hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Viides kolonna
Viides kolonna on sanonta, jolla tarkoitetaan salaista ryhmää, joka toimii valtiota tai organisaatiota vastaan sen sisäpuolelta, yleensä jonkin ulkoisen vihollisen hyväksi. Nimitystä voidaan käyttää jonkin vähemmistön – esimerkiksi tietyn aatteen tai uskonnon kannattajien tai etnisen ryhmän – leimaamiseen epäluotettaviksi kansalaisiksi.
Sanonta on peräisin fasistikenraali Emilio Molan vuonna 1936 Espanjan sisällissodan aikana pitämästä radiopuheesta. Kansallismielisten puolella taistellut kenraali Mola marssi tuolloin neljän kolonnallisen kanssa kohti Madridia ja kutsui kaupungin sisäpuolella toimivia kannattajiaan viidenneksi kolonnakseen. Käsite yleistyi vuonna 1938 julkaistusta Ernest Hemingwayn näytelmästä ”Viides kolonna”.
Myöhemmin käsite on vakiintunut tarkoittamaan yleensä ottaen ryhmän sisällä toimivia pettureita, jotka sopivassa tilaisuudessa liittyvät viholliseen.
Ranskan Indokiina
Ranskan Indokiina oli Ranskan siirtomaa vuosina 1887–1953. Sen alue käsitti nykyisten Vietnamin, Laosin ja Kambodžan valtioiden alueet. Siirtomaan pääkaupunkina toimi ensin Saigon vuosina 1887–1901, minkä jälkeen pääkaupunki siirrettiin Hanoihin.
Alue joutui Japanin haltuun toisessa maailmansodassa. Sodan jälkeen Ranska ei enää saanut aluetta takaisin hallintaansa yrityksestä huolimatta (Indokiinan sota). Geneven konferenssissa vuonna 1954 Ranska joutui viimein luopumaan alueesta, jolloin Vietnam, Laos ja Kambodža itsenäistyivät.
Eläinten osista
Eläinten osista ( ; ) on Aristoteleen kirjoittama eläinopillinen teos. Se käsittää neljä kirjaa. Teos selvittää, kuinka kukin laji kehittyy sellaiseksi kuin se on, sekä kehityksen syyt. Aristoteles katsoi kunkin lajin kehittyvän lajin ajatuksesta kohti sen perimmäistä tarkoitusta. Tämä kehitys ilmenee eläimen muotoutumisena.
Titzen ("de Arist. Opp.Serie", s. 55–58) mukaan teoksen ensimmäinen kirja muodostaa johdannon kaikille sen jälkeen tuleville eläinopillisille teoksille. Teosta "Eläinten syntymisestä" voidaan pitää teoksen jatkona.
Eläinten syntymisestä
Eläinten syntymisestä (; ) on Aristoteleen kirjoittama eläinopillinen teos. Se sisältää viisi kirjaa. Teos käsittelee eläinten syntymistä ja kehittymistä, sekä siihen liittyviä elimiä. Viides kirja ei kuitenkaan ole alun perin kuulunut samaan teokseen. Se käsittelee muutoksia, joista ruumiin eri osat kärsivät.
Kosmologinen vakio
Kosmologinen vakio (merkitään yleensä suurella lambdalla Λ) esiintyy Albert Einsteinin yleisessä suhteellisuusteoriassa. Vakion yksikkö on 1/sekunti, ja se on verrannollinen tyhjiön energiatiheyteen ρ:
missä
Kosmologinen vakio voi olla joko positiivinen, negatiivinen tai nolla. Koska kosmologinen vakio toimii eräänlaisena "antipainovoimana", positiivinen kosmologinen vakio aiheuttaa avaruuden laajenemisen kiihtyvällä nopeudella (katso pimeä energia). Einstein lisäsi vakion yhtälöihinsä, koska oli tyytymätön siihen, että ne eivät sallineet vakaata maailmankaikkeutta. Jos universumin ainetiheys olisi riittävän suuri (kuten se näytti olevan), painovoima aiheuttaisi maailmankaikkeuden romahtamisen kasaan, minkä tasapainottamiseksi kosmologinen vakio otettiin kuvaan mukaan.
Pian Einsteinin jälkeen kävi kuitenkin ilmi muun muassa Edwin Hubblen havainnoista, että maailmankaikkeus laajenee. Einstein hylkäsi kosmologisen vakion ja kutsui sitä "elämänsä suurimmaksi munaukseksi". Ironisesti hän oli kuitenkin kaukaa viisas, sillä 1990-luvulla tehdyt supernovahavainnot osoittivat maailmankaikkeuden laajenevan kiihtyvällä nopeudella. Tämä voidaan selittää olettamalla kosmologinen vakio hyvin pieneksi, mutta kuitenkin nollasta poikkeavaksi. Kiihtyvästi laajeneva maailmankaikkeus voidaan selittää myös esimerkiksi kvintessenssillä, mutta kosmologinen vakio on "taloudellisin" ja siksi parhaana pidetty selitys.
Nykyfysiikan suurimpia ongelmia on se, että useimmat kvanttikenttäteoriat antavat kosmologiselle vakiolle valtavan suuren arvon. Ei tiedetä, kuinka havaintojen mukainen pienen pieni kosmologinen vakio saadaan johdettua hiukkasfysiikasta. Jotkut fyysikot, esimerkiksi Steven Weinberg, uskovat, että tyhjiöenergian arvo voidaan selittää vain antrooppisella periaatteella.
Bhinneka Tunggal Ika
Bhinneka tunggal ika on Indonesian valtion tunnuslause. Se on vanhaa jaavan kieltä ja se käännetään usein vapaasti "erilaisuudessaan yhtenäinen". Tunnuslause tulee eräästä Mpu Prapañcan noin 1300-luvulla kirjoittamasta runosta.
Ihmisen lihaksisto
Ihmisen lihaksisto koostuu yli 600 lihaksesta. Lihasten osuus koko kehon painosta on miehillä keskimäärin 40 % ja naisilla 35 %. Ihminen käyttää luurankolihaksistoaan ennen kaikkea liikkumiseen, mutta myös sileät lihakset sekä sydänlihas ovat tärkeä osa joidenkin elinjärjestelmien toimintaa. Lihaksen käyttötarkoitus vaikuttaa siihen, koostuuko se nopeista vai hitaista lihassoluista.
Matt Damon
Matthew Paige ”Matt” Damon (s. 8. lokakuuta 1970 Cambridge, Massachusetts, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja Oscar-palkittu elokuvakäsikirjoittaja. Hänet tunnetaan muun muassa CIA-agentti Jason Bournen roolistaan elokuvissa "Medusan verkko" (2002), "Medusan isku" (2004), "Medusan sinetti" (2007) ja "Jason Bourne" (2016) sekä menestyselokuvista "Pelastakaa sotamies Ryan" (1998), "Ocean’s Eleven – korkeat panokset" (2001), "The Departed" (2006) ja "Will Hunting" (1997), josta hänet palkittiin yhdessä Ben Affleckin kanssa parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen Oscarilla.
Matt Damon syntyi Cambridgen kaupungissa Massachusettsissa. Hänellä on englantilais-skotlantilais-suomalais-ruotsalais-walesilaiset sukujuuret. Hänen äitinsä isällä, alkuperäiseltä sukunimeltään Pajari, on juuret Suomessa. Damonin isä Kent Damon oli pankkiiri ja kiinteistönvälittäjä, hänen äitinsä Nancy Carlsson-Paige taas varhaiskasvatuksen professori. Damonilla on myös vanhempi veli.
Damon aloitti näyttelemisen jo koulussa. Hänen koulunsa teatteriryhmä voitti kilpailuja useilla näytelmäfestivaaleilla. Damonin ensimmäinen elokuva oli romanttinen komedia "Mystic Pizza" (1988). Hän pääsi opiskelemaan Harvardin yliopistoon, mutta jätti koulun kesken kuvauksia varten ja muutti Los Angelesiin tavoittelemaan näyttelijän uraa.
Damon näytteli pienissä rooleissa, kunnes sai ison osan elokuvassa "Geronimo" (1993), jossa näyttelivät myös Gene Hackman ja Jason Patric. Hän sai kiitosta heroiiniriippuvaisen sotilaan roolista elokuvassa "Tulikokeessa" (1996). Ystävänsä Ben Affleckin kanssa Damon käsikirjoitti elokuvan "Will Hunting" (1997), joka kertoo kasvutarinan matemaattiseksi neroksi osoittautuvasta nuoresta kapinallisesta. Damonin rinnalla pääosissa esiintyivät Robin Williams ja Damonin tuolloinen seurustelukumppani Minnie Driver. Damon ja Affleck saivat elokuvasta parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen Oscarin.
Damon on usein luokiteltu tyypilliseksi ”kauniiksi pojaksi”, vaikka hän on tehnyt monipuolisia roolisuorituksia. Niihin kuuluvat esimerkiksi homoseksuaalinen sosiopaatti Tom Ripley elokuvassa "Lahjakas herra Ripley" (1999), kunniallinen sotilas elokuvassa "Pelastakaa sotamies Ryan" (1998) ja langennut enkeli elokuvassa "Dogma" (1999), jossa hänen vastanäyttelijänään oli jälleen Ben Affleck. Myös elokuvat "Medusan verkko" (2002) sekä "Ocean’s Eleven – korkeat panokset" (2001), "Ocean’s Twelve" (2004), "The Departed" (2006) sekä "The Good Shepherd" (2006) ovat olleet menestyksiä.
Damon on myös tehnyt vierailevia rooleja televisiosarjoissa, kuten "Will & Grace" ja "30 Rock".
Vuonna 2015 Damon näytteli astronauttia elokuvassa "Yksin Marsissa", josta hänet palkittiin parhaan miespääosan Golden Globella.
Damon meni 9. joulukuuta 2005 naimisiin Luciana Barroson kanssa New Yorkissa. Pariskunnalla on kolme yhteistä lasta, tyttäret Isabella (s. 11. kesäkuuta 2006), Zia (s. 20. elokuuta 2008) ja Stella (s. 20. lokakuuta 2010). Barrosolla on myös yksi lapsi entisestä liitostaan.
Suopuhe
Suopuhe on ilmainen, LGPL-lisenssin alla julkaistu suomenkielinen äänitietokanta Festival-puhesyntetisaattoriin. Festival on ilmainen puhesyntetisaattori, joka käyttää ulkopuolisia äänitietokantoja.
Suopuheen äänet perustuvat difonikonkatenaatioon, jossa aikaisemmin nauhoitettuja äännepareja mallinnetaan matkapuhelimissa käytetyn lineaarisen ennustamisen (LPC) avulla. Suopuheen ohella kehitettiin lisäksi erillinen Perlillä toimiva tekstinlavennusmoduuli, joka korvaa tekstissä esiintyvät numerot, lyhenteet ja muut ongelmatapaukset niiden lukukelpoisilla vastikkeilla, jotta syntetisaattori osaisi lukea ne oikein.
Suopuhe sisältää mies- ja naisäänen. .
Suopuhe on toteutettu TEKESin rahoittaman "Finnish Speech Technology: A Multidisciplinary Project" -hankkeen sisällä. Projekti päättyi huhtikuun 2003 lopussa.
Sininen enkeli (drinkki)
Sininen enkeli on makea drinkki. Sinisessä enkelissä on Parfait Amour -likööriä, vodkaa ja sitruunalimonadia. Juoma valmistetaan rakentamalla highball-lasiin. Parfait Amour antaa juomalle violetin värin.
Origin of Symmetry
Origin of Symmetry on Musen toinen studioalbumi, joka julkaistiin 17. heinäkuuta 2001. Tuottajana oli jälleen John Leckie. Matthew Bellamy on säveltänyt ja kirjoittanut kaikki kappaleet paitsi "Feeling Goodin", joka on cover Leslie Bricussen ja Anthony Newleyn 1965 säveltämästä kappaleesta. Singleinä levyltä julkaistiin raidat "Plug in Baby", "New Born", "Bliss", "Hyper Music" ja "Feeling Good", joista kaksi viimeksi mainittua kahden A-puolen singlenä.
Absolution
Absolution on brittiläisen rockyhtye Musen kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 15. syyskuuta 2003. Yhdysvalloissa julkaisijana toimi Taste Music Limited 23. maaliskuuta 2004. Matthew Bellamy sai kirjoitus- ja sävellysapua ensi kertaa Dominic Howardilta ja Chris Wolstenholmelta, yhtyeen rumpalilta ja basistilta.
Albumi debytoi Suomessa virallisen albumilistan sijalla 12, ja pysyi listalla yhteensä kymmenen viikkoa.
15. ”Fury” – 5:02
Potkuriturbiini
Potkuriturbiini (engl. "turboprop engine", puhekielessä joskus "turboproppi") on lentokoneissa käytettävä kaasuturbiinivoimalaite.
Potkuriturbiini on pääperiaatteiltaan samankaltainen kuin suihkumoottori. Suihkumoottorissa (engl. "jet engine" tai "turbojet") pyritään kuitenkin kehittämään työntövoimaa kiihdyttämällä palokaasu korkeaan nopeuteen ja siinä turbiinia käytetään vain moottorin sisäiseen tarkoitukseen eli imuilmaa polttokammioon pumppaavan ahtimen pyörittämiseen. "Puhallinmoottorissa" (engl. "turbofan") turbiinilla pyritään lisäksi ottamaan talteen akselitehoa ohivirtauspuhaltimen käyttöön, joskin merkittävä osa työntövoimasta saadaan edelleen pakokaasuvirrasta. "Potkuriturbiinimoottorissa" pyritään kehittämään mahdollisimman paljon potkuria pyörittävää akselitehoa pakokaasusuihkusta aiheutuvan työntövoiman (ns. jäännöstyöntövoima) ollessa toissijainen. Potkuriturbiineja ja sen kaltaisia voimalaitteita käytetään yleisesti lentokoneiden, helikopterien sekä ilmatyynyalusten moottorina.
Potkuriturbiinin ulostuloakseliin on alennusvaihteen välityksellä kytketty potkuri, jonka pyörittämiseen tuotettu akseliteho käytetään. Ulostuloakseli voi olla joko sama akseli, jolla moottorin ahdin ja turbiini pyörivät, tai myös erillinen, yleensä ahdinakselin kanssa sisäkkäinen akseli, jolla on oma turbiininsa (ns. tehoturbiini). Jälkimmäisellä tavalla saadaan toisaalta potkurin ja toisaalta ahtimen ja sitä käyttävän turbiinin (eli ns. kaasugeneraattorin) kierrosluvut riippumattomiksi toisistaan.
Potkuriturbiinimoottorin tuottama akseliteho ilmoitetaan yleensä akselihevosvoimina (engl. "shaft horsepower", lyh. "shp"). Käytännössä potkuriturbiinilentokoneissa osa työntövoimasta saadaan myös pakokaasusuihkusta. Mikäli tämä ns. jäännöstyöntövoima halutaan myös ilmaista tehona, käytetään laskennallisesti saatua yksikköä "ekvivalentti akselihevosvoima" (engl. "equivalent shaft horsepower", lyh. "eshp").
Lentokoneissa potkuriturbiini on syrjäyttänyt yleisesti mäntämoottorin kaikkein pienimpiä koneita lukuun ottamatta. Ensimmäinen potkuriturbiinilla varustettu sarjatuotantokone oli Vickers Viscount, joka Rolls-Royce Dart-moottoreilla varustettuna osoitti potkuriturbiinin erinomaiset ominaisuudet: se säästi polttoainetta verrattuna suihkumoottoriin ja tarjosi silti saman luotettavuuden. Tehopainosuhde oli myös erinomainen. Lentokoneissa potkuriturbiinin tärkein kilpailija on ohivirtausperiaatteella toimiva suihkumoottori eli puhallinmoottori, joka kehittyi 1970-luvulla.
Turbiinimoottoriksi (engl. "turboshaft engine") kutsutaan potkuriturbiinin kaltaista voimalaitetta, jonka akselitehoa käytetään kuitenkin muuhun kuin potkurin pyörittämiseen. Turbiinimoottoria käytetään erityisesti helikoptereissa.
Maakäytössä eli varavoimalaitoksissa ja maa- ja merikulkuneuvojen voimanlähteenä nimitetään potkuriturbiinin ja turbiinimoottorin kaltaista voimalaitetta kaasuturbiiniksi.
Kansanturvamusiikkikomissio
Kansanturvamusiikkikomissio eli KTMK on Oulussa vuosina 1983-1986 vaikuttanut rock-yhtye. Yhtye julkaisi olemassaolonsa aikana kaksi levyä, LP:n "666" (1985) sekä EP:n "Seitsemäs pasuuna" (1986). Lisäksi yhtyeen musiikkia kuullaan vuonna 1984 julkaistulla kokoelmalla "Yalta Hi-Life".
Yhtyeen hajottua keväällä 1986 osa yhtyeen jäsenistä perusti uuden yhtyeen Radiopuhelimet, joka toimii edelleen. Radiopuhelimet on soittanut joitain kertoja pelkistä KTMK:n biiseistä koostuvia keikkoja, joista yksi on julkaistu DVD:nä. Radiopuhelimet on levyttänyt KTMK:n kappaleet "K" sekä "Joskus olen leivonnainen", joista aiempaa KTMK ei levyttänyt olemassaolonsa aikana.
Australianvesirotta
Australianvesirotta ("Hydromys chrysogaster") on alkuperäinen australialainen istukkanisäkäs.
Australianvesirotan väritys vaihtelee lähes mustasta kullanruskeaan ja tummanharmaaseen. Alapuoli voi olla ruskea, keltainen, valkea tai jopa kirkkaan oranssi.
Pituus: 23-37 cm Hännän pituus: 23-35 cm Paino: 0,3-1,3 kg
Australianvesirotan levinneisyysalue kattaa Australian, Tasmanian ja Uuden-Guinean sekä lukuisia läheisiä saaria, kuten Obi Islandin. Laji elää joissa ja jokisuistoissa, seisovissa vesissä sekä soilla.
Australianvesirotta voi lisääntyä ympäri vuoden. Huippu on kuitenkin keväällä ja kesällä. Naaras synnyttää lyhyen tiineyden päätteeksi pesäänsä jopa 7 poikasta. Vastasyntyneet pennut ovat kaljuja, sokeita ja avuttomia sekä täysin riippuvaisia emonsa tarjoamasta ravinnosta ja suojasta. Huolenpito jälkeläisistä on vaativaa, ja emo viettääkin liki kaiken aikansa niiden parissa. Saalistamassa se käy lyhyesti yöllä. Pennut avaavat silmänsä kaksiviikkoisina ja alkavat pian tutkia pesää ja sen lähiympäristöä. Kuukauden vanhoina ne vieroitetaan, mutta vasta kuukautta myöhemmin ne itsenäistyvät.
Australianvesirotta etsii ravintonsa enimmäkseen joen tai kosteikon pohjalta. Se sukeltaa silmät auki ja näkee mainiosti myös veden alla. Herkät viiksikarvat auttavat havaitsemaan saaliseläimen liikkeitä. Tarkan näkö- ja tuntoaistinsa ansiosta australianvesirotta pystyy pyydystämään ravinnokseen monenlaisia otuksia: vesihyönteisiä ja niiden toukkia, kaloja, äyriäisiä, simpukoita, sammakoita, ja kilpikonnia. Uhrinsa se kiikuttaa pintaan, ja asettuu aterioimaan suosikkitukilleen tai -kivelleen tai rannalle paikalle, jossa saa ahmia rauhassa.
Sininen enkeli
Sininen enkeli voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Mylly (kauppakeskus)
Mylly on Raisiossa sijaitseva kauppakeskus. Se on Varsinais-Suomen suurin kauppakeskus. Myllyssä sijaitsee Prisma-hypermarket, Sokos-tavaratalo sekä noin 150 erikoisliikettä. Mylly aloitti toimintansa lokakuussa 2001. Myllyntori sai kokonaan uuden ilmeen syksyllä 2009. Kauppakeskusta laajennettiin 2016 lähes sadalla liikkeellä ja uudella pysäköintialueella.
Turusta ja Raisiosta pääsee Myllyyn busseilla 220 ja 221 (Turku–Ihala–Raisio–Mylly) sekä 300 (Turku–Kuninkoja–Mylly–Raisio–Petäsmäki).
Kauppakeskuksen pysäköintitiloissa on tilaa noin 3000 autolle. Pysäköintitilat ovat jakautuneet kolmeen kerrokseen, joista kaksi alinta on katettu .Syksyllä 2009 pysäköintitilojen 1 ja 2 väliin valmistui liukuportaat, joista pääsee suoraan alaovelle. Myös suuri osa ostoskärryistä siirtyi liukuporrastilaan. Lisäksi kauppakeskuksen edessä on ulkopaikoitusalue. Myllyyn pääsee autolla Turun ohikulkutieltä (kt 40). Ohikulkutielle pääsee valtateiltä 1 (Turku–Helsinki), 8 (Turku–Pori–Vaasa–Kokkola–Oulu), 9 (Turku–Tampere–Jyväskylä–Kuopio–Joensuu-Niirala) ja 10 (Turku–Forssa–Hämeenlinna-Tuulos).
Kauppakeskuksen tunnistaa kauaksi näkyvästä maamerkistä, mainostornista, jonka päässä pyörii kaksi suomalaisvalmisteista tuuliturbiinia.
}
Viisikko
Viisikko () on englantilaisen nuortenkirjailija Enid Blytonin luoma rikosarvoituksia ratkaiseva lapsiryhmä. 1940–1960-luvuilla kirjoitetut Viisikko-romaanit ovat tunnetuimpia Blytonin useista samankaltaisista kirjasarjoista.
Viisikon jäseniä ovat sisarukset Leo, Dick ja Anne sekä heidän serkkunsa Pauli – poikatyttö, jonka oikea nimi on Paula, mutta hän haluaa, että häntä kutsutaan Pauliksi – ja hänen koiransa Tim, joka on lyhenne Timmystä. Sisarukset tulevat säännöllisesti viettämään lomaa maaseudulle setänsä ja tätinsä luokse. Joka kerta yhdessä ollessaan viisikko sekaantuu johonkin seikkailuun.
Enid Blyton on myöntänyt, että kirjan henkilöhahmoista Pauli muistuttaa eniten häntä itseään.
Viisikko-kirjoista on tehty useita painoksia. Suomalainen kustantaja on Tammi. Viisikosta on myös tehty televisiosarjoja ja tietokonepeli, sekä ranskalaisten tekemiä Sarjakuva-Viisikko.
Viisikosta tehtiin kaksi tanskalaista elokuvaa: "Viisikko ja vakoojat" (De fem og spionerne, 1969, pohjautuu romaaniin Viisikon uudet seikkailut) ja "Viisikko pulassa" (De fem i fedtefadet, 1970, pohjautuu samannimiseen romaaniin). Kirjasarjasta on tehty pari televisiosarjaa 1970- ja 1990-luvuilla. Vuosina 1978-1979 Viisikosta tehtiin suosittu televisiosarja, jota Suomessa esitti Mainostelevisio.
Viisikon englantilainen kustantaja Hodder & Stoughton julkaisee kymmenestä Viisikosta kielellisesti nykyaikaistetut versiot, joista ensimmäinen, "Five on a Treasure Island", ilmestyi elokuussa 2010. Muokkausta on vastustanut muun muassa Enid Blyton Societyn puheenjohtaja Tony Summerfield.
Suomalainen Tammi ei kuitenkaan ole lähtenyt uudistamaan teosten kieltä, ja vuonna 2016 ilmestyvät uudet käännöksetkin, "Viisikon uudet seikkailut" ja "Viisikko karkuteillä", tehdään alkuperäisteoksista, tosin ei ammattivoimin vaan opiskelijatyönä.
Pauli on alkuperäisissä englanninkielisissä tarinoissa nimeltään Georgina, jota kutsutaan nimellä George. Leo puolestaan on alkuperäisissä tarinoissa nimeltään Julian.
Kraft Foods
Kraft Foods (nimetty James Lewis Kraftin mukaan) oli maailman kolmanneksi suurin elintarviketeollisuuden yhtiö Unileverin ja Nestlén jälkeen. Kraft Foodsin pääkonttori sijaitsi Glenview'ssä, Chicagon liepeillä Yhdysvalloissa.
Vuonna 2012 Fazer osti takaisin Kraft Foodsille vuonna 2002 myymänsä Vantaalla toimivan keksintuotannon. Kauppaan sisältyvät muun muassa tuotemerkit Jyväshyvä ja Carneval.
Samana vuonna Kraft Foods jakautui kahtia: Mondelez International -yhtiöksi ja Kraft Foods Group -yhtiöksi. Kraft Foods Group yhdistyi H. J. Heinz Companyn kanssa vuonna 2015 muodostaen Kraft Heinz -yhtiön, josta tuli Pohjois-Amerikan kolmanneksi suurin elintarvikeyhtiö.
Suomessa tunnettuja tuotemerkkejä ovat muiden muassa:
Henrik Klingenberg
Henrik ”Lance” Klingenberg (s. 21. lokakuuta 1978 Maarianhamina, Ahvenanmaa) on Sonata Arctica -yhtyeen kosketinsoittaja. Hän liittyi yhtyeeseen loppuvuodesta 2002. Hän on tehnyt Sonata Arctica kanssa heidän viisi viimeisintä albumiaan Reckoning Nightin, Unian, The Days of Graysin, Stones Grow Her Namen ja Pariah's Childin. Henrik soittaa koskettimia myös Silent Voicesissa ja laulaa Mental Care Foundationissa. Klingenberg on maininnut lempiyhtyeikseen metallin saralta muun muassa Panteran, Children of Bodomin, Thunderstonen ja Diablon.
Ei-metallisista hän pitää muun muassa Björkistä, Tom Waitsista ja Frank Zappasta. Klingenbergin suurimpia esikuvia ovat mm. Jon Lord, Kevin Moore ja Jens Johansson. Henrik soittaa usein ”keytaria”, eli kitaran tavoin lavalla kannettavaa kosketinsoitinta (kuvassa oikealla).
Henrik on kertonut harrastuksikseen kirjat, urheilun ja elokuvat.
Mona Carita
Mona Carita (oik. Carita Virkkunen, o.s. Hautanen, s. 16. huhtikuuta 1962 Helsinki) on suomalainen iskelmälaulaja ja yksi merkittävimmistä suomalaisen käännösdiscomusiikin esittäjistä.
Lapsuutensa ja nuoruutensa Helsingin Munkkiniemessä viettänyt Mona Carita lauleskeli jo pikkutyttönä, ja myöhemmin hänen harrastuksikseen tulivat myös muiden muassa pianonsoitto, jazzbaletti, tennis ja ratsastus. Mona Caritan ura laulajana alkoi tyttöduossa nimeltä Cissy.
Mona Caritan lisäksi duossa lauloi Tuula Sipinen. 1978 julkaistiin duon ensimmäinen ja samalla ainoaksi jäänyt sinkku "Taas Taas/ Sua ilman". Kappaleet olivat ajalleen tyypillisiä disco-covereita. Duolle suunniteltiin jopa pitkäsoittoa syksyksi, mutta suunnitelma kariutui. Sen sijaan levy-yhtiö nosti esille temperamenttisen ja pirteän Mona Caritan. Pian julkaistiinkin ensimmäinen soolosinkku "Rasputin/ Elämä on totta". Diskoryhmä Boney M:n tunnetuksi esittämä kappale ”Rasputin” oli samaan aikaan Suomen sinkkulistan kärjessä ja Mona Caritan suomenkielinen tulkinta menestyikin hyvin. Soolouransa alkupäässä Carita tunnetiinkin myös leikkisästi Rasputin-tyttönä. Kesällä 1979 Mona Carita teki uransa ainoat live-esiintymiset Tapani Kansan kesäkiertueen vierailevana solistina Satu Pentikäisen kanssa.
Tämän jälkeen laulaja esiintyi lähinnä MTV:n musiikkiohjelmissa, kuten Levyraadissa. 1980-luvulle tultaessa hiteiksi nousivat myös mm. "Soita mulle", "Anna, kulta anna", "Mikä fiilis" ja Ilkka Salon kanssa levytetty duetto "Se ikuista on". Vuosina 1981–1983 seurasi levytystauko, jonka aikana Mona Carita opiskeli taloustieteitä Kanadan Halifaxissa. Vuonna 1983 julkaistiin neljäs ja viimeiseksi jäänyt albumi, "Mikä fiilis!". Samana vuonna Mona Carita pääsi myös Teatterikorkeakouluun, avioitui ja sai esikoisensa. Opinnot hän lopetti kuitenkin seuraavana vuonna.
Mona Carita vetäytyi lopullisesti julkisuudesta 1980-luvun puolivälin jälkeen ja muutti perheineen Kaliforniaan, mitä ennen hän esiintyi vielä muutamissa lehtiartikkeleissa. Sittemmin laulaja on palannut Suomeen ja toiminut liike-elämän puolella. Haastatteluja hän ei ole antanut kuitenkaan enää yli 30 vuoteen. Laulajan levyt ovat vielä vuosikausia myöhemmin olleet diskomusiikin harrastajien keräilykohteita. "Iskelmän tähtitaivas" -kirjan tekijöiden Tony Latvan ja Petri Tuunaisen määritelmän mukaan Mona Carita oli "oman aikansa positiivinen ilmiö, ilopilleri, jollaista diskonnälkäinen viihdemaailma juuri silloin tarvitsi".
Ilkka Salo
Ilkka Salo (s. 1962), oik. nimeltään Ilkka Takkunen on suomalainen iskelmälaulaja, joka teki kolme levytystä vuonna 1983. Kaksi käännösiskelmää "Se ikuista on" ja "Kun katsot noin" yhdessä Mona Caritan kanssa. Kolmas Salon levytyksistä oli soolokappale "Julie".
Ingenieurskantoor voor Scheepsbouw
Ingenieurskantoor voor Scheepsbouw (IvS) Saksan merivoimien sukellusvene- ja sotalaivanrakennustaidon ylläpitämiseen ja kehittämiseen perustama peiteyritys, jonka kotipaikka oli Alankomaissa. Yrityksen rahoitus tuli todellisuudessa Saksan merivoimilta, mutta sen osakkeet omistivat saksalaiset telakkayhtiöt: AG Vulcan Stettin, Friedrich Krupp Germaniawerft ja AG Weser. Yritys perustettiin puolueettomiin Alankomaihin heinäkuussa 1922 12 000 guldenin tasaomisteisella osakepääomalla.
Versailles’n rauhanopimuksen mukaan Saksa ei saanut ensimmäisen maailmansodan jälkeen rakentaa, eikä pitää hallussaan sukellusveneitä, eikä se myöskään saanut rakentaa uusia yli 10 000 tonnin panssaroituja sotalaivoja. Saksalaisten sukellusveneosaaminen oli maailmansotaan osallistuneista maista paras. Saksan sukellusveneet upottivat ensimmäisen maailmansodan aikana ympärysvaltojen ja puolueettomien maiden laivoja 12,9 miljoonan bruttorekisteritonnin edestä. Määrä vastasi yli puolta Yhdistyneen kuningaskunnan sotaa edeltäneestä kauppalaivatonnistosta. Huhtikuussa 1917 Saksan upotustoiminta oli niin tehokasta, että Yhdistyneellä kuningaskunnalla oli jäljellä elintarvikkeita kymmenen päivän kulutukseen. Tämän vuoksi Entente halusi varmistautua siitä, ettei Saksassa kyetä enää ylläpitämään sukellusveneosaamista.
Saksa puolestaan pyrki siihen, ettei siellä oleva sukellusvene- ja laivanrakennusosaaminen häviä ankarista rajoituksista huolimatta. Koska suunnittelutyötä ei voinut – ainakaan nimellisesti – jatkaa Saksassa, tarkoitukseen soveltuva peiteyritys perustettiin Alankomaihin.
Ingenieurskantoor voor Scheepsbouw tarjosi Virolle mahdollisuutta osallistua saksalaisten sukellusveneiden kehittämisohjelmaan, mutta maa kieltäytyi. Suomi hyväksyi ehdotuksen, minkä seurauksena IvS tilasi Crichton-Vulcanin telakalta suunnittelemansa CV707-sukellusveneen, joka sai myöhemmin nimen "Vesikko".
Levyjarru
Levyjarru on jarrulaite, jota käytetään pääasiassa moottoriajoneuvoissa kuten autoissa, moottoripyörissä ja lentokoneissa mutta myös esimerkiksi polkupyörissä. Toisen maailmansodan Tiger-panssarivaunu kehitti levyjarrun sellaiseen valmiuteen, että se tuli sodan jälkeen käyttöön likimain kaikissa ajoneuvoissa korvaten rumpujarrun.
Levyjarrun idea perustuu akseliin, napaan tai vanteeseen kiinteästi kiinnitettyyn (tyypillisesti teräksiseen) levyyn sekä jarrupaloihin, jotka jarrutettaessa puristuvat pyörivää levyä vasten. Kitkavoiman ja männän puristusvoiman avulla saadaan jarruvoima, joka aiheuttaa liike-energian muuntumisen lämpöenergiaksi ja lopulta pysäyttää ajoneuvon. Yleensä voima paloille välitetään hydraulisten mäntien välityksellä, joskus taas mekaanisesti vaijerien tai tankojen välityksellä. Mekaanisia laitteita on tyypillisesti vain seisontajarruissa.
Levyjarrut ovat pitkälti korvanneet rumpujarrut. Suurin etu niihin verrattuna on parempi jäähdytys. Levyjarruissa on myös tasaisempi ja parempi hidastusteho kuin rumpujarruissa. Levyjarru on myös kevyempi, ja siitä on onnistuttu poistamaan kaikki jouset, joten levyjarrua on helpompi huoltaa. Polkupyörien vannejarrujen toimintaperiaate on jokseenkin sama, levyn sijasta jarrupalat puristavat vannetta. Hydraulinen levyjarru otettiin ensin laajamittaiseen käyttöön toisen maailmansodan lentokoneissa, myöhemmin kilpa-autoissa.
Jarrulevy on levyjarruissa oleva metallinen kiekko, jonka keskikohta (kiinnityspinta) on yleensä eri tasossa. Jarrulevy on kiinnitetty pyörännapaan yleensä pyörien omilla pulteilla. Levyssä on yleensä kuitenkin kiinnitysruuvi, joka pitää levyn paikallaan renkaanvaihdon yhteydessä. Jarrulevy voi olla jäähdytetty, jolloin sen kitkapintojen välissä on jäähdytyskanavia. Jäähdytetty jarrulevy on huomattavasti paksumpi kuin jäähdyttämätön.
Jarrutettaessa jarrulevy puristuu kahden tai useamman jarrupalan väliin, jolloin kineettinen energia eli liike muuttuu lämmöksi. Jarrulevy pitää vaihtaa, jos se on kulunut liian ohueksi. Samalla akselilla olevat jarrulevyt pitää vaihtaa yhtä aikaa. Jarrulevyjen vaihdon yhteydessä kannattaa vaihtaa myös jarrupalat.
Intiansarvikuono
Intiansarvikuono ("Rhinoceros unicornis") on Intiassa ja Nepalissa elävä vaarantunut sarvikuonolaji.
Intiansarvikuono on suurin nykyisin elävistä sarvikuonolajeista. Sen paino on 1 800–2 700 kiloa, säkäkorkeus 175–200 cm ja pituus 350–380 cm. Urokset ovat suurempia kuin naaraat.
Sen nahka on väriltään harmaanruskea ja jopa 2 cm paksu. Sekä uros- että naarassarvikuonolle kasvaa sarvi, joka voi olla runsaan 50 cm:n pituinen.
Intiansarvikuonon kanta on muutaman pienen populaation varassa Koillis-Intian, Bhutanin ja Nepalin rajoilla. Lajin alkuperäinen levinneisyysalue ulottui koko Intian niemimaan pohjoisosan poikki.
Intiansarvikuono elää monesti soisella ruohostoalueella.
Intiansarvikuonon ravinto koostuu pääosin tasankojen kookkaista ruohoista. Sadekaudella nämä kasvit saattavat kasvaa jopa 8 metriä korkeiksi. Ne tarjoavatkin sarvikuonoille samalla sekä miltei ehtymättömän ravintolähteen että erinomaisen suojan.
Naaraiden elinalue on 9-15 km², ja eri yksilöiden tai ryhmien elinpiirit menevät päällekkäin. 20 % intiansarvikuonon talviravinnosta on puuvartisten kasvien osia. Eläintarhassa intiansarvikuono syö päivittäin 15 kg heinää ja 5 kg rehua, sekä juo 90 l vettä.
Vielä 1600-luvulla intiansarvikuono eli yleisenä Luoteis-Intiassa ja Pakistanissa. Maanviljelyn leviäminen osoittautui sille kohtalokkaaksi. Sitä myös metsästettiin 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa yleisesti huvin vuoksi. Viranomaiset kannustivat tappamaan sarvikuonoja teeviljelysten suojelemiseksi.
Vain muutamia hajanaisia ryhmiä oli säilynyt 1900-luvun alussa, ja suurimmassakin laumassa liikkui vain 12 eläintä. Intiansarvikuono suojeltiin lailla aivan viime hetkellä. Kanta on kohentunut, mutta laji on yhä uhanalainen. Lajille suotuisaa elinympäristöä katoaa, ja sarvien takia lajia tapetaan yhä laittomasti.
Intiansarvikuonoja on toukokuun 2007 arvion mukaan 2 575 yksilöä, joista 2 200 elää Intiassa ja loput Nepalissa. Laji luokitellaan nykyään vaarantuneeksi.
Maailman eläimet, Nisäkkäät 2, Matti Nurminen (päätoimittaja). Helsinki: Tammi, 1987. ISBN 951-30-6531-6
Phil Anselmo
Philip Hansen ”Phil” Anselmo (s. 30. kesäkuuta 1968 New Orleans, Louisiana) on yhdysvaltalainen rock- ja metallilaulaja, joka tunnetaan parhaiten metalliyhtye Panteran laulajana. Hän toimi yhtyeen laulajana 1987–2001, kun Terry Glaze oli erotettu yhtyeestä. Glaze erotettiin, koska yhtyeen jäsenet eivät katsoneet hänen sopivan Panteran uuteen, raskaampaan imagoon, johon Anselmon puolestaan katsottiin sopivan muun muassa lavaenergiansa ja äänensä takia.
Panteran menestysvuodet sisälsivät paljon eri päihteiden suurkulutusta ja Anselmolle kehittyi heroiiniriippuvuus 1990-luvun puolivälissä ja hänen sydämensä jopa pysähtyi erään yhtyeen esiintymisen jälkeen 1996 noin viideksi minuutiksi, mutta hänet saatiin elvytettyä tästä huolimatta. Vuonna 2002 Anselmo päätti tehdä lopun riippuvuudestaan ja alkoi käyttää metadonia riippuvuutensa hoitoon ja hän on pysynyt kuivilla siitä vuodesta lähtien.
Anselmo laulaa myös Down-yhtyeessä, jonka kanssa hän julkaisi uuden levyn vuonna 2007. Laulamisen lisäksi Anselmo on soittanut satunnaisesti kitaraa Downissa ja toiminut soolokitaristina Necrophagiassa, Arson Anthemissa ja Christ Inversionissa sekä soittanut bassoa ja rumpuja Viking Crownissa. Panteran post-thrash-aikoina Anselmon tunnisti cargo- shortseista, agressiivisesta olemuksestaan ja pään keskelle jätetystä "irokeesistä" tai myöhemmin kaljusta päästä.
Philip Anselmo ei ollut väleissä Panteran edesmenneen rumpalin Vinnie Paulin kanssa. Vinnie Paul puhui eläessään, ettei halua puhua Anselmon kanssa tai muuten tavata häntä. Rex Brown, Panteran entinen basisti, on Anselmon nykyisen yhtyeen basisti. Anselmo on haastatteluissa ilmoittanut olevansa pahoillaan edesmenneen Pantera-kitaristi Dimebag Darrellin kuolemasta, vaikka he lähtivätkin omille teilleen riitaisissa merkeissä.
Phil Anselmo sai osakseen huomattavaa vastarintaa näyttäessään kesken esiintymisen Dimebash-tapahtumassa vuonna 2016 natsikäsimerkkiä ja huutamalla 'white power'. Useat metallimuusikot ovat tuominneet Anselmon teot. Anselmo kertoi aluksi käsimerkin ja huutojen olevan sisäpiirin vitsi backstagella tarjoiltuun valkoviiniin liittyen eikä omien sanojensa mukaan kokenut tarpeelliseksi pyytää keneltäkään anteeksi, mutta pahoitteli myöhemmin tapahtunutta. Machine Head -yhtyeen keulahahmo Robb Flynn on kuitenkin kertonut ettei backstagella tarjoiltu valkoviiniä. Tapaus on aiheuttanut mittavia ongelmia myös Phil Anselmon yhtyeelle Downille.Phil Anselmo - Viralliset kotisivut
Anne Brunila
Anne Maritta Brunila (s. 31. elokuuta 1957 Kankaanpää) on suomalainen ekonomisti. Hän on toiminut vuoden 2014 alusta Svenska handelshögskolanin kolmevuotisessa osa-aikaisessa "Professor of Practice" -tehtävässä.
Brunila on myös esimerkiksi Sampo-konsernin, Koneen, Sanoman ja Stora Enson hallitusten jäsen.
Brunila väitteli tohtoriksi vuonna 1997 Helsingin kauppakorkeakoulusta aiheella ""Eurooppalaista evidenssiä finanssipolitiikan ja kulutus-säästämispäätösten yhteydestä"" (""Fiscal policy and private consumption-saving decisions: European evidence""). Lappeenrannan teknillinen yliopisto myönsi Brunilalle keväällä 2008 kauppatieteiden kunniatohtorin arvonimen.
Vuosina 1990–2002 Brunila työskenteli tutkijana Työväen taloudellisessa tutkimuslaitoksessa ja neuvonantajana Suomen Pankissa ja Euroopan komissiossa. Hän oli valtiovarainministeriön apulaisosastopäällikkö vuosina 2002–2003 ja ministeriön kansantalousosaston ylijohtajana vuosina 2003–2005. Vuosina 2006–2009 hän oli Metsäteollisuus ry:n toimitusjohtaja. Vuonna 2009 Brunila aloitti Fortumin yhteiskuntasuhteiden ja kestävän kehityksen johtajana. Hän jatkoi tehtävässä kevääseen 2013 asti.
Brunila on Sampo-konsernin (2003–), Koneen (2009–), Sanoman (2013–) sekä Stora Enson (2013–) hallituksen jäsen. Talouselämä-lehti nimesi hänet Suomen vaikutusvaltaisimmaksi päättäjänaiseksi vuoden 2014 selvityksessään.
Brunila valitsi vuoden 2014 Finlandia-palkinnon saajan.
Vuosina 2003–2008 Brunila oli naimisissa Keravan ja Jyväskylän kaupunginjohtajana toimineen diplomi-insinööri Pekka Kettusen kanssa.
Keinotekoinen saari
Keinotekoinen saari on saari, joka on muodostunut ihmisen toiminnan seurauksena.
Keinotekoinen saari voi muodostua esimerkiksi tekojärven rakentamisen yhteydessä, kun jokin ympäröivää maastoa korkeampi kohta jää tekojärven pinnan yläpuolelle. Keinotekoisia saaria muodostuu yleensä silloin, kun ruoppausjätettä läjitetään tiettyyn paikkaan: läjityspaikalle tuotu maa-aines lopulta muodostaa saaren.
Keinotekoisia saaria rakennetaan yleisimmin satamiin, sekä joskus myös virkistyskäyttöön tai maisemakuvallisista syistä.
Tunnetuimmat ja suurimmat keinotekoiset saaret ovat Dubain palmusaaret.
Asetinlaite
Asetinlaite on turvalaite, jolla rautatieliikenteen ohjauksessa asetetaan keskitetysti yhdestä paikasta käsin junan käyttämällä kulkutiellä olevat vaihteet oikeisiin asentoihin ja opastimet ajon salliviin asentoihin. Asetinlaitetta käyttää liikenneohjaaja (entiseltä nimikkeeltään junasuorittaja), asetinlaitemies tai vaihdemies.
Asetinlaite voi olla joko mekaaninen tai sähköinen. Asetinlaite voi olla myös kauko-ohjattu.
Ensimmäiset mekaaniset asetinlaitteet kehitettiin 1850-luvulla. Mekaanisissa asetinlaitteissa oli kampia tai vipuja, jotka olivat erilaisten vaijeri- ja tankovälitysten avulla yhdistetyt vaihteisiin ja mekaanisiin siipiopastimiin eli semaforeihin. Kampia ja vipuja kääntämällä voitiin kääntää vaihteet ja avata ja sulkea siipiopastimet. Lisäksi niissä oli mekaanisia turvalukituksia, jotka estivät siipiopastinten avaamisen, ellei vaihteita ollut käännetty oikeisiin asentoihin ja lukittu. Ensimmäisen sähkömekaanisen asetinlaitteen valmisti saksalainen Siemens & Halske jo 1890-luvun alussa. Sähköiset releasetinlaitteet tulivat käyttöön 1940-luvulla, ja 1980-luvulla kehitettiin täyselektroniset tietokoneasetinlaitteet.
Suomen rataverkolla on käytössä neljä asetinlaitteen päätyyppiä:
Näiden lisäksi Suomessa on ollut käytössä muun muassa varmistuslukko- ja opastinturvalaitos eli ns. "köyhän miehen releasetinlaite". Tässä turvalaitteessa vaihteiden kääntäminen tapahtui paikallisesti käsin, ja lukitus tapahtui varmistuslukoilla. Liikennepaikoilla oli tulosuunnissa valo-opastimet, joiden opasteet olivat riippuvaisia vaihteiden asennoista ja lukituksesta. Varmistuslukko- ja opastinturvalaitokset ovat kadonneet rataverkolta kauko-ohjauksen laajennuttua.
Mekaanisia kampi- ja kankiasetinlaitteita on Suomessa käytössä enää viisi, neljällä eri paikkakunnalla. Ne on korvattu sähköisillä rele- ja tietokoneasetinlaitteilla.
Suomen viimeinen Rovaniemellä sijainnut kankiasetinlaite purettiin toukokuussa 2007. Nykyiset uudet asetinlaitteet ovat Suomessa pääosin tietokoneasetinlaitteita, mutta kuitenkin esimerkiksi Vuosaaren satamaan rakennettiin vuonna 2008 uusi releryhmäasetinlaite.
Kyllikki Virolainen
Eeva Kyllikki Virolainen (ent. Stenros, o.s. Salojärvi, 6. helmikuuta 1924 Asikkala – 8. toukokuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen poliitikko ja toimittaja, joka tunnettiin pitkästä urastaan television "Tänään kotona" -ohjelmassa sekä entisen pääministerin Johannes Virolaisen vaimona.
Koulutukseltaan Kyllikki Virolainen oli agronomi. Opintojensa jälkeen hän työskenteli Työtehoseurassa tiedotussihteerinä ja tiedotuspäällikkönä vuosina 1952–1965. Vuonna 1965 hän siirtyi MTV3-kanavan edeltäjän Oy Mainos TV-Reklam Ab:n perheohjelmien toimituspäälliköksi. Hän toimi myös radio- ja tv-selostajana ja -toimittajana vuodesta 1958 alkaen. Toimittajana hänet tunnettiin erityisesti "Tänään kotona" -ohjelmasta.
Eduskuntaan silloinen Kyllikki Stenros nousi varaedustajan paikalta vuonna 1977 samasta vaaliliitosta valitun liberaalien Pekka Tarjanteen siirryttyä Posti- ja telelaitoksen pääjohtajaksi. Hän oli ensimmäinen Helsingistä eduskuntaan noussut Keskustapuolueen kansanedustaja. Kansanedustajan ura jäi lyhyeksi ja päättyi jo vuonna 1979. Hän toimi myös presidentin valitsijamiehenä vuosina 1978 ja 1982. Ainoana Helsingin vaalipiiristä valittuna keskustalaisena valitsijamiehenä Kyllikki Virolainen keräsi vuoden 1982 presidentinvaalin valitsijamiesvaalissa yli 7 800 ääntä, ja hänen uskottiin olevan tiukasti kiinni kansanedustajan paikassa seuraavissa eduskuntavaaleissa. Vuoden 1983 vaaleissa hänen saamansa 1 300 ääntä riittivät kuitenkin vain neljänteen varasijaan. Myöhemmin Kyllikki Virolainen ei enää pyrkinyt eduskuntaan.
Eduskunnassa Kyllikki Stenros tutustui tulevaan puolisoonsa Johannes Virolaiseen, joka oli vielä naimisissa Kaarina Virolaisen kanssa; heidän rakkaustarinansa aiheuttikin merkittävää kuohuntaa 1970-luvun lopulla. Johannes ja Kyllikki Virolainen avioituivat vuonna 1981. Kyllikki ja Johannes Virolaisesta tuli kahden vuosikymmenen ajaksi yksi Suomen seuratuimmista pareista, ja vuosien mittaan he saivat yhä enemmän kutsuja sellaisiinkin tilaisuuksiin, joita heidän toivottiin vain kunnioittavan läsnäolollaan. Kun yhdysvaltalaista Kauniit ja rohkeat -saippuasarjaa alettiin 1990-luvulla esittää Suomessa, myös Virolaiset tunnustautuivat sen uskollisiksi ystäviksi.
Kyllikki Virolainen menehtyi 8. toukokuuta 2009 sydänsairauteen. Hänen ainoa lapsensa on vuonna 1952 syntynyt poika Ralf Erik Stenros.Ralf Erikin isä on Helge Stenros, joka oli Kyllikki Virolaisen ent. Stenros ensimäinen aviomies. Helge Stenros oli insinööri, joka harrasti mm. radioamatööritoimintaa tunnuksella OH2MH.
Kyllikki Virolainen on kirjoittanut useita kirjoja, joista tunnetuimpia lienevät:
Asemakylä (Haukipudas)
Haukiputaan Asemakylä sijaitsee Kiiminkijoen ja Oulu–Tornio-rautatien risteyskohdassa, noin 2,5 kilometrin päässä keskustasta. Kylä on muodostunut pääosin Haukiputaan rautatieaseman ympärille. Asemakylällä on myös koulu, esikoulu, päiväkoti, yleinen uimaranta sekä pubi. Nykyisin Asemakylä on kasvava kylä.
Maunun saha toimi Asemakylällä vuosina 1863–1908. Sahalaitoksen rakennukset purettiin toiminnan lopettamisen jälkeen. Nykyisin vanhalla saha-alueella toimi Pohjola-opisto.
Alueen päätiet ovat yhdystie 8460 Martinniemestä Jokikylään sekä kylän itäpuolitse kulkeva valtatie 4. Linja-autoliikenteestä vastaavat Koskilinjat Oy, jolla on kouluvuoden aikana säännöllisiä vuoroja Asemakylälle, sekä V. Alamäki Oy, joka liikennöi reitillä Ii–Haukipudas–Oulu uutta sekä vanhaa nelostietä pitkin. Henkilöjunat eivät pysähdy Haukiputaan rautatieasemalla kaupallisia tarkoituksia varten.
Saksalaiset sotilaat tuhosivat Haukiputaan Asemakylän sillan vetäytyessään kohti Pohjois-Suomea syyskesällä 1944.
Muriel Spark
Dame Muriel Sarah Spark (o.s. Camberg) (1. helmikuuta 1918 Edinburgh, Skotlanti – 13. huhtikuuta 2006) oli skotlantilainen kirjailija. Englanninkielisessä maailmassa Spark on hyvin arvostettu. Yksi hänen romaaneistaan, "Mandelbaumin portti", on suomennettu.
Hän oli Royal Society of Literaturen jäsen.
Menkaure
Menkaure (kreikk. "Mykerinos") oli Egyptin vanhan valtakunnan 4. dynastian aikana hallinnut faarao, joka tunnetaan Gizaan rakennuttamastaan pyramidista.
Reijo Wilenius
Reijo Valfrid Wilenius (s. 22. huhtikuuta 1930 Helsinki) on Jyväskylän yliopiston filosofian professori emeritus. Hänet nimitettiin filosofian professoriksi vuonna 1972, ja hän hoiti virkaa vuoteen 1992 saakka. Wilenius on julkaissut useita etenkin kasvatusfilosofiaa käsitteleviä teoksia. Wilenius on myös antroposofisen liikkeen ja steinerpedagogiikan keskeisiä edustajia Suomessa. Hän on Kriittisen korkeakoulun ja Snellman-korkeakoulun perustajia.
Wilenius kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1949 (Helsingin Suomalainen Yhteiskoulu), ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1952, valtiotieteen lisensiaatiksi 1958, sekä väitteli tohtoriksi 1966 (Helsingin yliopisto).
Wilenius on toiminut Helsingin Suomalaisen Yhteiskoulun, Suomen Teatterikoulun ja Helsingin Työväenopiston tuntiopettajana 1953–1958, Helsingin Rudolf Steiner –koulun opettajana 1961–1976, Helsingin Kauppakorkeakoulun filosofian opettajana 1966–67, Helsingin yliopiston käytännöllisen filosofian vt. professorina 1965–72 (kevätlukukaudet), käytännöllisen filosofian dosenttina 1967–96, Jyväskylän yliopiston filosofian professorina ja filosofian laitoksen johtajana 1973–92 sekä Snellman-korkeakoulun opettajana 1980–.
Wilenius on toiminut Suomen filosofisen yhdistyksen johtokunnan jäsenenä ja sihteerinä 1964–68, Suomen kasvatusopillisen yhdistyksen johtokunnan jäsenenä 1964–68, Suomen Teiniliiton kuraattorina 1966–69, Suomen antroposofisen liiton puheenjohtajana 1966–96, Kulttuurikeskus – Kriittisen korkeakoulun johtokunnan puheenjohtajana 1968–84, 1999–2001, kunniapuheenjohtajana 1992–, Valtion humanistisen toimikunnan puheenjohtajana, Suomen Akatemian tieteen keskustoimikunnan ja Nordisk samarbetsnämd för humanistisk forskning’in jäsenenä 1975–79, European Science Foundation’in humanistisen toimikunnan jäsenenä 1978–80, Ahtola-kulttuurisäätiön hallituksen puheenjohtajana 1980–2004, Suomen rauhanpuolustajien valtuuston puheenjohtajana 1982–89, Suomi tulevaisuudessa –seminaarien toimikunnan puheenjohtajana 1983–90, European Forum for Freedom in Education'in presidenttinä 1997–. Hän on useiden valtion komiteoiden ja toimikuntien jäsen.
Wilenius on toiminut kulttuurilehti "Katsauksen" päätoimittajana vuosina 1957–68 ja "Takojan" päätoimittajana vuosina 1980–83.
Wilenius sai Valtion tiedonjulkistamispalkinnon 1976, Saima-mitalin 1984 ja Suomen Valkoisen Ruusun I luokan ritarimerkin 1989.
MTV 3
MTV3 tai MTV 3 voi tarkoittaa seuraavia:
Fjodor III
Fjodor III (; 9. kesäkuuta 1661 Moskova – 7. toukokuuta 1682 Moskova) oli Venäjän tsaari vuosina 1676–1682. Hän oli tsaari Aleksei I:n ja Maria Miloslavskajan jälkeläinen.
Fjodor astui valtaistuimelle vain 14-vuotiaana. Sairaalloisen Fjodorin hallitsijakautena kamppaili vallasta kolme puoluetta: Fjodorin äidin sukulaiset Miloslavit, hänen velipuolensa Pietarin äidin sukulaiset Naryškinit ja hovipuolue, johon kuului Fjodorin nuoria ystäviä. Hovipuolue jäi lopulta voitolle.
Fjodor poltti pajarien sukukirjat, jotka määräsivät eri sukujen keskinäisen arvoasemat 1682. Näin hän sai asetettua kyvykkäimmät haluamiinsa virkoihin.
Robert Wadlow
Robert Pershing Wadlow (22. helmikuuta 1918 – 15. heinäkuuta 1940) oli maailman kaikkien aikojen pisin tunnettu ihminen, pituudeltaan 272 senttimetriä.
Robert Wadlow syntyi Harold ja Addie Wadlowin esikoisena. Harold ja Addie olivat normaalipituisia ja -painoisia, kuten myös heidän kaksi muuta poikaansa Harold Jr. ja Eugene sekä kaksi tytärtään Betty ja Helen. Robert Wadlow painoi syntyessään 3 850 grammaa. Kahden hänelle tehdyn tyräleikkauksen jälkeen Wadlow alkoi kasvaa hämmästyttävän nopeasti. Kun Wadlow oli 12-vuotias, lääkärit totesivat hänellä aivolisäkkeen liikatoiminnan, jonka vuoksi elimistö sai liikaa kasvuhormonia. Leikkaushoito olisi ollut vaarallista, eikä sen tehosta ollut varmaa tietoa, joten Wadlow'n annettiin kasvaa.
Wadlow yritti elää mahdollisimman normaalia elämää. Hän harrasti valokuvausta ja keräsi postimerkkejä. Kolmetoistavuotiaana, ollessaan 223 senttimetriä pitkä, hänestä tuli maailman pisin partiolainen. Wadlow'ta kiusattiin pituutensa vuoksi, hän joutui kumartelemaan kävellessään ovista, eikä hän mahtunut bussiin, junaan tai lentokoneeseen, sillä niitä ei ollut tehty hänen kokoisilleen.
Wadlow oli pituudestaan huolimatta erittäin terve, tosin hänellä oli vuosien ajan jalkavaivoja. Pitkien raajojen verenkierto oli huono ja jalkaterien tunto oli todella heikko. Heinäkuussa 1940 Wadlow'n ollessa 22-vuotias hänelle laitettiin toista nilkkaa tukeva rauta. Sitä ei kuitenkaan asetettu paikalleen riittävän huolellisesti, ja oikeaan nilkkaan muodostui verenmyrkytystä aiheuttava rakkula, joka huomattiin huonon verenkierron ja tunnottomuuden vuoksi vasta muutamien päivien kuluttua. Kun Wadlow tuli viikon kuluttua Manisteehen Michiganiin esiintymään, tulehdus oli kehittynyt hengenvaaralliseksi.
Wadlow kuoli nukkuessaan 15. heinäkuuta 1940. Hänet haudattiin kotikaupunkiinsa Oakwoodin hautausmaalle. Wadlow'n arkku oli peräti 328 senttimetriä pitkä, ja hautajaisissa oli 40 000 vierasta. Wadlow'n kuoltua omaiset hävittivät suurimman osan hänen tavaroistaan, sillä he eivät halunneet keräilijöiden laittavan niitä näytteille.
Wadlow oli lääketieteen historian pisin ihminen, jonka pituus on pystytty kiistatta todistamaan. Lisäksi hänellä oli kaikkien aikojen suurimmat tunnetut ihmiskädet ja -jalat. Wadlow'n kämmenet olivat 32,3 senttiä pitkät ranteesta keskisormen kärkeen mitattuna, ja hänen jalkateränsä olivat 47 senttiä pitkät. Wadlow rikkoi pituusennätyksen, kun vuonna 1936 hänen pituudekseen mitattiin 253 senttimetriä, mikä rikkoi irlantilaisen Patrick Cotter O'Brienin ennätyksen 246 senttimetriä vuodelta 1806.
Seija Paakkola
Seija Paakkola-Kuusinen (o.s. Paakkola, s. 1959 Oulu) on vuoden 1978 Miss Suomi, malli, laulaja ja showesiintyjä. Miss Skandinavia -kilpailussa hän oli toinen perintöprinsessa. Vuosina 1978–1980 Paakkola esiintyi Dannyn ja Armi Aavikon kesäshow’ssa "Danny ja Armi laserajassa" (1978), "Frendit" (1979) sekä ravintolashow’ssa "Hellät paikat". Paakkola ei tehnyt levytyksiä, mutta saavutti suosiota lavaesiintyjänä ja komediennena.
Paakkola vetäytyi showbisneksestä vuonna 1980. 1990-luvulla hän perusti Wanha Pehtoori -nimisen ravintolan Helsingin Haltialaan.
Aleksei Mihailovitš
Aleksei Mihailovitš Romanov (venäjäksi Алексей Михаилович Романов, 29. maaliskuuta 1629 Moskova – 8. helmikuuta 1676 Moskova) oli Venäjän tsaari vuosina 1645–1676. Hänestä tuli tsaari 16-vuotiaana.
Aleksein valtakauden alussa vallan sai hänen kasvattajansa Boris Morozov. Morozovin ympärille kertyneisiin suosikkeihin kuului muun muassa molempien yhteinen lanko Ilja Miloslavski.
Moskovassa puhkesi kesällä 1648 monipäiväinen suolakapina. Tsaari joutui kiinnittämään huomiota hänelle jätettyihin anomuksiin ja kutsui zemski soborin jälleen koolle. Sen noin 350 edustajaa laativat uuden lakikokoelman "Sobornoje uloženije", joka julkaistiin 1649. Laki korosti tsaarin asemaa ja antoi toisaalta maaseudun aatelistolle ja kaupunkilaisille etuja kirkon tappioksi.
Venäjän kirkon patriarkan tehtävä vapautui vuonna 1652, ja Aleksei järjesti paikan munkki Nikonille, jonka oli jo aiemmin nimittänyt Novgorodin metropoliitaksi. Nikon vastusti vuoden 1649 lakia ja vaati aatelilta ja tsaarilta valan ennen suostumistaan tehtävään. Sotaan lähtiessään Aleksei antoi Nikonille arvonimen "Veliki gosudarin" ja valtionhoitajan aseman.
Aikuistuttuaan Aleksei nousi kuitenkin vuonna 1658 vastustamaan Nikonia, joka vetäytyi perustamaansa luostariin mutta ei luopunut patriarkan arvonimestä. Tilanne ratkaistiin lopulta vuonna 1666 Moskovan suuressa kirkolliskokouksessa, jossa Nikon tuomittiin ja erotettiin. Idän kreikkalaiset patriarkat lausuivat vastoin piispojen kantaa, että patriarkan piti olla hallitsijalle kuuliainen. Näin omaksuttiin vanha bysanttilainen käytäntö, jossa kirkko oli hallitsijan alainen.
Zemski sobor kutsuttiin koolle enää vain kerran, vuonna 1653. Aleksei otti tavakseen ratkaista asiat omassa ”kamariduumassaan”. Seurauksena oli itsevaltiuden vahvistuminen, mikä oli jo Länsi-Euroopassakin yleistymässä.
Vladislav IV Vaasa
Vladislav IV Vaasa eli "Ladislaus Puolalainen" (, ) (9. kesäkuuta 1595 Krakova – 20. toukokuuta 1648 Merkinė) oli Puola-Liettuan kuningas 8. marraskuuta 1632 alkaen kuolemaansa asti. Hän oli Sigismund III Vaasan poika, hänen isovanhempansa olivat Ruotsin kuningas ja Suomen herttua Juhana III ja Katariina Jagellonica.
Vladislav oli laillinen Ruotsin kuningas, mutta Kaarle IX syrjäytti Ruotsissa hänen isänsä Sigismund III Vaasan 1599. Vladislav otettiin Ruotsin kruununperilliseksi 1599, jos hän saapuisi vuoden kuluessa Ruotsiin kasvatettavaksi, mitä ei tapahtunut. Vaatimus Ruotsin kruunuun pysyi voimassa vuoden 1660 Olivan rauhaan asti.
Hän oli myös nimellisesti Venäjän hallitsija sekasorron aikana, vuosina 1610–1613. Kun moskovalaiset nousivat kapinaan ja karkottivat Puolan joukot, valitsi neuvoa-antava säätykokous zemski sobor vuonna 1613 tsaariksi Mikael Romanovin. Vladislav lakkasi virallisesti vaatimasta Venäjän kruunua vuonna 1634.
Puolan valtaistuimelle Vladislav valittiin isänsä jälkeen 1632.