Vaihtoehtoliike Itu
Vaihtoehtoliike Itu oli 1980-luvulla toiminut suomalainen poliittinen ja filosofinen järjestö, jonka juuret ulottuivat 1970-luvulla toimineeseen maolaiseen liikkeeseen.
Itu arvosteli 1980-luvulla muun muassa suomettumista ja Neuvostoliittoa, kuten oli aiemmin tehnyt myös vuonna 1979 lakkautettu Marxilais-leniniläiset ryhmät (MLR).
Itu ei kuitenkaan ollut samalla tavalla poliittinen liike kuin edeltäjänsä, koska se perustamisensa ja tavoitteidensa suhteen oli täysin erilainen, olennaisesti elämänfilosofinen liike.
Vaihtoehtoliike Itu perustettiin MLR:n raunioille vuonna 1979.
”Vaihtoehtoliike Idun perustimme MLR:n kaatumisen jälkeen ensisijaisesti tyydyttämään omaa kulttuuriharrastustamme sekä elämäntapakeskustelujemme pohjaksi. Vasta myöhemmin otimme mukaan myös yhteiskunnalliset kysymykset kaikessa laajuudessaan.”
Itu järjesti syksyllä 1979 paneelitilaisuuksia, joihin kutsuttiin mukaan eri mielipidesuunnan edustajia, mm. Dan Steinbock, Pertti Lindfors, Sakari Hänninen, Yrjö Haila, Pekka Sundell, Ville Komsi, Maukka Perusjätkä. Keskustelutilaisuuksista julkaistiin alkupuheenvuorot ja kommentit vihkoina, aiheina esimerkiksi "Vieraantuneisuus tämän ajan pääongelma?", "Ympäristöliike tärkein joukkoliike?", "Punk mitä kapinaa?"; "Ihmiskuva eri aatevirtauksissa ja tämän ajan todellisuudessa" ja "Keskustelua ”Itu-filosofiasta”". Lisäksi julkaistiin useampia Matti Puolakan elämänfilosofisia Itu-julistuksia (Matti Puolakka: "101 teesiä typeryydestä ja muita teesejä muista aiheista", 1979) ja jäsenten tekemiä runoja. Pidettiin illanviettoja, viikonloppuseminaareja, kesäleirejä. Osa jäsenistä oli mukana mun muassa Koijärvi-liikkeessä ja Puolan Solidaarisuus-liikkeen suomalaisissa tukiryhmissä.
Itu jatkoi edelleen tutkimus- ja julkaisuohjelmaa, josta kehittyi marxismin kaikkien suuntausten ja marxilaisen ajattelutavan peruskäsitteiden systemaattinen kritiikki. 80-luvun lopulle tultaessa teoria kehittyi marxismin raamien yli.
Idun periaateohjelma länsimaissa rakennettavalle uudentyyppiselle yhteiskunnalliselle liikkeelle 1970–80-lukujen vaihteessa, "Itu-filosofia", voidaan kiteyttää seuraaviin ajatuksiin:
Aatteellisesti Itu osin lepäsi edelleen marxismi-leninismi-Mao Zedongin ajattelussa. Toisaalta liikkeen tavoite oli kääntää MLM:n ajattelu ylöslaisin. Vaihtoehtoliike Idun mukaan kulttuurivallankumous merkitsi proletaaristen vallankumousten ajan päättymistä ja uuden murroskauden alkua. Tämän katsottiin vaativan uudenlaista ajattelua ja päättyneen vaiheen kaikinpuolista kritiikkiä. Itu kuitenkin tunnusti sosialistisen maailmanliikkeen saavutukset ihmiskunnan kehityksessä.
Idun yhteiskunnalliset näkemykset liittyivät sosialismin romahdukseen ja ennen kaikkea Kiinan kulttuurivallankumouksen epäonnistumisen syihin. Idulla oli 80-luvulla aivan erilainen käsitys Neuvostoliiton ja Kiinan tilanteesta ja kehityksen suunnasta kuin kenelläkään muulla Suomessa. Ennakoinnit kummankin maan kehityksestä osuivat suuntaa-antavasti täysin oikeaan.
Matti Puolakka esitti 1970-luvun lopussa ja 80-luvun alussa, että Kiinaan oli palautunut kapitalismi, koska Kiinan Kommunistisen Puolueen keskuskomitean päätöslauselmassa joulukuussa 1978 hyväksyttiin ns. ”tuotantovoimien teoria”. Dengismi vei Puolakan mukaan maan toivottomaan korruptioon ja sitä tietä sisäisiin levottomuuksiin.
Neuvostoliittoa arvosteltiin marxilaisin käsittein - ts. sen ”omilla aseilla”. Tämä oli itulaisten oman käsityksen mukaan eräs syy siihen, että kyettiin näkemään se valtava sanojen ja tekojen ristiriita ja valhe, johon neuvostovalta perustui. Sellaisella vallalla ei loppujen lopuksi ole legitimiteettiä eikä se voi kestää.
1970-luvun lopulla Matti Puolakka ennakoi Neuvostoliiton taloudellisen alamäen, tulevan romahduksen ja neuvostoimperiumin hajoamisen. Tämä näkemys analyyttisine perusteluineen esitettiin ensimmäisen kerran vaihtoehtoliike Idun talvileirillä vuodenvaihteessa 1981-82 ja julkaistiin Ituja-lehdessä v. 1982. Tämän jälkeen Matti Puolakka palasi aiheeseen esseessä ”Näkemyksemme” (Itu-tiedote 1/85), jossa hän ennakoi Neuvostoliiton romahtavan 4-8 vuoden sisällä.
Idussa tunnustettiin avoimesti marxismin olevan kriisissä ja sosialismin epäonnistuneen, mutta samalla marxilaiselle ajattelutraditiolle annettiin suuri arvo. Idulla oli esittää näkemys marxismin kriisin ja sosialististen maiden epäonnistumisen syistä – ja siitä, miten ongelmat sosialistisissa maissa ja läntisessä jälkiteollisessa yhteiskunnassa ovat samankaltaiset.
”Sellainen ajattelutapa, joka oli kaikkein tehokkain alikehittyneissä oloissa ankaraa fyysistä sortoa vastaan toimitta­essa, muuttuu taan­tumuksel­liseksi niiden ongelmi­en edessä, jotka tänään lännessä vallit­se­vat, tai joi­hin sosialis­tiset maat tör­mäsivät sen jäl­keen, kun alustava ta­loudel­linen vakaus oli saavutettu - siinä on pähkinän­kuoressa to­tuus tästä vuosisadas­ta!”
Idun piirissä katsottiin, että maoismin kritiikki on avain marxismin kritiikkiin. Korostettiin yleisen ihmisolemuksen hahmottamisen merkitystä nykyoloissa toisin kuin yleensä on ollut marxismin ja erityisesti kommunististen virtausten piirissä. Idun pääteemaksi muodostui väite, että sosiaalipsykologisen oikeudenmukaisuuden tajun tulisi olla keskeinen lähtökohta. Marxismiin ei edes sisälly tämäntapaisia käsitteitä.
Itu lakkautettiin tietoisella päätöksellä vuonna 1989, koska sen piirissä versoneet uudet ajatukset katsottiin riittämättömiksi. Tuolloin ei tiedetty miten nykyoloissa tulisi rakentaa yhtäältä yhteiskuntafilosofista liikettä ja toisaalta elämänfilosofista liikettä. Idun kokemukset antoivat kuitenkin vahvan pohjan uudelle ohjelmalle.