattoi nähdä jo monimutkaisempia rengas- ja kruunumallisia kattokruunuja. Kattokruunun asema statussymbolina vahvistui ja 1700-luvun alussa koristeelliset messinkisin käsivarsin ja lukemattomin kynttilöin varustetut kruunut olivat jo yleisiä esimerkiksi kauppiaiden kodeissa. Lasin käsittelyssä edistyttiin ja 1700-luvun aikana lyijylasin valmistuskustannukset putosivat. Tämän lasityypin valoa hajottavat ominaisuudet tekivät siitä ihanteellisen ja suositun materiaalin kattokruunuihin ja näin syntyi niin sanottu kristallikruunu. Läpi 1700- ja 1800-lukujen yhä hienompia kattokruunuja kehiteltiin, kunnes rakennelman viehätys ja suosio laski ensin kaasu-, sitten sähkövalon yleistyessä.
Kattokruunut saattavat olla selvästi muita katosta riippuvia valaisimia painavampia ja jotkut vaativat erityisiä kattokiinnikkeitä tai katon vahvistamista.
Garm
Garm on skandinaavisen mytologian koirademoni, jonka ulina kuuluu maan pinnalle asti ja joka edustaa ragnarökin voimia. 
Garm osallistuu ragnarökissä Helin ja muiden pahojen olentojen kanssa hyökkäykseen jumalia ja "einherjaria" vastaan.
Garm tappaa taistelussa Tyr-jumalan, mutta kuolee samalla itsekin. Garmia pidetään kahlehdittuna Gnipan luolassa, josta se vapautuisi ragnarökin aikana.
Joskus Garmia pidetään samanlaisena kuin Fenris-susi. Sitä on myös verrattu muinaisen Kreikan mytologiassa mainittuun manalan vahtikoira Kerberokseen.
Ahasverus
Ahasverus (tai Ahasveros) on Vanhassa testamentissa Persian kuninkaasta käytetty nimi, joka liitetään yleisesti Kserkses I:een (486–465 eaa.). Ahasveruksen sanotaan hallinneen “Intiasta Etiopiaan saakka 127 maakuntaa”. Kreikankielinen apokryfinen Esterin kirja kuitenkin tarkoittaa Ahasveruksella kuningas Artakserkses II:ta (436–358 eaa.).
Kansanperinteessä nimellä tarkoitetaan ikuisesti vaeltavaa juutalaista, jonka täytyy rauhattomasti vaeltaa eri puolilla maailmaa aivan kuin kaikkialle maailmaan hajaantuneet juutalaiset. Edelleen kristillisessä perinteessä selitetään, että Ahasverus oli jerusalemilainen suutari, joka joutui mierontielle estettyään Jeesusta levähtämästä. Tämän takia hän sai päälleen ikuisen kirouksen.
Labarum
Labarum oli Rooman valtakunnassa käytössä ollut keisarillinen sotamerkki, jota kannettiin marssivien sotajoukkojen edellä. Myöhemmin kristillisessä symboliikassa se liittyi Kristus-monogrammiin ☧, jossa yhdistyvät kreikkalaisen kirjaimiston kirjaimet "Khii" (χ) ja "Rhoo" (ρ) (nimen Kristus kreikankielisen muodon alkukirjaimet). Tarinoiden mukaan keisari Konstantinus olisi käyttänyt sotamerkkiä voitokkaassa taistelussaan Maxentiusta vastaan vuonna 312.
Keskiajalla labarumista tuli ylösnousseen Kristuksen tunnus. Samaten "Jumalan Karitsa" kuvataan usein kantamassa labarumia.
Menhir
Menhir, eli "pitkäkivi" (bretonin kielessä "men"=kivi, "hir"=pitkä) on muinaisina aikoina ilmeisesti kulttitarkoituksiin käytetty korkea pystykivi, joka muistuttaa veistämätöntä obeliskia.
Menhireitä pystytettiin erityisesti megaliittikaudella ja niillä on ilmeisesti haluttu ilmentää pysyvyyttä.
Suurin säilynyt menhir on Locmariaquerin menhir Bretagnessa. Bretagnessa on myös menhirejä jonoina, niin sanottuina Carnacin pystykivinä. Sardiniassa on menhirejä, joilla on veistetyt ihmisen kasvot. Joissain Länsi-Euroopan menhireissä on kaiverrettuna muun muassa paimensauvojen ja kuunsirppien kuvia. Bretagnessa on myös suurikokoisia kammiomaisia rakennelmia, joissa on neljä pystykiveä ja yksi katekivi. Niitä kutsutaan nimellä "dysse" tai "dolmen". Pohjois-Saksassa niitä nimitetään jättiläisten haudoiksi (Hühnengräber). Dyssien lähellä on menhirejä, joiden symboliikkaa ja tarkoitusta ei ole pystytty selvittämään. Yksi tulkinta on “sielun istuin” lähelle haudatulle vainajalle. Menhir voi olla myös pyhän paikan merkkinä tai maailmanakselina. Menhirien avulla on ehkä määritelty ilmansuunnat tai ne ovat liittyneet pyhille paikoille tehtyihin pyhiinvaelluksiin.
Vanhimmat menhirit lienee pystytetty Turkissa Göbekli Tepessä, josta sydänsimpukkakeramiikkaan liittyvä kulttuuri levitti ne Eurooppaan.
Rosukrenergo
Rosukrenergo on sveitsiläinen Gazprombankin ja itävaltalaisen osuustoiminnallisen Raiffeisen Banking Groupin Raiffeisen Investment AG:n sveitsiläinen tytäryhtiön omistama yritys, jonka tehtävänä on käydä Venäjän Gazpromin ja Ukrainan Naftogazin puolesta Turkmenistanin ja Ukrainan välinen maakaasukauppa vuodesta 2005 alkaen.
Rosukrenergoa edelsi samaa tehtävää suorittanut unkarilainen yritys Eural Trans Gas, mitä Gazpromin vähemmistöosakkaat epäilivät perusteettoman korkeista välityspalkkioista.
Ukrainan tiedustelupalvelun, SBU:n, päällikkö Oleksandr Tušinov, ilmoitti 17. kesäkuuta 2005 aloittavansa Rosukrenergon ja Eural Trans Gasin tutkinnan. Tušinov pitää Raiffeisenia vain muodollisena omistajana.
Rosukrenergosta tuli 4. tammikuuta 2006 Ukrainan Kazakstanista, Turkmenistanista, Uzbekistanista sekä Venäjältä Gazpromilta ostamaan maakaasusopimuksen yksinmyyjä.
Julija Tymošenkon hallituksen aikana 2005 yritti Ukraina päästä osakkaaksi Rosukrenergoon, mutta sitä ei hyväksytty.
26. huhtikuuta Rosukrenergon Raiffeisenin takana olevat osakkaat julkistettiin Gazpromille kuulumattoman 50 %:n osuuden omistavat Dmytro Firtash (45 %) ja Ivan Fursin (5 %). Firtash ei ole koskaan antanut haastattelua ja hänen nimensä on venäläisissä ja ukrainalaisissa joukkotiedotusvälineissä liitetty Eural Trans Gasiin ja Highrock Holdingsiin.
Play-Yan Micro
Play-Yan Micro on Nintendon julkaisema mediasoitin (sovitin) Game Boy Advance, Game Boy Advance SP, Game Boy Micro ja Nintendo DS -pelikonsoleille. Mediasoitin toistaa MP3-tiedostoja ja ASF/MPEG-4-videotiedostoja SD-muistikorteilta.
Play-Yan Micro suunniteltiin alun perin eritoten Game Boy Micro -pelikonsolille, mutta se on yhteensopiva myös Game Boy Advance, Game Boy Advance SP ja Nintendo DS -pelikonsoleiden kanssa.
Play-Yan Micro on myynnissä sellaisenaan, sekä yhteispakettina Panasonicin MediaStage -ohjelman kanssa. MediaStage -ohjelma vaatii toimiakseen Microsoft Windows XP -käyttöjärjestelmällä varustetun tietokoneen. MediaStage -ohjelmalla muokataan mm videotiedostot Play-Yan Micro -kasetilla toimiviksi.Äänen pakkaus: MP3 (MPEG1 Layer-3)
Videon pakkaus: ASF (G.726, MPEG-4 video)
Videon pakkaus: MP4 (H.264, MPEG-4 video)
Play-Yan Micro -mediasoittimesta on tällä hetkellä olemassa vain Japaninkielinen versio, mutta myöhemmin vuoden 2006 kuluessa on tulossa erillinen versio Euroopan markkinoille.
Nintendo julkaisee tulevaisuudessa tuen myös DivX -tiedostojen toistoon. Tuki toteutetaan firmware (ohjelmisto) -päivityksenä, jonka voi ladata yrityksen kotisivulta.
Rattikelkkailu talviolympialaisissa 1928
Vuoden 1928 talviolympialaiset järjestettiin Sankt Moritzissa, Sveitsissä. Rattikelkkailun kilpailu käytiin viisimiehisin joukkuein.
Taitoluistelu talviolympialaisissa 1924
1924 talviolympialaisissa järjestettiin taitoluistelussa kolme kilpailua.
Tapio Sipilä
Tapio Olavi Sipilä (s. 26. marraskuuta 1958, Kiiminki) on suomalainen kreikkalais-roomalaisen painitavan painija, maailmanmestari ja olympiamitalisti. 1980-luvulla Sipilä voitti kaikkiaan yhdeksän kansainvälistä arvokisamitalia. Näiden lisäksi hän voitti Suomen-mestaruuden viisi kertaa. SM-kisoissa hän paini usein normaalia arvokisojen painoluokkaansa ylempänä, jolloin vastassa oli muun muassa Jouko Salomäki. Painiurallaan hän edusti Muhoksen Voittoa.
Sipilän uran huippuhetki osui Kiovan MM-kisoihin 1983. Hän aloitti urakkansa ottamalla Norjan Morten Sätrestä ylivoimaisen pistevoiton. Unkarin István Péterin Sipilä selätti, Kuuban Antonio Lopez ajettiin ulos, Romanian Stefan Negrisan hävisi pistein 4–1 ja Kanadan Douglas Yeats 9–0. Finaalissa vastaan tuli Iranin Mohammed Bana, jonka Sipilä kukisti ylivoimaisella pistevoitolla.
Jukka Rauhala
Jukka Matti Rauhala (s. 1. maaliskuuta 1959 Muurame) on suomalainen diplomi-insinööri, aikaisemmin vapaapainija ja olympiamitalisti. Olympiapronssin lisäksi hän voitti yhdeksän Suomen mestaruutta. Rauhala on viimeisin suomalainen vapaapainissa olympiamitalin voittanut urheilija.
Jukka Rauhala kasvoi pikkuveljensä Pekan kanssa Suomen vapaapainin huipulle jo nuorena. Teuvan Rivakan nuorukaiset voittivat ensimmäiset Suomen mestaruutensa jo 1976, ja 1980-luvun alkaessa he astelivat arvokisamolskille. Pekka kipusi arvokisoissa palkintokorokkeelle useammin, mutta Jukasta tuli perheen olympiamitalisti: Los Angelesin olympiakisoissa 1984 kotiintuomisena oli pronssimitali vapaapainin 68 kilon sarjasta. Pronssiottelussa hän sai luovutusvoiton japanilaisesta Masakazu Kamimurasta tämän loukkaannuttua.
MM-kisoissa Jukka Rauhala sijoittui parhaimmillaan viidenneksi ja EM-kisoissa kolmasti neljänneksi. SM-kisoissa hän jäi hopealle vain kerran, vuonna 1980, jolloin Kari Övermark oli parempi. Veljeänsä Pekkaa vastaan hän paini SM-kisoissa vain kerran, 57-kiloisten sarjassa vuonna 1977, ja tuolloin Jukka osoittautui vahvemmaksi.
Jukka ja Pekka Rauhalan isä Veikko Rauhala on painin moninkertainen SM-mitalisti ja on toiminut poikiensa valmentajana. Poikien setä Kalervo Rauhala on painin olympiamitalisti.
Taitoluistelu talviolympialaisissa 1928
1928 talviolympialaisissa Sankt Moritzissa järjestettiin taitoluistelussa kolme kilpailua. Kilpailut käytiin "Badrutts-Parkilla".
Turnipsi
Turnipsi eli rehunauris on nauriin rehuksi viljeltävistä lajikkeista käytettävä nimitys. Rehunauriit ovat isojuurisia juurikasveja, joita käytetään pääasiassa karjanrehuna ja joita viljellään vuoroviljelyperiaatteella. Suomessa rehunauriin viljely yleistyi 1920-luvulla.
Belgian lippu
Belgian lippu koostuu kolmesta pystysuorasta raidasta, jotka ovat vasemmalta oikealle musta, keltainen ja punainen. Lipun suunnittelussa on otettu mallia Ranskan lipusta, mutta värit ovat Brabantin herttuakunnasta. Kun belgien kapina Alankomaiden hallintoa vastaan alkoi, kansallinen kaarti otti Brabantin maakunnan värit käyttöönsä.
Lippu otettiin käyttöön 23. tammikuuta 1831, pian sen jälkeen kun Belgia sai itsenäisyytensä Alankomailta vuonna 1830. Alkuperäisessä lipussa oli vaakasuorat raidat, mutta se muistutti liikaa Alankomaiden lippua, joten raidat vaihdettiin pystysuoriksi. Lipun mittasuhteet ovat 13:15, joten se on lähes neliön muotoinen.
Kansallinen lippu esitti merkittävää osaa kapinoiden aikana, mutta aiemmin oli käytetty horisontaalista lipun jakoa palkkeihin. Varsinkin kun Itävallan Alankomaiden vastainen kapina oli käynnissä ennen Ranskan suurta vallankumousta. Lipun palkit vaihdettiin pystyasentoisiksi, koska haluttiin välttää kaikkinainen samaistuminen Alankomaiden lippuun.
Belgian perustuslain 193. artikla määrittelee maan kansallislipun väreiksi punaisen, keltaisen ja mustan.
Belgian lähes neliönmuotoisen valtiolipun lisäksi maassa on liittovaltion tasolla käytössä myös muita lippuja. Siviili- ja kauppa-aluksiin asennetaan samoin värein varistettu lippu kuin kansallislippu, mutta se suhteen ovat 2:3, jolloin lippu muodostuu selvästi suorakaiteen muotoiseksi.
Sotalaivaston lipussa on Andreaksen risti, jossa on kansallislipun värit. Lisäksi keskellä alhaalla on ankkuri ja ylhäällä kaksi kanuunaa kannattelemassa umpikruunua. Lipun suhteet ovat samat 2:3 kuin kauppalipunkin.
Hallituksen lipussa ovat samat mittasuhteen 2:3 kuin kauppalipussa, nutta siinä on keltaisella pohjalla, keskella sijoitettuna, musta pystyyn noussut leijona, jonka varusteet ovat punaiset. Leijonan yläpuolella on kuninkaan umpikruunu, jonka ääriviivat ovat mustat.
Man on the Moon
Man on the Moon on Miloš Formanin ohjaama elokuva koomikko Andy Kaufmanin elämästä.
Wigan Athletic FC
Wigan Athletic Football Club on englantilainen jalkapalloseura, joka pelaa Englannin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, mestaruussarjassa kaudella 2018–2019. Wigan Athletic on perustettu vuonna 1932, mutta jalkapalloliigaan se pääsi ensimmäisen kerran vasta vuonna 1978. Vuonna 1999 Wigan siirtyi pelaamaan JJB Stadiumille vanhalta Springfield Parkilta. Wiganin lempinimi "The Latics" on väännetty sanasta "Athletic".Paikallinen urheiluvälinemiljonääri David Whelan osti 3. divisioonassa pelanneen seuran vuonna 1995. Hän ilmoitti silloin suurta huvitusta aiheuttaen aikovansa nostaa pikkuseuran valioliigaan. Kaudella 1997–1998 seura nousi 2. divisioonaan, mistä seura jatkoi matkaansa mestaruussarjaan vuonna 2003 Paul Jewellin alaisena. Kaudeksi 2005–2006 seura nousi mestaruussarjan toisena valioliigaan. Kaudella 2005–2006 Wigan sijoittui valioliigassa kymmenenneksi ja pääsi liigacupin loppuotteluun Millennium Stadiumille. Loppuottelun Wigan hävisi Manchester Unitedille 4–0. Keväällä 2013 Wigan voitti FA Cupin loppuottelussa Manchester Cityn 1–0 mutta putosi valioliigasta mestaruussarjaan. Välillä joukkue käväisi ykkösliigassakin mutta nousi takaisin mestaruussarjaan keväällä 2018.
Donna Reed
Donna Reed (oik. Donna Belle Mullenger, s. 27. tammikuuta 1921 – 14. tammikuuta 1986) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen isänsä kummatkin vanhemmat olivat kotoisin Englannista. Hän syntyi maatilalla lähellä Denisonia, Iowassa.
Reed muistetaan parhaiten kotirouva Donna Stonen roolista televisiosarjassa "The Donna Reed Show" ja Mary Baileyn roolista Frank Capran elokuvassa "Ihmeellinen on elämä". Hän voitti parhaan naissivuosan Oscarin prostituoidun roolista elokuvassa "Täältä ikuisuuteen" (1953).
Vuonna 1984 Reed palkattiin sairastuneen Barbara Bel Geddesin tilalle Miss Ellien rooliin televisiosarjaan "Dallas". Hän näytteli sarjassa vuoteen 1985, jolloin hän sai potkut Bel Geddesin ollessa tarpeeksi terve palaamaan sarjaan. Reed haastoi sarjan tuottajat oikeuteen ja voitti vähän ennen kuolemaansa.
Donna Reed oli kolme kertaa naimisissa. Hänellä on neljä lasta toisen aviomiehensä Tony Owenin kanssa. Reed kuoli haimasyöpään 64-vuotiaana Beverly Hillsissä, Kaliforniassa. Hänet on haudattu Los Angelesiin.
Donna Reedin nimeä kantava järjestö, "The Donna Reed Foundation for the Performing Arts", on perustettu hänen kotikaupunkiinsa Denisoniin hänen kuolemansa jälkeen. Ei-kaupallinen järjestö tukee nuoria näyttelijöitä uran alkuun.
Akateeminen vartti
Akateeminen vartti on Pohjoismaiden, Saksan, Sveitsin ja Iso-Britannian yliopistoissa vanhastaan noudatettu käytäntö, jonka mukaan luennot alkavat viisitoista minuuttia yli tasatunnin.
Tavan historia liittyy siihen, että aikoinaan yksittäisillä henkilöillä ei ollut omaa kelloa. Kun kaupungeissa oli kuitenkin tornikellot, jotka löivät tasatunnit, osattiin tämän lyönnin perusteella kokoontua luennolle noin viisitoista minuuttia myöhemmin. Historiallisesti tämä tapa on kotoisin keskiajalta, jolloin yleisesti oli tapana kokoontua tuo ”vartti” myöhässä juuri yllä kuvatusta syystä.
Laajemmassa mielessä akateemisella vartilla voidaan tarkoittaa muissakin yhteyksissä noudatettua käytäntöä, että tilaisuudet alkavat viisitoista minuuttia ilmoitetun ajankohdan jälkeen. Akateeminen vartti sisältyy tilaisuuksiin yleensä, kun alkamisajankohta on ilmoitettu esimerkiksi ”kello 14” eikä ”kello 14.00”.
Akateeminen Wartti on puolestaan Helsingissä järjestettävä korkeakouluopiskelijoiden leikkimielinen viestijuoksu, jossa 15 minuutin aikana joukkueet pyrkivät etenemään mahdollisimman pitkälle.
Optimointiteoria
Optimointiteoria on matematiikan osa-alue, joka tutkii menetelmiä minimipisteen määrittämiseksi funktioille muotoa formula_1, missä formula_2 on funktion lähtöavaruus. Minimipisteessä funktio saavuttaa pienimmän arvonsa, joka ei kuitenkaan välttämättä ole yksikäsitteinen. Minimipisteen määrittämistä kutsutaan matemaattiseksi optimoinniksi.
Minimipiste
Minimipiste on optimointiin liittyvä käsite, joka tarkoittaa sellaisen pisteen formula_1 etsimistä, jossa funktio formula_2 saavuttaa pienimmän arvonsa. Minimipiste ei välttämättä ole yksikäsitteinen tai edes olemassa. Funktion formula_3 arvoa minimipisteessä sanotaan minimiksi.
The Warning
The Warning on metalliyhtye Queensrÿchen vuonna 1984 julkaistu esikoisalbumi. Levyn tunnetuin kappale on Queensrÿchen historian toiseksi pisin kappale "Roads to Madness".
Joni Nyman
Joni Kalevi Nyman (s. 5. syyskuuta 1962 Pori) on suomalainen nyrkkeilijä ja olympiamitalisti. Vuosina 1988–1998 Nyman otteli ammattilaisena ja teki paluun kehään huhtikuussa 2005.
Seuratasolla amatöörinä Nyman edusti Porin NMKY:ta, ennen ammattilaiseksi siirtymistään myös Tapanilan Erää.
Empire (Queensrÿchen albumi)
Empire on metalliyhtye Queensrÿchen syyskuussa 1990 julkaistu neljäs studiolevy.
Albumi on yhtyeen kaupallisesti menestynein. Se nousi Billboard 200 -listalla seitsemänneksi ja myi Yhdysvalloissa triplaplatinaa (3 000 000), Kanadassa platinaa (100 000) ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa hopeaa (60 000).
Albumilta julkaistiin useita singlejä, joista balladi ”Silent Lucidity” nousi Yhdysvalloissa Billboard Hot 100 -listan yhdeksänneksi.14. syyskuuta 2010 albumista julkaistiin 20-vuotisjuhlapainos, joka sisältää vuoden 2003 painoksen varsinaisesta levystä sekä 15. marraskuuta 1990 Lontoon Hammersmith Odeonissa äänitetyn livelevyn.
Promised Land (Queensrÿchen albumi)
Promised Land on yhdysvaltalaisen metalliyhtye Queensrÿchen vuonna 1994 ilmestynyt viides studioalbumi. Albumi sijoittui Billboard 200 -listalla kolmanneksi, joka on yhtyeen korkein listasijoitus, ja myi Yhdysvalloissa platinaa (1 000 000).
"Promised Landista" ilmestyi vuonna 1996 myös CD-ROM-versio, joka sisälsi muun muassa dokumentin sekä pelin.
Hear in the Now Frontier
Hear in the Now Frontier on metalliyhtye Queensrÿchen vuonna 1997 julkaistu kuudes studioalbumi. Levy oli Queensrÿchen viimeinen alkuperäiskokoonpanolla, sillä Chris DeGarmo jätti yhtyeen levyn jälkeen. Musiikillisesti Queensrÿche jätti metallin ja toi uusia elementtejä musiikkiinsa grungesta, pop- ja alternative-musiikista ja pehmorockista.
Rattikelkkailu talviolympialaisissa 1936
Vuoden 1936 talviolympialaisissa järjestettiin rattikelkkailussa kilpailut kaksi- ja nelimiehisille joukkueille. Kilpailut käytiin "Riesserseen" 1 525 metriä pitkällä luonnonradalla. Radan kokonaispudotus oli 129,14 metriä.
We Care a Lot
We Care a Lot on amerikkalaisyhtye Faith No Moren vuonna 1985 julkaistu esikoisalbumi. Levyn tunnetuin kappale on singlejulkaisu "We care a lot".
Introduce Yourself
Introduce Yourself on amerikkalaisyhtye Faith No Moren toinen albumi. Se julkaistiin vuonna 1987. Levyn tunnetuin kappale on debyyttialbumilla ilmestyneen "We care a Lotin" uudelleen julkaisu hieman eri lyriikoilla.
Gay-Lussacin laki
Gay-Lussacin laki on termodynamiikan laki, joka kuvaa vakiomassaisen ideaalikaasun käyttäytymistä vakiopaineessa (isobaarinen prosessi). Sen mukaan kaasun tilavuus on suoraan verrannollinen absoluuttiseen lämpötilaan. Jos myös paine saa muuttua, yleistyy Gay-Lussacin laki ideaalikaasun tilanyhtälöksi.
Lain keksi ensimmäisenä ranskalainen fyysikko ja kemisti Jacques Alexandre César Charles vuonna 1787. Myös toinen ranskalainen fyysikko ja kemisti Joseph Louis Gay-Lussac tutki samoja kaasujen lainalaisuuksia. Hänen työnsä ajoittuu vuosille 1801−1802, jolloin se myös julkaistiin ensimmäisen kerran. Gay-Lussac kuitenkin tiesi Charlesin työstä 15 vuotta aiemmin ja antoi tälle kunnian asiasta.
Tämä ideaalikaasujen periaate tunnetaan Saksassa nimellä "Gay-Lussacin 1. laki", Ranskassa ja Espanjassa ja Englannissa nimellä "Charlesin laki", Englannissa myös nimellä "Tilavuuksien laki" ja Espanjassa myös nimellä "Charlesin ja Gay-Lussacin laki".
Vakiopaineessa ideaalikaasun tilavuus kasvaa lineaarisesti lämpötilan kasvaessa. Tämä yhteys voidaan esittää yhtälöllä V = bT, jossa b vakio, tai vaihtoehtoisesti
eli
Eräs mielenkiintoinen huomio Gay-Lussacin laissa on se, että ideaalikaasun tilavuus-lämpötilakäyrät eli isobaarit ekstrapoloituvat kohti absoluuttista nollapistettä. Toisin sanoen lämpötilassa 0 K (= -273,15 °C) ideaalikaasun tilavuus pienenisi nollaksi. Tämän huomion teki ensimmäisenä Gay-Lussac.
Weta Digital
Weta Digital on digitaalisiin erikoistehosteisiin erikoistunut elokuva-alan yhtiö, jonka perustivat Peter Jackson ja Richard Taylor vuonna 1993. Yhtiön omistaa uusiseelantilainen erikoistehosteyhtiö Weta Workshop. Alun perin Weta Digital perustettiin tekemään digitaalisia erikoisefektejä Jacksonin elokuvaan "Taivaalliset olennot" vuodelta 1994, mutta yhtiö kasvoi nopeasti ja nykyisin sillä on tuhansia työntekijöitä.
Weta Digital tuli tunnetuksi tehtyään erikoistehosteita Jacksonin "Taru sormusten herrasta" -elokuvatrilogiaan. Yhtiön merkittävin keksintö oli Massive-niminen tietokoneohjelma, joka mahdollisti elokuvatrilogian valtaisat taistelut. Weta Digital voitti tuottamiensa erikoistehosteidensa ansiosta yhteensä kolme Oscar-palkintoa, ja nykyisin sitä pidetään George Lucasin erikoistehosteyhtiön Industrial Light & Magicin suurimpana kilpailijana.
Weta Digital on tuottanut "Taru sormusten herrasta" -elokuvien ohella erikoistehosteita myös muiden muassa elokuviin "Ensimmäinen yhteys", "Van Helsing", "I, Robot", "King Kong" ja "Apinoiden planeetan synty". Weta Digital myös vastasi pääosasta James Cameronin "Avatar"-elokuvan tehosteista.
Weta Digital on tehnyt yhteistyötä Giant Studiosn kanssa . Giant Studios on toteuttanut Motion Capture otoksia monissa Weta Digitalin tuotannoissa.
Smashes, Thrashes &amp; Hits
Smashes, Thrashes & Hits on teatraalisen hard rock -yhtye Kissin kokoelmalevy, joka julkaistiin loppuvuodesta 1988. Se oli toinen yhtyeen kotimaassa Yhdysvalloissa julkaisema kokoelma. Albumin 15 (UK-versiossa 16) kappaleesta kaksi on kokonaan uusia kappaleita. Kokoelmalevy pääsi julkaisuvuonna 1988 Billboardin listoilla sijalle 21.
Uudet kappaleet "Smashes, Thrashes & Hitsillä" ovat "Let's Put the X in Sex" ja "(You Make Me) Rock Hard", jotka molemmat ovat tyylillisesti vuoden 1987 "Crazy Nights" -albumin kanssa yhteneväisiä – hiottua, melodista glam rockia. Molemmat kappaleet tuotti Paul Stanley, joka myös osallistui kummankin kirjoittamiseen. Kappaleihin tehtiin myös musiikkivideot, jotka saivat jonkin verran lähetysaikaa MTV:llä.
Lähes kaikkia Kissin alkuperäiskokoonpanon alun perin nauhoittamia kappaleita on muuteltu ja päivitetty. "Bethin" lauluosuudet nauhoitettiin kokonaan uusiksi - alkuperäisen rumpalin Peter Crissin lauluosuudet korvasi silloinen rumpali Eric Carr. Ison-Britannian versiolla on "Deucen" paikalla "Crazy, Crazy Nights" sekä lisäkappale "Reason to Live".
Albumi - Billboard (Yhdysvallat)
Singlet - Billboard (Yhdysvallat)
Frederic Goudy
Frederic William Goudy (3. elokuuta 1865 Bloomington – 5. marraskuuta 1947 Marlborough-on-Hudson) oli yhdysvaltalainen kirjainmuotoilija, typografi, kustantaja ja opettaja. Hänet tunnetaan parhaiten luomistaan kirjasintyypeistä, joista suuri osa on yhä yleisesti käytettyjä.
Goudy työskenteli nuorena muun muassa kirjanpitäjänä ja kiinteistöalalla, mutta siirtyi 1892 perustamansa lyhytikäisen "Modern Advertising" -lehden ja 1903 perustamansa Village Press -kustantamon myötä kustannusalalle. Samalla Goudyn suunnittelemat kirjasintyypit saavuttivat suuren suosion. Vuosina 1920–1940 Goudy työskenteli Lanston Monotype Companyn palveluksessa, jonka jälkeen siirtyi opettamaan kalligrafiaa Syracusen yliopistoon.
Goudy suunnitteli elämänsä aikana 116 kirjasintyyppiä ja julkaisi 59 teosta, jotka ovat vaikuttaneet voimakkaasti typografian ja kirjainmuotoilun kehitykseen.
Rattikelkkailu talviolympialaisissa 1948
Vuoden 1948 talviolympialaisissa Sankt Moritzissa järjestettiin rattikelkkailussa kilpailut kaksi- ja nelimiehisille joukkueille. Kilpailut käytiin 1 576 metriä pitkällä "Olympia-Bobbahn" -nimisellä luonnonradalla. Radan kokonaispudotus oli 130 metriä.
Granuliitti
Granuliitti on gneissiä muistuttava harmahtava, suuressa paineessa ja korkeassa lämpötilassa syntynyt eli metamorfoitunut rakeinen kivilaji, jonka päämineraaleja ovat kvartsi, maasälpä, granaatti ja hypersteeni. Ulkonäköä sävyttävät punaiset granaatit sekä voimakas suuntautuneisuus. Kasvualustana granuliittipitoinen maa on vähäravinteinen ja hapan. Suomen granuliittivyöhyke kaartaa Pohjois-Norjasta Inarin-Lapin halki Kuolan niemimaalle.