Lauseenvastike
Lauseenvastikkeeksi kutsutaan suomen kielessä sellaista rakennetta, jonka sisältö edustaa lausetta, mutta jossa ei ole predikaattia eli verbin finiittimuotoa, jota pidetään yleensä lauseen tuntomerkkinä. Lauseenvastikkeissa on yleensä verbin nominaalimuoto (infinitiivi tai partisiippi), joka vastaa lauseen predikaattia. Lauseenvastikkeita käytetään usein kirjoitetussa kielessä, mutta puhekielessä harvemmin.
Lauseenvastikkeita on erilaisia, ja ne vastaavat eri lausetyyppejä. Lauseenvastikkeiden avulla voi ilmaista samoja asioita kuin "että"-lauseilla, "kun"-lauseilla ja tehtävän tapaa tai päämäärää ilmaisevilla lauseilla. Niitä ei kuitenkaan voida yleensä käyttää kielteisinä: voidaan siis sanoa "hän sanoi tulevansa", mutta ”hän sanoi ei tulevansa” on kieliopin vastainen. Kieliopillisempana voitaisiin pitää muotoa "Hän sanoi jättävänsä tulematta". Muoto ”hän ei sanonut tulevansa” taas on kieliopillisesti oikea, mutta sisällöllisesti harhaanjohtava, koska siinä (yleiskielen mukaan ymmärrettynä) otetaan kantaa vain puheena olevan henkilön sanomiseen eikä lainkaan hänen sanomansa sisältöön.
Referatiivirakenteen toiset nimet ovat partisiippirakenne tai kertova lauseenvastike. Se vastaa "että"-lauseita, jotka toimivat päälauseen objektina. Päälauseen verbinä voi olla mm. "nähdä, luulla, uskoa, sanoa, kertoa, kuulla, huomata, tietää" ja "ymmärtää". 
Referatiivirakenteella on kaksi mahdollista aikamuotoa, preesens ja perfekti, ja sillä on sekä aktiivinen että passiivinen muoto.
Referatiivirakenne "-vAn" eli preesensin partisiippi vastaa sellaista "että"-lausetta, jonka tekeminen tapahtuu samaan aikaan tai myöhemmin kuin päälauseen tekeminen. Päälauseen aikamuodolla ei muuten ole merkitystä. Jos päälauseessa ja lauseenvastikkeessa on eri subjekti, lauseenvastikkeen subjekti on genetiivissä.
Jos päälauseen ja lauseenvastikkeen subjekti on sama, lauseenvastikkeessa käytetään vain possessiivisuffiksia:Passiivissa käytetään muotoa "-(t)AvAn": Referatiivirakenne "-neen" eli perfektin partisiippi vastaa sellaista "että"-lausetta,
jonka tekeminen tapahtuu aikaisemmin kuin päälauseen tekeminen tai jos se on jatkunut puhehetkeen asti. Jos päälauseessa ja lauseenvastikkeessa on eri subjekti, lauseenvastikkeen subjekti on genetiivissä.Jos subjekti on sama, käytetään possessiivisuffiksia:Passiivissa käytetään muotoa "-tUn":Temporaalirakenne vastaa temporaalista sivulausetta eli aikaa ilmaisevaa "kun"-lausetta ja toimii ajankohdan adverbiaalina. Kuten referatiivirakenteella, silläkin on kaksi aikasuhdevaihtoehtoa.
Tämä tyyppi ilmaisee samanaikaista tekemistä. Sen predikaattina on toisen eli 
E-infinitiivin inessiivi."Kun"-lauseen subjektia vastaa genetiivi tai possessiivisuffiksi. Jos subjekti on sama kuin päälauseen subjekti, se ilmaistaan possessiivisuffiksilla:Jos temporaalirakenne ilmaisee aikaisempaa tekemistä, sen predikaattina on passiivin toisen partisiipin partitiivi.Samat säännöt koskevat tämän kuin edellisenkin temporaalirakenteen subjektia, eli jos se on sama kuin päälauseen subjekti, se ilmaistaan possessiivisuffiksilla:Modaalirakenne muodostetaan toisen eli E-infinitiivin instruktiivin avulla. Se ilmaisee, mitä joku tekee samaan aikaan tai millä tavalla tekeminen tapahtuu. Pääverbin ja E-infinitiivin instruktiivin ilmaisema subjekti on sama.
Suomen kielessä on modaalirakenteen sisältäviä fraaseja, joita käytetään usein:Finaalirakenne on ensimmäisen eli A-infinitiivin translatiivi, johon liitetään vielä possessiivisuffiksi. Sen vaihtoehtona on "jotta"- tai "että"-lause, joka ilmaisee tekemisen syytä. Se vastaa kysymyksiin "miksi, mistä syystä" ja "mitä varten".
Kun translatiiviin liitetään possessiivisuffiksi, translatiivin pääte "-ksi" muuttuu muotoon "-kse".On finaalirakenteen muotoja, joista on tullut fraaseja: