Ignatios
Ignatios Antiokialainen (kuoli noin 98–117) oli Antiokian kolmas patriarkka Pietarin ja Euodioksen (kuoli noin 68) jälkeen. Eusebios ("Kirkkohistoria" II.iii.22) sanoo, että Ignatios seurasi Euodiosta. Theodoretos ("Dial. Immutab.", I, iv, 33a) sanoo, että Pietari itse nimesi hänet Antiokian piispaksi, tehden hänet suoraan apostolien seuraajaksi. Ignatios lasketaankin apostolisten isien joukkoon.
Ignatios kutsui itseään myös nimellä "Theoforos" (”Jumalan kantaja” tai ”Jumalan kantama”: sanasta "foros", kantaa, Gyllenberg, joista ensin mainittu todennäköisin. Viimeksi mainittu perustuu varhaiskristilliseen legendaan, jossa hän olisi yksi niistä lapsista, jotka Jeesus otti syliinsä ja siunasi, Mk 10:16). Hänen oli todennäköisesti sekä apostoli Pietarin että apostoli Johanneksen opetuslapsi. Hänet lasketaan pyhimykseksi sekä katolisessa kirkossa, joka viettää hänen muistopäiväänsä 1. helmikuuta, että ortodoksisessa kirkossa, joka viettää sitä 20. joulukuuta.
Roomalaiset pidättivät Ignatioksen Antiokiassa, ja hänet kuljetettiin Roomaan. Häntä vartioi koko matkan ajan kymmenen sotilasta, joita hän kutsui leopardeiksi. Matkan aikana Ignatioksen annettiin tavata paikallisia kristittyjä ja kirjoittaa kirjeitä. Hän kirjoitti muun muassa Efesoksen, Magnesian, Trallesin, Filadelfeian, Smyrnan ja Rooman seurakunnille sekä Polykarpokselle. Perimätiedon mukaan hän oli ensimmäinen kristitty joka kuoli marttyyrinä Colosseumilla.
Ignatioksen pidättämisestä, kärsimyksestä ja marttyyrikuolemasta on olemassa kirjoitus "Martyrium Ignatii". Se on yksityiskohtainen, mutta todennäköisesti väärennetty. Se esittää olevansa silminnäkijäkertomus, jonka ovat kirjoittaneet Ignatioksen toverit Filon Kilikialainen, Tarsoksen diakoni, ja Rheus Agathopus, syyrialainen.
"Martyrium Ignatii" -kirjoituksen luotettavin versio on 900-luvulta peräisin oleva "Codex Colbertinus" (Pariisi), joka päättyy kyseiseen kirjoitukseen. Se kuvaa Ignatioksen ja Trajanuksen välistä vastakkainasettelua, joka on tyypillinen marttyyrien elämäkerroille, sekä pitkää pääosin maareittiä kuljettua matkaa Roomaan.
Marttyyrikuoleman jälkeen hänen toverinsa kuljettivat hänen maalliset jäännöksensä takaisin Antiokiaan ja ne haudattiin ensin kaupungin muurien ulkopuolelle, mutta keisari Theodosius II:n käskystä ne siirrettiin Tykhen temppeliin, josta tehtiin Ignatiokselle omistettu kristitty kirkko. Vuonna 637 pyhäinjäännökset siirrettiin Pyhän Klemensin kirkkoon Roomaan.
Ignatiokselta on säilynyt seitsemän kirjettä, jotka myös Eusebios mainitsee:
Ignatioksen kirjeet ovat olleet tärkeää todistusaineistoa kristitylle teologialle, sillä kirkon historian ensimmäisiltä kahdelta vuosisadalta on säilynyt hyvin vähän kirjoituksia. Kirjeet on selvästi kirjoitettu kiireellä ja ilman erityistä suunnitelmaa, ja ajatukset seuraavat niissä toisiaan epäjärjestelmällisesti.
Ignatioksen pääteemana on, että kussakin seurakunnassa tulee olla piispa, jolle kaikkien tulee olla uskollisia. Hänen apunaan ovat seurakunnan vanhimmat eli presbyteerit, toisin sanoen papit ja diakonit. Kristillisyyttä tulee katsoa hänen mukaansa vahvan hierarkian kannalta, jossa näillä työtehtävillä on tarkat erilliset toimensa. Ignatioksen kirjeiden aitous kyseenalaistettiin pitkään, sillä seurakunnan vallan kolmijaon ajateltiin olevan vanhempaa perua. Vaikka Ignatios antaa selkeän kuvan seurakunnan johtajuudelle, ovat piispa ja presbyteeri vanhempia käsitteitä. Ignatios myös painottaa ehtoollisen merkitystä, kutsuen sitä ”kuolemattomuuden lääkkeeksi”.
Ignatios osoittaa kirjeissään suurta halua kuolla marttyyrinä, ja kertoo asiasta hyvin kuvaannollisesti, mikä saattaa nykyajan lukijasta tuntua oudolta. Hänen pelastusoppinsa mukaan pelastus on kuitenkin pelastusta nimenomaan kuoleman voimasta ja pelosta. Hänestä marttyyrikuolemasta pakeneminen olisi siis kuolemanpelkoa ja asettumista takaisin kuoleman voiman alle.
400-luvulle tultaessa kirjeiden kokoelmaan oli lisätty väärennettyjä kirjeitä, ja alkuperäisiin kirjeisiin oli lisätty tekstiä. Näin Ignatioksesta yritettiin tehdä ratkaisijaa väärennösten tekoaikana esiintyneisiin teologisiin kiistoihin. Väitetty silminnäkijäkuvaus hänen marttyyrikuolemastaan on todennäköisesti syntynyt samana aikana.