hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Waldemar Wallenius
Jukka Tapio ”Waldemar” Wallenius (s. 12. kesäkuuta 1948 Hämeenlinna) on suomalainen musiikkijournalisti. Wallenius on uransa aikana toiminut muun muassa perustamiensa rocklehtien Blues News, Musa ja Soundi päätoimittajana, sekä juontanut 1980-luvun lopulla Yleisradion TV-musiikkiohjelmaa Yölinja. Hän työskenteli myös tamperelaisessa Radio 957:ssa.
Wallenius toimi 1990-luvulla Veltto Virtasen eduskunta-avustajana. Hän oli ehdolla Euroopan parlamenttiin vuonna 1999 Kirjavan puolueen ehdokkaana sekä eduskuntaan vuonna 2007 SKP:n ehdokkaana.
Émerson Leão
Émerson Leão (s. 11. heinäkuuta 1949) on brasilialainen jalkapalloilija. Hän pelasi maalivahtina ja oli mukana muun muassa vuoden 1970 maailmanmestaruuskilpailut voittaneessa maajoukkueessa.
Leão on myöhemmällä urallaan valmentanut useita seuroja ja Brasilian jalkapallomaajoukkuetta.
Asevelisosialistit
Asevelisosialistit olivat vaikutusvaltainen ryhmä suomalaisia oikeistososiaalidemokraatteja, jotka olivat sotavuosina toimineet Suomen Aseveljien Liitossa (SAL). Aseveliliitto oli talvi- ja jatkosodan muistotoimintaan ja muun muassa invalidien, sotaleskien ja sotaorpojen huoltotoimintaan keskittynyt järjestö. Vuonna 1945 SAL jouduttiin Neuvostoliiton vaatimuksesta lakkauttamaan, kun kommunistit leimasivat sen fasistiseksi. Asevelisosialistit siirtyivät jatkosodan jälkeen vaikuttamaan SDP:ssä, jossa heistä muodostui hyvin vaikutusvaltainen ryhmä kahden vuosikymmenen ajaksi.
Asevelisosialistit ja heidän poliittinen linjansa viitoittivat monin tavoin sosialidemokraattien politiikkaa aina 1960-luvun puoliväliin asti. Leimallista sille oli tiukka rajanveto suomalaisten kommunistien suuntaan, joiden vaikutusvaltaa asevelisosialistit pyrkivät kaikin keinoin rajoittamaan. Sen sijaan asevelisosialistit olivat valmiita yhteistyöhön oikeistolaisten kanssa ja muun muassa Tampereen kunnallispolitiikassa sosiaalidemokraattien ja kokoomuksen yhteistyötä kutsuttiin aseveliakseliksi. Tunnetuimpia asevelisosialisteja olivat Erkki Lindfors, Unto Varjonen, Väinö Leskinen, Penna Tervo, Yrjö ”Jahvetti” Kilpeläinen, Aarre Simonen ja Arvi E. Heiskanen. Asevelisosialistit olivat pitkään myös Urho Kekkosen poliittisia vastustajia. Tunnetuin asevelisosialisti Väinö Leskinen käänsi poliittisen linjansa ympäri 1960-luvun puolivälin jälkeen.
John Brosnan
John Raymond Brosnan (s. 1947 Perth, Australia – 2005 Lontoo) oli kirjailija, toimittaja, kolumnistina ja elokuva-arvostelija. Hän kirjoitti useita tieteis- ja fantasiakirjoja, elokuvakirjoja ja sarjakuvakäsikirjoituksia, osin salanimillä. Häneltä on suomennettu seikkailullinen tieteisromaani "Taivaan valtiaat" (1988).
Hellboy Animated: Blood and Iron
Hellboy Animated: Blood and Iron on vuonna 2007 suoraan DVD:lle julkaistu yhdysvaltalainen animaatioelokuva, jonka ohjasivat Victor Cook ja Tad Stones, joka käsikirjoitti elokuvan yhdessä Kevin Hoppsin kanssa. Pääosassa ääninäyttelivät Ron Perlman, Selma Blair, John Hurt, Doug Jones ja Peri Gilpin.
Vuonna 1939 nuori professori Bruttenholm tuhosi naisvampyyrin Erzsebet Ondrushkon, joka vuodatti viattomien nuorten naisten verta pysyäkseen nuorena. Nykypäivänä New Yorkissa Erzsebet Ondrushko herää uudelleen henkiin. Tämä saa iäkkään professori Broomin kiinnostumaan aiheesta ja matkaa tutkimaan asiaa yhdessä BPRD agenttien, Hellboyn, Liz Shermanin ja Abe Sapienin kanssa. Aluksi he ovat enemmän huolissaan Welfaresta, kuin minkään vampyyrin paluusta, mutta heidän mielensä muuttuvat, kun he kohtaavat aaveita, noitia ja jättiläis ihmissuden, sekä ite Erzsebet Ondrushkon. Hellboy päätyy tappelemaan noitien kuningatarta Hecatea vastaan, joka haluaa Hellboyn hyväksyvän todellisen kohtalonsa, jonka seurauksesta koituisi maailmanloppu.
David O’List
David O'List (s. 13. joulukuuta 1948 Chiswick Lontoo) on brittiläinen rockkitaristi. Hän on soittanut vakituisesti yhtyeissä The Attack, The Nice ja Jet.
Lyhyesti O'List soitti myös Jethro Tullissa Mick Abrahamsin lähdettyä sekä varhaisessa Roxy Musicissa.
O'List julkaisi sooloalbumin "Flight of the Eagle" (1997).
Mick Abrahams
Michael Timothy "Mick" Abrahams (s. 7. huhtikuuta 1943 Luton) on brittiläinen rockkitaristi. Hän oli Jethro Tullin alkuperäisjäsen, mutta jätti yhtyeen levytettyään sen kanssa debyyttialbumin "This Was" (1968).
Abrahamsin korvasi Jethro Tullin kokoonpanossa lyhyesti Tony Iommi, sitten vakituisesti Martin Barre.
Abrahams perusti Jethro Tullista lähdettyään Blodwyn Pig -yhtyeen, ja hänellä on sittemmin ollut useita vähemmän tunnettuja projekteja.
Kristian Maukonen
Kristian Maukonen on suomalainen tuottaja, säveltäjä ja sanoittaja, joka tuli tunnetuksi 1990-luvulla muun muassa XL5- ja Taikapeili-yhtyeiden tuottajana. Hänen tuottamiaan kappaleita on eri levyillä myyty noin 600 000 kappaletta. Maukonen palkittiin vuonna 1998 Emma-patsaalla hänen vaikuttaessaan The 3some -yhtyeessä.
Maukonen on tuottanut, säveltänyt, sanoittanut ja sovittanut kappaleita muun muassa Antti Tuiskulle, Aikakoneelle, Christian Forssille, Gimmelille, Milla Alftanille, Pete Seppälälle, Petri Munckille, Roni Tranille, Sofia Zidalle, Taikapeilille, The 3somelle ja XL5:lle.
Maukosen suurimpina hitteinä voidaan mainita Taikapeilin esittämä ”Jos sulla on toinen” ja Antti Tuiskun esittämä ”En halua tietää”. Suomessa kaikkien aikojen myydyimpien albumien joukossa ovat hänen tuottamansa albumit "Tähtikaaren taa" (myyty 134 958 kpl) vuodelta 1995 ja "Suuri salaisuus" (myyty 95 715 kpl) vuodelta 1994.
Kansainvälisesti Maukosen menestynein julkaisu on The 3some -yhtyeen albumi "The 3some", joka julkaistiin Japanissa ja Euroopassa. Albumia myytiin Japanissa noin 25 000 kappaletta. Maukonen on naimisissa yhtyeen laulaja Milla Alftanin kanssa.
Carl Gustaf Möller
Carl Gustaf Möller (17. tammikuuta 1888 Kuopio, k. 1969) oli suomalainen juristi, joka toimi apulaisoikeuskanslerina 1933-1950 ja oikeuskanslerina 1950–1955.
Möllerin poika on oikeusneuvos Gustaf Möller ja hänen veljensä oli korkeimman oikeuden presidentti Oskar Möller.
Richard Matheson
Richard Burton Matheson (20. helmikuuta 1926 Allendale, New Jersey – 23. kesäkuuta 2013 Calabasas, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen kauhu- ja tieteiskirjailija. Häneltä on suomennettu kaksi romaania, "Helvetin talo" ja "Olen legenda".
"Olen legendasta" on tehty useita elokuvasovituksia: "L’ultimo uomo della terra" vuodelta 1964 (ohjaus Ubaldo Ragona ja Sidney Salkow, pääosassa Vincent Price), "Viimeinen mies" vuodelta 1971 (ohjaus Boris Sagal, pääosassa Charlton Heston) ja "I Am Legend" vuodelta 2007 (ohjaus Francis Lawrence, pääosassa Will Smith).
"Olen legenda" voitti parhaalle vuonna 2007 ilmestyneelle suomennetulle tieteisromaanille myönnetyn Tähtivaeltaja-palkinnon.
Matheson on kirjoittanut myös alun perin Playboyssa julkaistun novellin ”Duel”, johon pohjautuu Steven Spielbergin elokuva "Kauhun kilometrit".
Elokuva "The Box" (2009) perustuu 1970 ilmestyneeseen Mathesonin novelliin ”Button, Button”. Kirjasta on filmatisoitu myös "Hämärän rajamailla" -sarjan jakso 1980-luvulla.
Phil Manzanera
Phil Manzanera (s. 31. tammikuuta 1951) on brittiläinen kitaristi, laulaja, levytuottaja ja lauluntekijä. Hän syntyi Lontoossa kolumbialaiselle äidille ja englantilaiselle isälle.
Manzanera sai ensimmäisen kitaransa kuusivuotiaana Kuubassa. Hän nousi 1970-luvulla kansainväliseen maineeseen Roxy Musicin vakituisena jäsenenä.
Manzanera on myöhemmän uransa aikana kirjoittanut ja tuottanut useiden muiden artistien musiikkia. Vuonna 1983 toimintansa alun perin lopettanut Roxy Music perustettiin uudelleen vuonna 2001.
Mihai
Mihai on romaniankielinen muoto nimestä Mikael. Ainakin seuraavat henkilöt ovat nimen kantajia:
M/S Nils Dacke
M/S Nils Dacke () on TT-Linen omistama autolautta. Se on rakennettu vuonna 1995 Finnyardsin Rauman telakalla. Kuollutta painoa aluksella on 6 400 tonnia. "Nils Dacke" on rekisteröity Ruotsin lipun alle ja sen kotisatama on Trelleborg. Nykyään alus liikennöi reitillä Trelleborg–Travemünde.
Nils Dacken sisaralus on M/S Robin Hood.
19. toukokuuta 1995 alus laskettiin vesille. 28. marraskuuta 1995 alus luovutettiin TT-Linen omistukseen, joka rekisteröi aluksen Bahaman lipun alle. Kotisatamaksi tuli Nassau. 4. joulukuuta alus aloitti liikennöinnin Ruotsin Trelleborgin ja Saksan Travemünden välillä. 6. syyskuuta 2003 Nils Dacke siirtyi liikennöimään lauantaisin yhdessä sisaralus Robin Hoodin kanssa Travemünden ja Helsingborgin välille. 19. elokuuta 2004 alus siirtyi Ruotsin lipun alle. Kotisatamaksi tuli Trelleborg.
1. tammikuuta 2006 alus meni Aker Yardsin Helsingin telakalle, jossa aluksen koneistoa kunnostettiin. Tammikuun puolivälin jälkeen alus palasi takaisin liikenteeseen. 16.– 23. heinäkuuta 2006 Nils Dacke oli Öresundsvarvetin telakalla Ruotsin Landskronassa. 26. lokakuuta 2007 Kyproksen lipun alla liikennöivä matkustajarahtilaiva M/S Galileusz ajoi Nils Dacken kylkeen alusten ollessa Trelleborgissa.
John Gunther
John Gunther (30. elokuuta 1901 – 29. toukokuuta 1970) oli yhdysvaltalainen toimittaja ja kirjailija. Hän tuli alun alkaen tunnetuksi "Inside"-sarjallaan, jonka kirjat koskivat maailman eri alueita. Sarjaan kuuluvat seuraavat teokset:Gunther julkaisi uransa aikana myös useita muita teoksia, joiden joukossa ovat "Death Be Not Proud" (1949) ja "Eisenhower" (1952). Suuri osa hänen kirjoituksistaan käsittelee poliittisia aiheita; "Death Be Not Proud" on kuitenkin muodoltaan muistelmateos, joka kertoo kirjailijan ja tämän Frances-vaimon 17-vuotiaana aivokasvaimeen kuolleesta pojasta.
Mallasjuoma
Mallasjuoma (pidemmin Osakeyhtiö Mallasjuoma) oli kauppias Henrik Mattsonin poikiensa Ernst Mattsonin ja Maximillian Mattsonin kanssa 1912 perustama panimo.
Sen taustalla oli Henrik Mattsonin aiempi kokomus panimoalasta. Hän oli aloittanut oluenpanemisen jo vuonna 1874 ostamalla Hollolan kunnan puolella silloin kuuluneessa Niemessä sijainneen panimon, jonka kapteeni August Fellman ja apteekkari Wahlstedt olivat perustaneet vuonna 1872. 1902 Mattson oli siirtänyt panimotoiminnan Lahden kaupungin puolella Vapaudenkadulle Uusi Olutpanimo Oy:n nimisenä.
1917 Uusi Panimo lakkautettiin ja sen tuotantorakennukset muutettiin asuinrakennuksiksi.
Osakeyhtiö Mallasjuoma perusti panimon Lahden Päijänteenkadulle, mistä tuli Mallasjuoman pääpaikka sen toiminnan pääpaikka 1930-luvulle. Mallasjuoma valmisti aluksi vain mietoja olutjuomia. Sen alku oli vaikea, mutta ensimmäisen maailmansodan alkuvuosien huippusuhdanteessa 1916 sen tuotanto koostui miltei 3 000 000 litrasta mietoja olutjuomia, minkä tuotannon saavuttamiseen sisällissodan jälkeen meni 20 vuotta.
Mattsoneiden kuoltua 1920-luvulla yritystä johti sen entinen isännöitsijä (tehtaanjohtaja) Gunnar Åhfeldt-Arjamo. Suomeen tuli kieltolaki 1919 ja Mallasjuoma otti tuotantoonsa myös virvoitusjuomat 1920-luvulla. 1932 jälkeen, kun kieltolaki kumottiin, alkoi Mallasjuoma tehdä II- ja III -veroluokkien oluita ja perusti 1935 Lahden Erikoisoluen.
Mallasjuoma rakennutti 1930-luvun lopulla Sammonkadun ja Nastolankadun kulmaan viisikerroksisen tehtaan, joka oli tekniikaltaan yksi Euroopan nykyaikaisimmista.
1950-luvulta alkaen Mallasjuomasta tuli lahtelaisuuden vertauskuva mainonnassa. Tutuiksi koko maassa tulivat sanonnat: "Ei oo Lahden voittanutta!" ja myöhemmin "Moi lahtelaista!"
1970-luvulla Mallasjuoma oli Suomen johtava panimotalo, mutta 1980-luvulla se jäi kolmanneksi Hartwallin ja Sinebrycoffin jälkeen. Pitkien omistajuuteen liittyvien oikeuskiistojen jälkeen Mallasjuoma yhdistyi Hartwall-yhtymään 1988, ja Lahden tunnetut olut- ja virvoitusjuomamerkit hävisivät. 2008 kuitenkin Hartwall aloitti uudelleen Turun Auran tapaan entisen Mallasjuoman Lahden Sininen-nimisen oluen. Mallasjuoman tuotantolaitos Lahden keskustassa lopetettiin, mutta Hartwallin Etelä-Suomen tuotanto keskitettiin Kujalaan Lahdessa 2003.Puhekielessä, erityisesti Lahdessa Mallasjuomaa on kutsuttu "Malski"-nimityksellä. Tällä nimellä kutsutaan myös kiinteistönkehitysaluetta, jossa Ristinkirkon pohjoispuolella olevaa aluetta, jossa on ollut Mallasjuoman panimo ennen ja jonne rakennetaan kerrostaloasuntoja.
Pyörätuolikoripallo
Pyörätuolikoripallo on pallopeli, joka on sovellettu varsin vähäisin muutoksin tavallisesta koripallosta. Laji on suosittu vammaisurheilulajina. Joukkueeseen voi kuulua korkeintaan 12 pelaajaa, joista kerrallaan viisi voi olla kentällä. Pelaajat käyttävät erityisiä, tätä lajia varten suunniteltuja ja kutakin pelaajaa varten rakennettuja tavallista ketterämpiä pyörätuoleja.
Lajissa kilpaillaan kansainvälisesti MM-, EM- ja paralympiatasolla. Kansallisella tasolla Suomessa toimii SM-sarja sekä I divisioona, joihin voivat osallistua sekä miehet että naiset. Kansallisella tasolla vammattomien pelaajien osallistuminen otteluihin on täysin sallittua.
Kansainvälisiin otteluihin vammattomat pelaajat eivät voi kuitenkaan osallistua.
Pyörätuolikoripallon säännöissä on muutamia eroja tavalliseen koripalloon verrattuna. Eroavaisuudet koskevat lähinnä pallon kuljettamista ja pelituoleilla otettavia kontakteja. Kuitenkin suurin osa säännöistä, esimerkiksi korien korkeudet, kentän mitat ja hyökkäys- sekä peliajat ovat samoja.
Kukin pelaaja saa toiminnallisen pisteytyksen välillä 1–4,5, missä arvo 4,5 tarkoittaa täysin vammatonta tai minimivamman omaavaa pelaajaa. Kentällä olevien pelaajien yhteenlaskettu pistemäärä ei saa ylittää kansainvälisissä otteluissa arvoa 14 ja kansallisissa otteluissa arvoa 14,5.
Suomalaisia pyörätuolikoripallojoukkueita toimii tällä hetkellä pääkaupunkiseudulla, Tampereella, Turussa, Porissa ja Lahdessa.
Talja (kuntosali)
Taljat ovat yksi tapa tehdä lihaskuntoharjoitteita. Taljoja on yleensä ylhäältä ja alhaalta vedetty versio. Taljanarun toisessa päässä on painopakka ja toisessa jonkinlainen kahva ja välissä kiintopiste(itä). Näillä voi treenata eri lihaksia sekä eri asennoista ja kulmista. Selälle tehtäviä taljaliikkeitä, joihin tarvitaan erillinen suorituslaite, ovat alatalja sekä ylätalja. Useasti kyseisistä liikkeistä käytetään vain edellä mainittuja (siis ei esimerkiksi alataljasoutu), jolloin muissa tarkoituksissa käytettynä tulee liikkeen nimeä tarkentaa, esimerkiksi 'hauikset alataljassa'.
Taljan kahvaosassa käytetään usein joko suoraa tai muotoiltua tankoa, v-kahvaksi kutsuttua kahvaa (nimi kertoo kahvan muodosta), narua taikka lapiokahvaa, jossa kummankin käden kämmenet ovat toisiaan päin.
Flyes taljassa eli tuodaan kädet hieman koukussa yhteen alas/eteen
Pullover: otetaan kädet lähes suorina kiinni narusta, joka on kiinni taljassa, ja vedetään kyynärpäät kylkiin kiinni
Ojentajapunnerrus: suoristetaan kyynärvarret poispäin taljan vastustuksesta. Liikkeestä on eri variaatioita.
Käytetään taljan vastusta tehdessä vatsarutistusta poispäin taljan vastustuksesta. Voi tehdä joko seisten tai polvillaan.
Vipunostot taakse tai sivulle.
Tehdään samalla tavalla kuin hauiskäännöt tangolla tai käsipainoilla.
Jalkojen loitonnusta, lähennystä, koukistusta jne. Voi vaatia enemmän vaivaa suorittaa, mutta liikkeet eivät ole usein järin voimakkaita tai kokonaisvaltaisia.
Pikkutalvio
Pikkutalvio ("Vinca minor") on oleanterikasveihin ("Apocynaceae") kuuluva koristekasvi, jota on käytetty myös rohdoskasvina mm. angiinan hoitoon. Sisältää runsaasti alkaloideja, muun muassa vinkamiinia ja vinkristiinia. Kasvi on myrkyllinen.
Monivuotinen maanpeitekasvi, joka muodostaa mattomaisia, ainavihantia kasvustoja. Korkeus 10–30 cm. Varret ovat rentoja, helposti maahan juurtuvia. Lehdet ovat kiiltäviä, soikeita, pyöreä- tai kiilatyvisiä, ehytlaitaisia, kaljuja. Lehtiasento on yleensä vastakkainen. Lehdet talvehtivat. Kukat muodostuvat lehtihankoihin. Viisiterälehtiset kukat ovat siniset, joskus violetit, punaiset tai valkoiset, n. 2–3 cm. Terälehdet vinon tylppiä. Kaljuja verholehtiä 5. Heteitä 5. Emiö yhdislehtinen, 2-vartaloinen, 1-luottinen. Kukkii touko-kesäkuussa.
Viihtyy parhaiten varjossa tai puolivarjossa, esimerkiksi puiden ja pensaiden alla ja ei siedä kovaa auringonpaistetta. Kasvualustaksi sopii kuohkea ja ravinteikas puutarhamulta. Pikkutalvio leviää helposti kasvullisesti, ja Suomessa sitä tavataankin usein villiytyneenä kaupunkimetsiköissä, joutomailla ja tienvarsilla. Se on helppohoitoinen ja pitää puolensa muita kasveja vastaan villiintyneessäkin puutarhassa. Kasvia voidaan lisätä pistokkaista juurruttamalla sekä jakamalla tai rönsyjä erottamalla.
Python
Python tarkoittaa seuraavia asioita:
Robin Jarvis
Robin Jarvis (s. 1963 Liverpool) on englantilainen kirjailija. Jarvis aloitti kirjailijanuransa "Deptfordin hiirten seikkailuja" -sarjalla (1989–1990). Kirjoissa hiiriyhteisö kamppailee pimeyden voimia vastaan. "Noitametsän okapeikot" (1999) kertoo pienestä menninkäislajista ihminkäisistä. Heidän vastapelurinaan on julma kuningatar Rhiannon ja hänen okapeikkonsa. "Kuolontuoksu" (2001) on sekä tieteiskirjallisuutta että fantasiakirjallisuutta ja esittelee varsin erikoisen maailman.
Hän sai Smarties book prizen vuonna 1989.
M/S Robin Hood
M/S Robin Hood () on TT-Linen omistama autolautta. Se on rakennettu vuonna 1995 Finnyardsin Rauman telakalla. Kuollutta painoa aluksella on 6 400 tonnia. "Robin Hood" on rekisteröity Saksan lipun alle ja sen kotisatama on Lyypekki. Nykyään alus liikennöi reitillä Trelleborg–Travemünde.
Robin Hoodin sisaralus on M/S Nils Dacke.
21. joulukuuta 1994 alus laskettiin vesille. 28. toukokuuta 1995 alus oli tarkoitus luovuttaa, mutta tulipalo yhdessä muuntajassa myöhästytti luovutusta. Viimein lokakuussa alus luovutettiin TT-Linen omistukseen, joka rekisteröi aluksen Saksan lipun alle. Kotisatamaksi tuli Hampuri. 9. lokakuuta alus aloitti liikennöinnin Ruotsin Trelleborgin ja Saksan Travemünden välillä. 6. syyskuuta 2003 Robin Hood siirtyi liikennöimään lauantaisin yhdessä sisaralus Nils Dacken kanssa Travemünden ja Helsingborgin välille.
4. helmikuuta 2006 alus meni Aker Yardsin Helsingin telakalle, jossa aluksen koneistoa kunnostettiin. Helmikuun lopulla alus palasi takaisin liikenteeseen. 24.– 30. heinäkuuta 2006 Robin Hood oli Öresundsvarvetin telakalla Ruotsin Landskronassa. Vuonna 2007 aluksen kotisatamaksi tuli Lyypekki.
Ali Larijani
Ali Ardashir Larijani () (s. 1958) on iranilainen poliitikko, maan Korkeimman turvallisuusneuvoston jäsen. Hän oli sen sihteeri elokuusta 2005 lokakuuhun 2007 presidentti Mahmud Ahmadinejadin nimittämänä toisena Ajatollah Khameneinin edustajista, mutta erosi 20. lokakuuta 2007. Hänet valittiin toukokuussa 2008 Iranin parlamentin puhemieheksi.
Larijani on opiskellut länsimaista filosofiaa Teheranin yliopistossa sekä ohjelmistotiedettä ja matematiikkaa Sharifin teknillisessä yliopistossa.
Hän oli 1994–2004 maan yleisradioyhtiön johdossa ja sen jälkeen Ali Khamenein turvallisuusneuvonantajana sekä kulttuuriministerinä presidentti Rafsanjanin aikana. Hän sai eron päästettyään maahan liian vapaasti ulkomaisia elokuvia ja musiikkia.
Larijani oli ehdokkaana vuoden 2005 presidentinvaaleissa, jotka Mahmud Ahmadinejad voitti. Hän jäi viidenneksi saaden 5,9 prosenttia äänistä.
Larijani nimitettiin 2005 turvallisuusneuvostoon, jossa hän oli Iranin ydinkriisin pääneuvottelijana. Hän erosi 2007 ja ilmoitti syyksi muun muassa "ideologiset eroavaisuudet" presidentti Ahmadinejadin kanssa.
Albert Makkonen
Albert Heikki Makkonen (31. maaliskuuta 1877 Karttula – 7. lokakuuta 1935 Helsinki) oli suomalainen juristi, joka toimi mm. valtioneuvoston oikeuskanslerina.
Makkosen vanhemmat olivat sahanhoitaja Henrik Makkonen ja Maria Katariina Karjalainen. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1895 ja valmistui Helsingin yliopistosta molempien oikeuksien kandidaatiksi 1904. Makkonen sai varatuomarin arvon 1906.
Makkonen oli Viipurin hovioikeuden hovioikeudenneuvoksena 1920-1927, korkeimman oikeuden oikeusneuvoksena 1927-1930, oikeuskanslerina 1930-1933 ja viimeksi kihlakunnantuomarina Tammelassa vuodesta 1933 alkaen. Hänen kautensa oikeuskanslerina osui aikaan, jolloin poliittinen liikehdintä Suomessa oli hyvin voimakasta. Äärioikeisto Lapuan liikkeen johdolla järjesti kyydityksiä ja Mäntsälän kapinan, ja yleinen kommunistivastaisuus oli voimakasta. Albert Makkosen poika Kaarle Albert Makkonen (1923–2000) toimi yleisen oikeustieteen professorina Helsingin yliopistossa ja oli arvostettu oikeusteoreetikko.
Pirkko Mäkinen
Pirkko Anneli Mäkinen (o.s. Ilola; s. 12. lokakuuta 1952 Mänttä) on suomalainen juristi ja varatuomari, Suomen kolmas tasa-arvovaltuutettu. Tasa-arvovaltuutettuna Mäkinen aloitti kautensa samana päivänä, jolloin Suomi liittyi EU:hun eli 1. tammikuuta 1995 ja toimi virassa vuoteen 2002. Hän palasi tasa-arvovaltuutetuksi uudelleen kevättalvella 2006. Väliajan hän toimi eduskunnan oikeusasiamiehen kanslian kansliapäällikkönä.
Tammikuussa 2010 apulaisoikeuskansleri Mikko Puumalaisen tiedotti tasa-arvovaltuutettu Pirkko Mäkisen rikkoneen yhdenvertaisuuslain syrjintäkieltoa niin sanotun Tehy-pöytäkirjan valmistelun yhteydessä 2007.
Työministeriö asetti syksyllä 2007 sovittelulautakunnan, jossa etsittiin ratkaisua Tehyn ja Kunnallisen työmarkkinalaitoksen väliseen palkkakiistaan. Pirkko Mäkinen oli jäsenenä sovittelulautakunnassa. Apulaisoikeuskanslerin mukaan työ- ja virkaehtosopimus rajattiin koskemaan vain Tehyn jäseniä, mikä on ristiriidassa syrjintäkiellon kanssa. Osallistuessaan syrjintäkieltoa rikkovan sopimuksen sisältävän sovintoehdotuksen antamiseen Mäkinen antoi sopimusta koskeneen ohjeen ja rikkoi viranomaisena yhdenvertaisuuslain syrjintäkieltoa.
Tasa-arvovaltuutettu Pirkko Mäkisen viranomaistehtäviin kuuluu syrjintäkiellon noudattamisen valvonta.
Riitta-Leena Paunio
Riitta-Leena Sisko Paunio (o.s. "Heiskanen"; s. 10. kesäkuuta 1946 Riihimäki) on koulutukseltaan oikeustieteen lisensiaatti. Hän oli Suomen eduskunnan seitsemästoista oikeusasiamies. Paunio aloitti tehtävässään 1.1.2002, ja hänen toinen kautensa alkoi 1.1.2006 ja jatkui vuoden 2009 loppuun.
Paunion ura eduskunnan oikeusasiamiehen kansliassa oli pitkä. Hän tuli kansliaan nuoremmaksi oikeusasiamiehensihteeriksi vuonna 1972. Sen jälkeen hän työskenteli vanhempana oikeusasiamiehensihteerinä, esittelijäneuvoksena vuodesta 1978. alkaen sekä kansliapäällikkönä vuosina 1992–1995. Apulaisoikeusasiamiehen varamiehenä hän toimi vuosina 1992–1995. Hän oli apulaisoikeusasiamies vuodesta 1996 vuoden 2001 loppuun. Oikeusasiamieskauden päätyttyä Paunio toimi vielä avoinna olevan apulaisoikeusasiamiehen viran sijaisena maaliskuun 2010 loppuun.
Paunio on tutkinut urallaan valtiosääntöoikeutta. Hän on julkaissut myös esitelmiä ja artikkeleita perus- ja ihmisoikeuksista sekä erityisesti sosiaalisista oikeuksista.
Erik Alopaeus
Magnus Erik Alopaeus (8. toukokuuta 1883 Mikkeli – 13. maaliskuuta 1923 Helsinki) oli suomalainen juristi ja vuonna 1920 ensimmäinen eduskunnan oikeusasiamies.
Alopaeuksen vanhemmat olivat pormestari Gerhard Per Alopaeus ja Fanny Ulrika Karolina Fabritius. Hän pääsi ylioppilaaksi 1901, suoritti oikeustutkinnon 1905 ja sai varatuomarin arvon 1907. Alopaeus toimi Savonlinnan pormestarina 1909–1917 ja Viipurin hovioikeudessa kanslistina 1917–1918, notaarina 1918–1919, viskaalina 1919 ja viimeksi 1919–1923 asessorina.
Alopaeus oli nuorsuomalaisten kansanedustajana vuosina 1917–1919 edustaen Mikkelin läänin vaalipiiriä ja hän toimi eduskunnan laki- ja talousvaliokunnan puheenjohtajana vuoden 1917 toisilla valtiopäivillä sekä suuren valiokunnan puheenjohtajana 1918. Eduskunnan ensimmäiseksi oikeusasiamieheksi valittiin 19. joulukuuta 1919 varatuomari, asessori Erik Alopaeus ja hänen varamiehekseen molempien oikeuksien kandidaatti, varatuomari Risto Ryti, myöhemmin tasavallan presidentti.
Ensimmäinen oikeusasiamies aloitti toimintansa vuoden 1920 alussa. Kanslian ensimmäiset viralliset asiakirjat ovat peräisin 7. helmikuuta 1920 ja tätä päivää vietetään oikeusasiamiehen toiminnan vuosipäivänä. Oikeusasiamiehen toimikausi oli aluksi vuoden mittainen.
Erik Alopaeus oli naimisissa vuodesta 1909 Laura Elisabeth Södermanin kanssa.
Esko Hakkila
Esko Kalervo Hakkila, (17. marraskuuta 1893 Lempäälä – 7. heinäkuuta 1953) oli suomalainen juristi, eduskunnan oikeusasiamies, korkeimman hallinto-oikeuden jäsen ja hallintoneuvos. Hän toimi myös Lakiasiain käsikirjan päätoimittajana vuosina 1924 ja 1929.
Hakkilan vanhemmat olivat maanviljelijä Johannes Oskari Hakkila ja Edla Kustaava Rapola. Hän pääsi ylioppilaaksi 1913, suoritti lakitieteen kandidaatin tutkinnon ja sai varatuomarin arvon 1921. Hän oli Pellervo-Seuran lainopillisen neuvontatoimiston apulaishoitajana 1921–1925 ja hoitajana 1925–1933 sekä maalaiskuntien kunnallistoimiston lakiasiain hoitajana 1922–1924. Hakkila oli eduskunnan oikeusasiamiehen varamiehenä 1930–1931 ja oikeusasiamiehenä 1932–1945 ja sen jälkeen korkeimman hallinto-oikeuden hallintoneuvoksena 1946–1953.
Hakkila oli taiteenharrastaja. Hän on kirjoittanut Wäinö Aaltosen monografian "Wäinö Aaltonen : elämää ja taidetta" (1942). Esko ja Katri Hakkila lahjoittivat vuonna 1953 yhteensä 12 taidemaalari Mikko Oinosen teosta Hämeenlinnan taidemuseoon.
Esko Hakkila oli naimisissa vuodesta 1921 hovioikeuden auskultantti Katri Caseliuksen kanssa.
Pleisthenes
Pleisthenes () oli kreikkalaisessa mytologiassa hahmo, joka liittyy Atreuksen ja Thyesteen kamppailuun Mykenen herruudesta.
Yleensä Pleisthenes nimetään Atreuksen pojaksi, Agamemnon ja Menelaos taas pojiksi, jotka Pleisthenes sai Katreuksen tyttären Aeropen kanssa. Tämän version mukaan Pleisthenes kuoli nuorena, ja hänen isänsä adoptoi pojat ja kohteli heitä kuin omiaan poikiaan. Tosin Johannes Tzetzeen mukaan Hesiodos on kertonut, että Pleisthenes oli Atreuksen ja Aeropen poika ja että hän puolestaan sai lapsensa Kleollan kanssa.
Toisen version mukaan Pleisthenes oli Atreuksen poika, jonka Thyestes oli kasvattanut omanaan. Thyestes lähetti Pleistheneen Atreuksen luokse, ja tämä surmasi tietämättään oman poikansa.
Pleisthenes mainitaan osassa lähteitä myös yhdeksi Thyesteen kahdesta tai kolmesta pojasta, jotka Atreus surmasi näiden ollessa imeväisiä ja syötti Thyesteelle.
Tage Manninen
Tage Manninen (14. heinäkuuta 1926 Helsinki – 14. elokuuta 2010 Helsinki) oli suomalainen rumpali, joka vaikutti Toivo Kärjen ja Olavi Virran yhtyeissä. Manninen soitti aluksi Ossi Aallon orkesterissa klarinettia ja saksofonia, mutta siirtyi myöhemmin rumpaliksi. Sittemmin Manninen oli mukana monessa orkesterissa, kuten Jorma Juseliuksen, Aaro Kurkelan ja Otto Donnerin.
Antti Suviranta
Antti Johannes Suviranta (30. marraskuuta 1923 Helsinki – 30. maaliskuuta 2008 Helsinki) oli korkeimman hallinto-oikeuden presidenttinä vuosina 1982–1993.
Suviranta valmistui ylioppilaaksi 1941 ja lainopin kandidaatiksi 1948, suoritti LL.M. tutkinnon Harvardin yliopistossa 1952, väitteli oikeustieteen tohtoriksi 1963 palkkatyön käsitteestä vero-oikeudessa. Suviranta toimi Helsingin yliopiston työoikeuden professorina vuosina 1967–1982. Professuurinsa aikana Suviranta toimi työtuomioistuimen sivutoimisena ja myöhemmin päätoimisena puheenjohtaja 1970–1971 sekä sen presidenttinä 1974–1982. Suviranta oli myös Hämäläis-Osakunnan inspehtori vuosina 1969–1972. Hänet vihittiin oikeustieteen kunniatohtoriksi Tukholman yliopistossa 1984.
Antti Suviranta oli vuodesta 1973 Suomalaisen tiedeakatemian jäsen.
Suvirannan vanhemmat olivat Helsingin kauppakorkeakoulun kansleri Bruno Kaarle Suviranta (ent. Olander) ja kansakoulunopettaja Aino Tarjanne (ent. Törnqvist). Hänen puolisonsa vuodesta 1953 oli osastopäällikkö, dosentti Annikki Suviranta (o.s. Elosuo, ent. Ekman, 1923-1999).
Suomen Lakimiesliitto myönsi Suvirannalle K. J. Ståhlberg -mitalin.
Hyasinttiarat
Hyasinttiarat ("Anodorhynchus") on papukaijasuku, johon kuuluu kolme lajia, jotka kaikki ovat harvinaisia. Hyasinttiarat ovat suurikokoisia papukaijoja, sillä jokaisen lajin yksilöt kasvavat usein yli 70 cm pitkiksi.
Vakavesi
Vakavesiä ovat järvet, lammet ja tekoaltaat. Tarkemmin määriteltynä vakaveden muodostaa makean (suolattoman) veden pysyvästi peittämä maanpinnan painanne tai painenneryhmä, jonka vesi täyttää kokonaan tai osittain. Vedenpinnan korkeus alueen eri osissa on sama ja aluetta voidaan pitää pinta-alansa perusteella vesialueena. Edelleen vesialueen tulovirtaaman suhde tilavuuteen on niin pieni, että valtaosa veteen sekoittuneesta maa-aineksesta saostuu altaan pohjaan. Vakavesi tarkoittaa sekä avovesialuetta että kasvukautena täysin tai osin kasvipeitteistä vesialuetta, joka täyttää aiemmat ehdot. Tuulen tai jään aiheuttamia poikkeamia vedenpinnan tasossa ei huomioida. Merialueet eivät ole vakavesiä.
Termiä käytetään lähinnä tarkennuksena kartastojen hakemistoissa.
Benue
Benue on yksi Nigerian 36 osavaltiosta. Se sijaitsee maan eteläosassa. Benuen pinta-ala on 34 059 neliökilometriä. Vuonna 2006 Benuessa oli 4 219 244 asukasta. 
Benuen pääkaupunki on Makurdi, jossa sijaitsee myös ilmavoimien tukikohta.
Benue on maanviljelysaluetta, jonka tärkeimpiä tuotteita ovat perunat, kassava ja soijapavut.
Se on saanut nimensä Benuejoen mukaan.
Jorma Juselius
Jorma Juselius (26. helmikuuta 1926 Helsinki, Suomi – 18. huhtikuuta 2013 Mäntsälä) oli suomalainen harmonikansoittaja ja tanssimuusikko. Juseliuksen levytysura alkoi vuonna 1955, duettona Paavo Tiusasen kanssa.
Juselius opiskeli harmonikansoittoa Helge Pahlmanin ja Toivo Mannisen johdolla 10-vuotiaasta lähtien. Hän osallistui viihdytyskiertueille sota-aikana ja tanssimuusikon ura käynnistyi 1940-luvun loppupuolella tanssimusiikin kysynnän kasvettua voimakkaasti sodan jälkeen. Myöhemmin hän esiintyi oman orkesterin kanssa levyttäen monia suosittuja valsseja ja tangoja. Juselius säesti erityisen paljon Henry Theeliä, mutta myös lukuisia muita laulusolisteja. Muita usein hänen kanssaan yhteistyötä tehneitä solisteja olivat muun muassa Matti Jurva, Tauno Palo ja Ansa Ikonen, Metro-tytöt sekä Matti Louhivuori. Tanssilavatoiminta oli vilkkaimmillaan 1950-luvulla, jolloin Juselius esiintyi ajoittain lähes viikon jokaisena iltana. Vuonna 1960 Juselius aloitti yhteistyön Pauli Granfeltin kanssa ja mukaan tulivat myös Granfeltin kanssa jo Olavi Virran yhtyeessä soittaneet Alvi Palho ja Tage Manninen. Hieman myöhemmin yhtyeen vakituiseksi laulusolistiksi tuli Henry Theel; Theelin jälkeen solisteina olivat Lasse Kuusela ja Mikko Järvinen. Juseliuksen yhtye esiintyi noin 80 keikan vuosivauhdilla aina 1980-luvun puoliväliin saakka.
Pääosan 1950- ja 1960-lukujen soololevytyksistään, joissa olivat mukana kitaristi Ingmar Englund ja kontrabasisti Mauno Maunola, Juselius teki Levytukku-yhtiölle. Levytyksistä erityisesti valssitulkinnat ovat olleet suomalaisyleisön suosiossa, joista eräänlaisena tavaramerkkinä on mainittu Rudolf Carreran säveltämä "Sinulle kuuluu lempeni".
Juselius toimi aktiivisesti harmonikkamusiikin hyväksi myös Suomen Harmonikkaliitossa, jonka kunniajäseneksi hänet kutsuttiin vuonna 2002.
Afrikankaijat
Afrikankaijat ("Poicephalus") on papukaijalintujen suku. Siihen kuuluu yhdeksän lajia, jotka elävät Afrikan trooppisissa osissa Senegalista Etiopiaan ja etelässä Kapin niemimaalle asti. Sukuun kuuluu 9 lajia.
Afrikankaijat ovat tanakoita, isopäisiä ja lyhytpyrstöisiä. Ne ovat värikkäitä ja kooltaan 20-30 cm pitkiä. Ainakin neljää lajia pidetään lemmikkieläiminä.
Borno
Borno on yksi Nigerian 36 osavaltiosta. Se sijaitsee maan koillisnurkassa, Nigerin, Tšadin ja Kamerunin rajalla. Bornon pinta-ala on 70 898 neliökilometriä. Vuonna 2006 Bornossa oli 4 151 193 asukasta. 
Bornon pääkaupunki on Maiduguri, joka on yli miljoonalla asukkaallaan yksi pohjoisen Nigerian suurimmista kaupungeista. Kanuri on alueen valtakieli. Monet asukkaat ovat sunnimuslimeita; myös kristitty vähemmistö on merkittävä.
Kanem-Bornun historiallinen valtakunta sijaitsi osittain Bornun alueella, ja vaikka valtakunta lakkasi olemasta virallisesti 1893, sen hallitisijasuvun jälkeläisillä on edelleen sananvaltaa osavaltion asioissa.
Socorronmatkija
Socorronmatkija ("Mimus graysoni" syn. "Mimodes graysoni") on matkijoiden sukuun kuuluva äärimmäisen uhanalainen lintulaji. Se elää Socorrolla, joka on yksi Meksikolle kuuluvista Revilla Gigedon saarista Kalifornian niemimaan eteläpuolella. Laji on nimetty lintutieteilijä Andrew Jackson Graysonin kunniaksi.
Socorronmatkija on kooltaan noin 25 cm pitkä. Laji on alapuoleltaan vaalea. Selkä ja pää socorronmatkijalla ovat väriltään tummanruskeat. Siivissä on vaaleampia viiruja. Socorronmatkija muistuttaa ulkonäöltään taiturimatkijaa ("Mimus polyglottos"), mutta taiturimatkija on väritykseltään harmaampi. Laulu on ratisevaa. Kutsuääni on äänekäs "whichoo". Taiturimatkija ja socorronmatkija matkivat toistensa ääniä.
Socorronmatkijan elinympäristöä ovat kääpiömetsät, joissa on pieniä puita ja pensaikkoja. Tyypillisiä kasveja ovat "Ilex socorrensis", "Guettarda insularis", "Oreopanax xalapensis", "Triumfetta socorrensis" ja "Eupatorium pacificum". Lajin ravintoa ovat pienet selkärangattomat ja hedelmät.
Socorronmatkijakannan kooksi arvioidaan noin 285–420 yksilöä. Suurin lajiin kohdistuva uhka on elinympäristön tuhoutuminen lampaiden laiduntamisen takia. Myös saarelle levinneet lintuja saalistavat kissat vähentävät kantaa. Vakavan uhkan hedelmänsyöjille kuten socorronmatkijoille aiheuttavat myös saarelle levinneet "Schistocerca piceifrons" -kulkusirkat, jotka varsinkin populaation kasvaessa räjähdysmäisesti syövät puiden kukkia, lehtiä ja hedelmiä.
Antarktiksen niemimaa
Antarktiksen niemimaa on Etelämantereen pohjoisin osa, joka muodostaa pitkän ja kapean niemimaan. Niemimaan eteläosalla on myös nimi Palmerinmaa, pohjoisosa on Grahaminmaa. Grahaminmaan on yksi niistä harvoista kohdista, joissa Etelämanner ulottuu eteläisen napapiirin ulkopuolelle. Niemimaa sijaitsee Etelämantereen rannikolla Etelä-Amerikan kohdalla läntisellä pallonpuoliskolla. Se kuuluu niin Ison-Britannian, Argentiinan kuin Chilenkin aluevaatimuksiin.
Niemimaa on hyvin vuoristoinen. Korkeimmat huiput nousevat noin 2 800 metriä merenpinnan yläpuolelle. Huomattavia vuorenhuippuja ovat Mount Castro, Mount Coman, Mount Gilbert, Mount Jackson, Mount Owen ja Mount Scott. Näiden vuorten katsotaan olevan Etelä-Amerikan Andien jatke vedenalaisen vuorijonon yhdistäessä vuoristot toisiinsa. Tällä perusteella Chile ja Argentiina ovat vaatineet aluetta itselleen.
Jäätiköt virtaavat niemimaalta mereen muodostaen laajoja kelluvia jäähyllyjä. Antarktiksen niemimaan jäähyllyjä ovat muun muassa Larsenin jäähylly, Wilkinsin jäähylly ja Bachin jäähylly. Jotkut niemimaan jäähyllyistä ovat viime vuosikymmeninä alkaneet hajota ilmaston lämpenemisen seurauksena. Lämpötila on Antarktiksen niemimaalla noussut noin puoli astetta vuosikymmenessä viimeisten viidenkymmenen vuoden aikana.
Niemimaan länsipuolella sijaitsee Bellingshauseninmeri, itäpuolella Weddellinmeri ja pohjoispuolella Scotianmeri. Antarktiksen niemimaan pohjoiskärjen (63º13'S) ja Etelä-Amerikan eteläkärjen Kap Hornin välissä on noin tuhat kilometriä leveä Drakensalmi.
Koska niemimaalla on Etelämantereen leudoin ilmasto, siellä ja lähisaarilla sijaitsee paljon tutkimusasemia. Niemimaalle suuntautuu myös turismia.
Barbara Cartland
Dame Mary Barbara Hamilton Cartland DBE (9. heinäkuuta 1901 – 21. toukokuuta 2000) oli brittiläinen kirjailija. Hän erikoistui rakkausromaanien kirjoittamiseen ja nousi myös mediapersoonallisuudeksi.
Cartlandin ensimmäinen romaani oli "Jigsaw", jonka hän kirjoitti vuonna 1920, jolloin hän oli vasta 19-vuotias. Kirja julkaistiin vuonna 1923 ja siitä otettiin viisi painosta. Siitä tuli best seller, joka käännettiin kuudelle kielelle ja jota kovakantisena myytiin 100 000 kappaletta vuonna 1925. Kirjasta julkaistiin näköispainos kymmenen vuotta hänen kuolemansa jälkeen. Kaikkiaan Carlandilta ilmestyi 723 tai 728 romaania, joista lukuisat nousivat bestseller-listoille. Carlandia on nimitetty romantiikan kuningattareksi. Hänen kirjoittamistaan kirjoista 664 oli romanttista kaunokirjallisuutta. Kaikkiaan teoksia on myyty yli miljardi kappaletta ja kirjoja on käännetty kaikkiaan 36 kielelle.
Cartland oli myös poliitikko – hän istui yhdeksän vuoden ajan konservatiivina Hertfordshiren kreivikunnan valtuustossa. Cartland harrasti purjelentoa. Hän oli Louis Mountbattenin pitkäaikainen ystävä ja prinsessa Dianan äitipuoli Rainen äiti. Hän antoi haastatteluja vielä aivan viime hetkinään; hän eli 98-vuotiaaksi.
Lapset pitävät yllä Barbara Carlandin virallisia kotisivuja. Kirjailijalta oli jäänyt julkaisemattomia käsikirjoituksia 160 kappaletta, joita on julkaistu hänen kuolemansa jälkeen sekä tavallisina että e-kirjoina.
Edelgard Bulmahn
Edelgard Bulmahn (s. 4. maaliskuuta 1951) on saksalainen poliitikko. Hän syntyi Mindenissä, Nordrhein-Westfalenissa, ja on kuulunut vuodesta 1969 maan sosiaalidemokraattiseen puolueeseen.
Bulmahn on istunut Saksan liittopäivien jäsenenä vuodesta 1987. Hän toimi maansa koulutus- ja tutkimusministerinä vuosina 1998–2005.
Sam Perlozzo
Samuel Benedict ”Sam” Perlozzo (s. 4. maaliskuuta 1951) on yhdysvaltalainen baseballpelaaja ja -valmentaja. Hän oli Major League -tason toisena pesämiehenä 1970-luvun lopulla seuroinaan Minnesota Twins ja San Diego Padres.
Perlozzo toimi Baltimore Oriolesin joukkueenjohtajana vuosina 2005–2007. Hän on sen jälkeenkin valmentanut Seattle Marinersia.
Rotasaarenrilli
Rotasaarenrilli ("Zosterops rotensis") on uhanalainen varpuslintu.
Rotasaarenrilli kasvaa 10 cm pitkäksi. Sen vatsapuoli on sahraminkeltainen, selkäpuoli oliivinvihreä. Silmän ympärillä on valkoinen selvärajainen rengas.
Rotasaarenrilli on endeeminen laji Rota-saarella Pohjois-Mariaaneilla Tyynellämererellä, Havaijin ja Filippiinien välillä. Sen elinympäristöä ovat kosteat metsät. Lajin harvinaistumista ovat vauhdittaneet soveliaan elinympäristön katoaminen sekä saarelle asettuneet pedot.
Stan Lopata
Stanley Edward "Stan" Lopata (12. syyskuuta 1925 – 15. kesäkuuta 2013) oli yhdysvaltalainen baseballpelaaja. Hän oli kaksinkertainen tähdistöottelija (1955, 1956).
Lopata oli Major League -tason siepparina vuosina 1948–1958 Philadelphia Philliesissa ja 1959–1960 Milwaukee Bravesissa.
Michiganissa syntynyt oikeakätinen Lopata oli toisen maailmansodan veteraani.
Charles Dumas
Charles Dumas (12. helmikuuta 1937 Tulsa – 5. tammikuuta 2004 Inglewood) oli yhdysvaltalainen korkeushyppääjä. Hän voitti olympiakultaa vuoden 1956 kesäolympialaisissa.
Dumas oli ensimmäinen korkeushyppääjä, joka ylitti maagisena rajana pidetyn seitsemän jalan (213,36 cm) korkeuden 29. kesäkuuta 1956 Yhdysvaltain olympiakarsinnoissa. Hypyn ansiosta hän oli olympialaisten ennakkosuosikki ja hän veikin kultamitalin uudella olympiaennätystuloksella.
Hän osallistui toisiin olympialaisiinsa vuonna 1960 Roomassa, mutta loukkaantumisen takia hän jäi finaalissa kuudenneksi.
Dumas menehtyi syöpään 66-vuotiaana.
Richmond Landon
Richmond Landon (20. marraskuuta 1888 Connecticut – 13. kesäkuuta 1971 New York) oli yhdysvaltalainen korkeushyppääjä.
Landon voitti olympiakultaa vuoden 1920 kesäolympialaisissa Antwerpenissä. Hänen voittotuloksensa oli 193,5. Tulos oli niukasti parempi kuin Alma Richardsin vanha olympiaennätys 193.
Sangihenrilli
Sangihenrilli ("Zosterops nehrkorni") on uhanalainen varpuslintu. Lajista arvellaan olevan jäljellä alle 50 yksilöä.
Sangihenrilli kasvaa 12 cm pitkäksi. Sen vatsapuoli on muuten valkoinen, mutta rinta, kurkku ja pyrstän alapinta kirkkaankeltaiset, selkäpuoli oliivinvihreä. Otsa on musta, silmän ympärillä on valkoinen selvärajainen rengas.
Sangihenrilli on endeeminen laji Sangihen saarella Indonesiassa. Se elää ylänköalueen isolehtisten puiden muodostamassa metsässä, joka kasvaa 750–1 000 metrin korkeudessa.
Robert King
Robert Wade King (20. kesäkuuta 1906 Los Angeles, Kalifornia – 29. heinäkuuta 1965 Walnut Creek, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen korkeushyppääjä. Hän voitti olympiakultaa vuoden 1928 kesäolympialaisissa Amsterdamissa tuloksella 194 cm.
Mauritiuksenrilli
Mauritiuksenrilli ("Zosterops chloronothos") on uhanalainen varpuslintu. Vuonna 2002 lajia arveltiin olevan jäljellä enää 120 paria.
Mauritiuksenrilli kasvaa 10 cm pitkäksi. Sen vatsapuoli on vihertävänvalkoinen, selkäpuoli oliivinvihreä. Otsa on musta, silmän ympärillä on valkoinen selvärajainen rengas.
Mauritiuksenrilli on endeeminen laji Mauritiuksen saarella. Se elää ylänköalueen kosteissa metsissä, ja syö sekä hyönteisiä että mettä. Suurin osa elinalueesta on nykyisin osa Black River -kansallispuistoa.
The Prime Time of Your Life
The Prime Time of Your Life on Daft Punkin vuonna 2005 julkaistulla albumilla Human After All julkaistu kappale. Se on albumin toinen kappale ja siitä on tehty myös single. Kappaleen tyylilaji on pääasiassa teknoa, mutta myös electronica-vaikutteita löytyy. Kappale kestää yli 4 minuuttia ja lopussa kuulostaisi aivan kuin C-kasetti olisi hajoamassa.
César Cielo
César Augusto Cielo Filho (s. 10. tammikuuta 1987) on brasilialainen uimari ja olympiavoittaja. Hän syntyi Santa Bárbara d'Oestessa, São Paulon osavaltiossa, ja pääsi Yhdysvalloissa Auburnin yliopistoon Alabamaan.
Cielo voitti kolme kultamitalia vuoden 2007 Pan-Amerikan kisoissa. Nämä mitalit tulivat 50 metrin vapaauinnista, 100 metrin vapaauinnista ja 4 x 100 metrin vapaauintiviestistä. Cielo on voittanut myös useita NCAA-mestaruuksia sekä hopeamitalin lyhyen radan uinnin maailmanmestaruuskilpailuissa 2004 Indianapolisissa.
Pekingissä 2008 Cielo nousi palkintokorokkeelle kahdesti. Hän sijoittui jaetulle pronssisijalle yhdessä Yhdysvaltain Jason Lezakin kanssa 100 metrin vapaauinnissa. Lyhyemmällä matkalla 50 metrin vapaauinnissa Cielosta tuli Brasilian historian ensimmäinen uinnin olympiakultamitalisti. Rooman MM-kilpailuissa 2009 hän voitti kultaa 50 metrin vapaauinnissa ajalla 21,08 ja 100 metrin vapaauinnissa maailmanennätysajalla 46,91.
Cielo voitti Dubain lyhyen radan MM-kilpailuissa 2010 kultaa 50 metrin vapaauinnissa ajalla 20,51 ja 100 metrin vapaauinnissa ajalla 45,74. Lisäksi hän kuului Brasilian pronssijoukkueeseen 4 × 100 metrin vapaa- ja sekauintiviesteissä.
Cielo jäi dopingtestissä kiinni yleensä peiteaineena käytettävän furosemidin käytöstä Brasiliassa toukokuussa 2011. Hän kertoi saaneensa ainetta pilaantuneesta ravintolisästä, ja Brasilian liitto antoi hänelle vain varoituksen. Kansainvälinen uimaliitto FINA haastoi päätöksen, mutta urheilun kansainvälinen vetoomustuomioistuin CAS antoi Cielolle kilpailuluvan juuri ennen saman vuoden heinäkuun Shanghain MM-kilpailuja. Hän voitti kisoissa kultaa 50 metrin vapaauinnissa ajalla 21,52 ja saman matkan perhosuinnissa ajalla 23,10.
Cielo voitti Pan-Amerikan kisoissa 2011 kultaa 50 ja 100 metrin vapaauinnissa sekä 4 × 100 metrin vapaa- ja sekauintiviesteissä. Lontoon olympialaisissa 2012 hän sai pronssia 50 metrin vapaauinnissa ajalla 21,59.
Barcelonan MM-kilpailuissa 2013 Cielo voitti kultaa 50 metrin vapaauinnissa ajalla 21,32 ja 50 metrin perhosuinnissa ajalla 23,01. Dohan lyhyen radan MM-kilpailuissa 2014 hän voitti maailmanmestaruuden 100 metrin vapaauinnissa ajalla 45,75 sekä 4 × 50 ja 4 × 100 metrin sekauintiviesteissä. Lisäksi hän sai pronssia 50 metrin vapaauinnissa ja 4 × 50 metrin sekajoukkueiden vapaauintiviestissä. Budapestin MM-kilpailuissa 2017 hän saavutti hopeaa 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä. Hangzhoun lyhyen radan MM-kilpailuissa 2018 hän sai pronssia 4 × 100 metrin vapaauinti- ja 4 × 50 metrin sekauintiviesteissä.
Robot Rock
Robot Rock on Daft Punkin vuonna 2005 julkaistulla albumilla "Human After All" julkaistu kappale. Se on tyyliltään housea ja siinä on samplattu funkyhtye Breakwaterin kappaletta "Release the Beast". Kappale kestää noin 5 minuuttia ja siitä on tehty singlen lisäksi musiikkivideo.
Smack My Bitch Up
Smack My Bitch Up on brittiläisyhtye The Prodigyn kappale. Se julkaistiin heidän The Fat of the Land-studioalbumin kolmantena ja viimeisenä singlenä marraskuussa 1997. Mixmagin lukijat valitsivat kappaleen kaikkien aikojen kolmanneksi parhaimmaksi dance-levytykseksi. Vaikka kappale ei ollut yhtä suuri kaupallinen menestys kuin heidän aiemmat singlet, se sai aikaan kultti-ilmiön.
Kappale aiheutti paljon kiistelyä sen nimen sekä videon takia, videon sisältäessä kohtauksia juovuttelusta sekä huumeidentäytteisestä liikaseksuaalisuudesta ja väkivallasta.
Ennen singlen julkaisemista Liam Howlettille ehdotettiin kolmea erilaista remixversiota kappaleeseen liitettäväksi. Niistä yksi oli Jonny L:ltä, yksi DJ Hypelta ja yksi Slackeriltä. Howlett päätyi valitsemaan DJ Hypen remixin singlessä julkaistavaksi versioksi. Jonny L:n remixversio julkaistiin ilmaisella CD:llä, joka tuli Muzik-aikakauslehden tammikuun numeron yhteydessä vuonna 1998. Slackerin remixversiota ei koskaan julkaistu virallisesti, vaikka sitä jaettiin white labelinä harvinaisissa ja rajoitetuissa erissä.
Breathe (The Prodigyn kappale)
Breathe on The Prodigyn 1. heinäkuuta 1997 julkaistulta albumilta The Fat of the Land julkaistu kappale. Kappale kestää yli 5 minuuttia, se on levyn toinen kappale ja siitä on tehty musiikkivideo ja single jotka molemmat julkaistiin liki vuotta ennen albumia eli marraskuussa 1996.
Firestarter
Firestarter on The Prodigyn tekemä musiikkikappale, joka ilmestyi The Fat of the Land -albumilla vuonna 1997 ja singlenä vuonna 1996. Kappaleesta on tehty myös musiikkivideo ja single. Kappaleen musiikkivideo on kuvattu Isossa-Britanniassa, Lontoossa, Aldwychin hylätyn metroaseman tunnelissa.
Steyr-Solothurn S1-100
Steyr-Solothurn S1-100 (tunnettu myös nimillä Steyr MP.30, MP.34, m/935 ja MP-34(ö)) on itävaltalainen konepistooli. Se on toimintamekanismiltaan massasulkuinen ja avoimelta lukolta kerta- ja sarjatulta ampuva.
S1-100 perustuu Louis Stangen saksalaiselle Rheinmetall -asetehtaalle suunnittelemaan prototyypiksi jääneeseen MP.19 -konepistooliin ja sen vuonna 1924 paranneltuun versioon.
Rakenteeltaan kalliita koneistuksia vaatinutta asetta valmistettiin vuosien 1929–1940 välisenä aikana.
Koska Versailles'n rauha rajoitti saksalaista asesuunnittelua ja valmistusta, Rheinmetall osti vuonna 1929 pienen sveitsiläisen "Waffenfabrik Solothurn" -asetehtaan ase-prototyyppiensä viimeistelemiseksi. Solothurnilta kuitenkin puuttui kapasiteetti aseitten teolliseen tuotantoon, joten Rheinmetall perusti yhdessä itävaltalaisen "Waffenfabrik Steyr"in kanssa Zürichissä "Steyr-Solothurn Waffen AG" -yhtiön Rheinmetallin ja Solothurnin suunnittelemien, ja Steyrin valmistamien aseitten myyntiyhtiöksi.
Ensimmäisenä aseen otti käyttöönsä Itävallan poliisi vuonna 1930 9×23 Steyr -kaliiperisena nimikkeellä Steyr MP.30. Itävallan armeija puolestaan otti sen palveluskäyttöönsä nimikkeellä MP.34, mutta valitsi kaliiperiksi tehokkaamman 9×25 Mauser -kaliiperin.
Latinalaisen Amerikan maista asetta ostivat Chile, Bolivia, Uruguay ja El Salvador; näitä markkinoita varten Steyr tuotti siitä myös .45 ACP kaliiperista versiota, jonka tunnusmerkki on etutukin alle asennettu lisäpistoolikahva. Pieniä määriä myytiin Kiinaan 7,63×25 Mauser -kaliiperisena.
Portugali osti sitä vuonna 1938 poliisikäyttöön 7,65 mm Parabellum -kaliiperisena nimikkeellä Steyr m/935 ja vuonna 1942 lisää 9×19mm Parabellum/Luger kaliiperisena.
Saksa liitettyä Itävallan itseensä vuonna 1938 suuri osa MP.30 ja MP.34 -konepistooleista muutettiin 9x19mm Parabellum/Luger kaliiperisiksi ja jaettiin saksalaisjoukoille nimikkeellä MP-34(ö), jonka pääasiallisia käyttäjiä olivat saksalaiset poliisiyksiköt ja Waffen-SS.
Asetta valmistettiin noin vuoteen 1941, jolloin myös Steyr siirtyi valmistamaan MP-40 -konepistoolia, joka syrjäytti valmistuksesta kaikki muut Saksan käytössä olleet konepistoolimallit.
Kara DioGuardi
Kara Elizabeth DioGuardi (s. 9. joulukuuta 1970 Ossining, New York) on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä. Hän on tehnyt musiikkia useille maailmanlaajuisesti tunnetuille esiintyjille, joiden joukossa ovat Christina Aguilera, Paris Hilton, Avril Lavigne, Britney Spears, Ashlee Simpson, Laura Pausini, Jessica Simpson ja Lindsay Lohan.
Duken yliopistosta valmistunut DioGuardi on toisinaan laulanut myös taustalauluja. Hänen sukujuurensa ovat Albaniassa ja Italiassa, ja hänen isänsä Joseph J. DioGuardi on tunnettu poliitikko.
DioGuardi toimi myös tuomarina "American Idol" -televisiosarjassa 8. sekä 9. tuotantokaudella.
Gotta Build a Railroad, Gotta Build a Train
Gotta Build a Railroad, Gotta Build a Train on Kari Peitsamon ja Risto-yhtyeen EP, joka julkaistiin 11. heinäkuuta 2007.
EP sisältää neljä Kari Peitsamon tekemää uutta laulua, joista ainoastaan nimikappale on mukana elokuussa 2007 julkaistulla "The Second Coming of Mr. Jesus H. Christ" -albumilla. Muut kolme ovat demo-äänityksiä, joista levytettiin albumia varten uudet versiot, lukuun ottamatta "Let's Puliukkoa", joka ei löydy albumilta.
Alun perin Peitsamo ja levyn julkaisija ehdottivat singleksi "Back in the DDR" -kappaletta, mutta tuottaja Risto Ylihärsilä halusi yllätyksellisempää materiaalia edustavan "Gotta Build a Railroad, Gotta Build a Train" -kappaleen levylle.
Single nousi ilmestyttyään myös Suomen viralliselle singlelistalle ja oli parhaimmillaan sijoilla 18.-20.