hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Antti Pitkänen
Antti Pitkänen () oli suomalainen jääkärialiupseeri. Hänen vanhempansa olivat kirvesmies Elias Nestor Pitkänen ja Loviisa Matintytär. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan koillisrintamalla.
Pitkänen työskenteli työmiehenä Kalajoella ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 16. lokakuuta 1916, josta hänet siirrettiin 12. kesäkuuta 1917 pataljoonan 3. komppaniaan. Komppaniasta hänet siirrettiin takaisin täydennysjoukkoon hänellä todetun sairauden takia 13. syyskuuta 1917, josta hän palasi parannuttuaan komppaniaansa 17. marraskuuta 1917.
Hän astui Suomen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan aluksi koulutusaliupseeriksi ja myöhemmin joukkueen varajohtajaksi koillisrintamalle Kuolajärven pataljoonan 2. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Kuivitsassa, jossa 7. huhtikuuta 1918 käytiin taistelu Alakurtin ja Tolvantojärven välisellä talvitiellä Kuivitsalammella, jossa pataljoona tuli yllätetyksi ja hän kaatui. Hänen lisäkseen ko. taistelussa kaatuivat myös joukkueenjohtajat A. Kurth ja Patala. Lisäksi jääkäriyliluutnantti Stark haavoittui vakavasti. Kokonaisuudessaan tappiot olivat 22 kaatunutta, n. 30 haavoittunutta ja toistakymmentä jäänyt punaisten vangiksi. Pitkänen oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Kalajoella. Hänet haudattiin Kuolajärven (Sallan) sankarihautaan , mutta hänen nimensä on Kalajoen hautausmaan sankaripatsaassa.
Brissarthen taistelu
Brissarthen taistelu käytiin 15. syyskuuta 866 Frankkien ja yhdistyneen bretonien ja viikinkien armeijan välillä Brissarthessa, Neustriassa, nykyisessä Länsi-Ranskassa. Taistelun huomattavin tapahtuma oli frankkien puolesta sotineiden Neustrian maakreivin Robert Vahvan, joka on varhaisin Kapetingien sukuun kuulunut tunnettu ruhtinas, ja Akvitanian herttuan Ranulf I:n kuolema taistelukentällä.
Vuonna 866 Bretagnen herttua Salomon liittyi tanskalaisten viikinkien päällikön Hásteinnin kassa suorittaakseen sotaretken Anjoun, Mainen ja Tourainen alueille. Retken aikana Le Mansin kaupunki hävitettiin. Robert Vahva, joka komensi alueen joukkoja, kokosi laajan armeijan vihollisen ajamiseksi pois alueelta. Hänen joukkoihinsa liittyvät Akvitanian herttua Renulf, jonka alueisiin kuului Poitou ja Gauzfrud, jonka alueita olivat Herve ja Maine.
Frankkien armeijan onnistui keskeyttämään tanskalaisten retken ennen kuin ne olivat onnistuneet saavuttamaan Loire-joen. Hyökkääjät yrittivät paeta kirkkoon, mutta piirittivät rakennuksen. Yön aikana viikingit yrittivät pakenemista ja seuranneen taistelun aikana RObert Vahva sai surmaansa, Ranulf haavoittui kuolettavasti nuolesta ja Hervé haavoittui. Johtajiensa kadottamisen jälkeen frankit aloittivat vetäytymisen.
Vuonna 868 Kaarle Kaljupää ryhtyi neuvottelemaan Salomonin kanssa ja tunnusti hänet Bretagnen kuninkaaksi. Hän luovutti Contentin lueen ja ehkä myö Avranchen alueen bretonneille. Hásteinn jatkoi kuitenkin ryöstöretkiään Loire-joen laaksossa vielä monia vuosia.
Tom Johnson
Tom Johnson -nimisiä henkilöitä:
Arabeski (taide)
Arabeski (ransk. décoration arabesque, arabialainen koristelu ) on tyylitellyistä kasviaiheista sommiteltu koristekuvio. Se on lähtöisin arabialaisessa ja islamilaisessa taiteessa käytetyistä köynnöskuvioista, jotka puolestaan perustuivat kreikkalaisten käsityöläisten esikuville. Arabeski muuttui islamilaisessa maailmassa hyvin tyylitellyksi ja kaavamaiseksi koristeaiheeksi, ja siitä tuli olennainen osa itämaista kulttuuriperinnettä. Islamilaisen taiteen arabeskikuviot olivat geometrisia ja lähes abstrakteja viivaornamentteja, sillä ihmisten ja eläinten kuvaaminen ei ollut uskonnollisista syistä sallittua.
Arabeski omaksuttiin myös länsimaiseen taiteeseen, ja kaarevalinjaisia arabeskikuvioita käytettiin renessanssista lähtien muun muassa käsikirjoitusten, seinien, huonekalujen sekä metallitöiden ja keramiikan koristeaiheina. Länsimaisiin arabeskikuvioihin yhdistettiin usein myös ihmishahmoja, eläimiä ja kukkia.
Bore (varustamo)
Bore Ltd. on suomalainen laivanvarustamo, joka on osa Spliethoff -yhtiötä, joka osti varustamon sen pitkäaikaiselta omistajalta Rettig Groupilta vuonna 2016.
Rettig (Bore) on harjoittanut merenkulkua runsaat sata vuotta, alun perin Ångfartygs AB Bore perustettiin 1897 Turussa harjoittamaan ympärivuotista matkustajalaivaliikennettä Turun ja Tukholman välillä. Ainoastaan 1990-luvun alussa Bore Line -nimeä käytti Finnlines viisi vuotta, ja Rettigin omistamat "Boren" laivat kulkivat nimen Rettig-varustamo alla. Silja Line oli alkujaan Boren, Suomen Höyrylaiva Oy:n ja ruotsalaisen Svea-varustamon yhteisyritys, joka oli jatkoa Boren, Svean ja Suomen Höyrylaivan vuonna 1918 solmimalle yhteisliikennesopimukselle. Bore irrottautui Siljasta vuonna 1980 ja keskittyi rahtiliikenteeseen.
Bore myi alkuvuodesta 2005 viisi alusta eli puolet koko laivastostaan, mikä herätti julkisuudessa epäilyksiä varustamotoiminnan lopettamisesta. Yhtiö kuitenkin osti elokuussa 2005 Bror Husell Chartering -varustamon, jolloin sen toimitusjohtaja ilmoitti että päinvastoin, kyse on laajentamisesta. Seuraavana vuonna Bore osti nauvolaisen Engship-varustamon, ja kaupassa Borelle tuli 11 alusta. Loppuvuodesta 2007 Borella oli 22 alusta.
Varustamon toimitusjohtaja on Håkan Modig.
Johannes Daubert
Johannes Philipp Wilhelm Erich Daubert (8. kesäkuuta 1877 Braunschweig, Saksa - 11. joulukuuta 1947) oli saksalainen filosofi ja fenomenologi, joka kuului realistiseen Münchenin fenomenologiseen suuntaukseen.
Daubert opiskeli mm. filosofiaa, psykologiaa ja estetiikkaa Göttingenin yliopistossa Julius Baumannin, Georg Elias Müllerin ja Robert Vischerin kanssa, sekä Münchenin yliopistossa Theodor Lippsin oppilaana. Viimeksi mainitussa hän liittyi oppilaiden muodostamaan "Psychologischer Verein" -yhdistykseen. Daubert osallistui myös mm. Hans Corneliuksen ja Alexander Pfänderin luennoille. Hän sai vaikutteita myös John Stuart Millin ja David Humen empirismistä.
Vuonna 1902 Daubert tutustui Edmund Husserliin. Vuonna 1905 joukko opiskelijoita siirtyi Münchenistä Göttingeniin osallistuakseen Husserlin luennoille. Daubertin lisäksi heihin kuuluivat mm. Fritz Weinmann, Adolf Reinach ja Alfred Schwenniger. Tätä kautta Daubert sai muiden ohella vaikutteita fenomenologiasta.
Vuonna 1912 Husserl, Pfänder, Daubert ja Moritz Geiger saivat ajatuksen perustaa fenomenologinen vuosikirja "Jahrbuch für Philosophie und phänomenologische Forschung". Vuonna 1913 siinä ilmestyi Husserlin "Ideen", joka esitteli tämän uuden transsendentaalisen fenomenologian.
Daubert oallistui ensimmäiseen maailmansotaan länsirintamalla, ja sai useita ylennyksiä ja kunniamerkkejä. Sodan jälkeen hän halusi vetäytyä yliopistomaailmasta maalaiselämään perheineen. Hän piti kuitenkin edelleen yhteyttä Husserliin ja Pfänderiin. Jälkimmäisen vaikutuksesta Daubert alkoi vähitellen suhtautua yhä kriittisemmin Husserlin transsendentalismiin.
Daubertin kuoltua vuonna 1947 hänen käsikirjoituksensa jäivät maatilalle, ja ne siirrettiin kirjastoihin vasta vuonna 1967. Daubertin käyttämän erikoisen pikakirjoituksen vuoksi vasta Karl Schuhmann kykeni vuonna 1976 tulkitsemaan hänen käsikirjoituksensa, ja niitä alettiin julkaista.
Postuumit kriittiset laitokset:
Antti Santaholma
Antti Juhonpoika Santaholma (sukunimi alun perin Pahikkala) () oli keskipohjalainen kauppias, laivanvarustaja, sahateollisuuden harjoittaja ja maanviljelijä.
Santaholman vanhemmat olivat talollinen Juho Antinpoika Ventelä eli Pahikkala ja Susanna Matintytär Rahkola. Hän oli naimisissa vuodesta 1864 Josefiina Amalia Helanderin (1834 – 1914) kanssa. Heillä oli viisi poikaa: Sivert, Juhani, Antti, Olli ja Oskari. Oskari Santaholmasta (1878 – 1956) tuli A. Santaholma Oy:n toimitusjohtaja vuonna 1924.
Saatuaan perusopetusta luku- ja laskutaidossa pastori Alceniukselta Santaholma ryhtyi kauppa-apulaiseksi ja vuonna 1866 hän perusti oman kauppakartanonsa Kalajoen markkinapaikalle. Hän osti viljaa, voita, potaskaa ja tervaa sekä myi nahkoja, suolaa, rautaa ja muita maataloudessa tarvittuja artikkeleja. Hänellä oli myös kauppansa yhteydessä nahkatehdas, jossa valmistettiin vuotia sekä kotimaasta että ulkomailta hankituista nahoista. Hän osti näihin aikoihin myös Santaholma-nimisen maatilan ja ryhtyi käyttämään tilan nimeä sukunimenään. Santaholman liiketoimet lähtivät nousuun 1860-luvun suurten nälkävuosien aikana, jolloin hän tuotti Pietarista ostamaansa viljaa laivoilla suoraan Kalajoen satamaan, jauhatti viljan omistamissaan vesimyllyissä ja myi sen eteenpäin. Seuraavina vuosina hän alkoi tuottaa suuria määrä tervaa sisämaasta Kalajoelle, josta se lastattiin ulkomaille vietäväksi. Hän harjoitti myös suurimittaista viljakauppaa ja alkoi ostaa metsiä Kalajoen yläjuoksun varrelta. Tukit sahattiin Santaholman omissa vesisahoissa ja sahatavara myytiin ulkomaille. Hän ryhtyi myös hankkimaan omia laivoja. Ensimmäinen, vuonna 1874 Kalajoella rakennettu parkki "Kalaja", upposi 1885 Atlantilla ja aiheutti Santaholmalle suuret taloudelliset tappiot. Myöhemmin hän osti "Joutsen"-nimisen purjelaivan, jolla kuljetettiin puutavaraa ja tervaa Englantiin ja Saksaan. Tervakaupan alkaessa hiipua 1800-luvun lopulla Santaholma alkoi louhia Kalajoen tummaa graniittia ja käynnisti 1890 raakakiven viennin Englantiin ja Skotlantiin. Vuonna 1904 hän perusti vielä kivihiomonkin, jossa kiviä jalostettiin pidemmälle ennen niiden myyntiä. Hiomon toiminta jatkui vuoteen 1918.
Vuonna 1903 Santaholma perusti poikiensa kanssa A. Santaholma Oy-nimisen osakeyhtiön, joka omisti samana vuonna perustetun Jokisuun höyrysahan Kalajoella. Yhtiön toiminta laajeni, kun 1905 Pyhäjoella aloitti toimintansa Pohjois-Suomen ensimmäinen puuhiomo. Vuonna 1915 yhtiö hankki vielä sahan Haukiputaalta ja 1934 Pirttiniemen sahan Raahesta. A. Santaholma Oy oli parhaimpina aikoinaan Kalajoen suurin työnantaja. Jokisuun sahan toiminta jatkui sota- ja pulavuosien aiheuttamista katkoista huolimatta vuoteen 1996 saakka.
Santaholma teki myös monia lahjoituksia kotikunnassaan Kalajoella. Hän muun muassa hankki Kalajoen kirkkoon 24-äänikertaiset urut ja lahjoitti omistamansa äitinsä syntymätalon Rahkolan Kalajoen kunnalle. Taloon perustettiin 1920 Kalajoen kunnalliskoti.
Ace Baby Ace
Ace Baby Ace oli Orland Corbenin vuonna 1923 suunnittelema yksipaikkainen pienlentokone. Kun sen piirustukset tulivat vuonna 1929 myyntiin, se oli maailman ensimmäinen itserakennettavana markkinoitu lentokone. Koneen piirustukset ovat yhä myynnissä, ja koneita rakennetaan nykyäänkin.
Adolf Reinach
Adolf Bernhard Philipp Reinach (23. joulukuuta 1883 Mainz, Saksa – 16. marraskuuta 1917 Diksmuide, Belgia) oli saksalainen filosofi, Münchenin fenomenologiseen suuntaukseen kuulunut fenomenologi sekä oikeusteoreetikko.
Reinach opiskeli Mainzin Ostergymnasiumissa, ja myöhemmin Münchenin yliopistossa, jossa hän luki pääasiassa psykologiaa ja filosofia Theodor Lippsin oppilaana. Tällöin hän tutustui Moritz Geigeriin, Otto Selziin, Aloys Fischerin ja Johannes Daubertiin. Myöhemmin hän tutustui myös Alexander Pfänderiin. Vuosina 1903-1904 hän tutki monien muiden tavoin erityisesti Edmund Husserlia, ennen kaikkea tämän teosta "Logische Untersuchungen".
Reinach väitteli tohtoriksi vuonna 1904 väitöskirjallaan "Über den Ursachenbegriff im geltenden Strafrecht", joka käsitteli oikeusteoriaa. 1905 monet Lippsin oppilaista, Reinach mukaan luettuna, siirtyivät Göttingeniin osallistuakseen Husserlin luennoille. Reinach palasi Müncheniin myöhemmin vuonna 1905, ja jatkoi 1906-1907 opintojaan Tübingenissä. Hän osallistui mm. useille oikeusteoreetikko Ernst Belingin kursseille.
Husserlin tuella Reinach sai habilitaation Göttingenin yliopistosta vuonna 1909. Hänen luennoistaan ja tutkimuksistaan on ilmeistä, että tuohon aikaan hän sai Husserlin lisäksi vaikutteita myös Daubertilta ja Anton Martyltä. Reinach itse puolestaan on innoittanut useita nuoria fenomenologeja, kuten Wilhelm Schapp, Dietrich von Hildebrand, Alexandre Koyré ja Edith Stein. Fenomenologian lisäksi Reinach luennoi mm. Platonista ja Immanuel Kantista.
Vuonna 1912 Reinach perusti yhdessä Geigerin ja Pfänderin kanssa fenomenologisen "Jahrbuch für Philosophie und phänomenologische Forschung" -julkaisun, jonka päätoimittajana toimi Husserl.
Fenomenologian lisäksi Reinachin nimiin on laitettu J. L. Austinin ja John Searlen puheaktien teorian esityö: "Die apriorischen Grundlagen des bürgerlichen Rechtes" on systemaattinen tutkielma sosiaalisista akteista mm. yksityisoikeuden apriorisina perusteina. Reinachin työ perustui pitkälti Husserlin merkityksen analyysiin sekä Daubertin kritiikkiin sitä kohtaan. Myös Pfänder teki samaan aikaan tutkimusta määräyksistä, lupauksista yms.
Husserlin julkaistua teoksensa "Ideen" vuonna 1913, Reinach ja monet muut fenomenologit päättivät pysyä lähempänä Husserlin varhaisempaa fenomenologista näkemystä, sen sijaan että olisivat seuranneet Husserlia idealismiin ja transsendentaaliseen fenomenologiaan.
Ensimmäisen maailmansodan puhjettua Reinach liittyi vapaaehtoisena armeijaan. Monien taistelujen ja rautaristin jälkeen hän kaatui Diksmuiden edustalla Flanderissa 16. marraskuuta 1917.
Merkittävimpiä julkaisuja:
Kootut teokset:
Göran Sonnevi
Göran Sonnevi (s. 2. lokakuuta 1939) on ruotsalainen runoilija ja kirjallisuuden kääntäjä. Hänelle on myönnetty uransa aikana useita palkintoja, kuten Svenska Dagbladetin kirjallisuuspalkinto (1979), Ruotsin akatemian pohjoismainen palkinto (2005) ja Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinto (2006). Viimeksi mainittu tuli runokokoelmasta "Valtameri" (Oceanen, 2005).
Mielummin vanha kuin aikuinen
Mielummin vanha kuin aikuinen on suomalaisen muusikon Kauko Röyhkän kahdeksas studioalbumi. Se julkaistiin sekä LP- että CD-formaateissa vuonna 1987. Albumista julkaistiin vuonna 2000 remasteroitu CD-versio, joka sisältää myös "Paha maa" -minialbumin.
Sävellykset ja sanoitukset Kauko Röyhkä, paitsi A1 "Matkustaa" säv. Maritta Kuula ja Kauko Röyhkä sekä B4 "Kolme asetelmaa" säv. Heikki Tikka, Kauko Röyhkä ja Jarmo Heikkinen. Sovitukset Kauko Röyhkä & Narttu.
Sävellykset ja sanoitukset Kauko Röyhkä, paitsi 1 "Paha maa" säv. Kauko Röyhkä ja Tommi Viksten / 2 "Pois valoista" säv. Kauko Röyhkä ja Heikki Tikka / 5 "Väärässä filmissä" säv. Kauko Röyhkä ja Heikki Tikka.
Sovitukset Kauko Röyhkä & Narttu.
Alexander Pfänder
Alexander Pfänder (7. helmikuuta 1870 Iserlohn, Saksa – 18. maaliskuuta 1941 München, Saksa) oli saksalainen filosofi ja Münchenin fenomenologiseen suuntaukseen kuulunut fenomenologi. Pfänder oli Theodor Lippsin oppilaana Münchenin yliopistossa. Hän opetti yliopistossa vuodesta 1901, toimien vuosina 1930–1935 professorina.
Ihmelapsi (albumi)
Ihmelapsi on suomalaisen muusikon Kauko Röyhkän 9. studioalbumi. Se julkaistiin sekä LP-, että CD-formaatissa vuonna 1988.
Albumista julkaistiin remasteroitu CD-versio vuonna 2000.
Sävellykset ja sanoitukset Kauko Röyhkä, paitsi A2-säv. Maritta Kuula, B2-säv. Röyhkä ja Huldén, san. Uuno Kailas, sekä B3-säv. Mats Huldén.
Sovitukset Kauko Röyhkä & Narttu.
Félix Arvers
Félix Arvers (23. heinäkuuta 1806 – 7. marraskuuta 1850) oli ranskalainen runoilija. Hänen maineensa perustuu pitkälti runoon "Sonnet d'Arvers", joka julkaistiin alun perin osana kokoelmaa "Mes heures perdues" vuonna 1833.
Ferengien hankintasäännöt
Ferengien hankintasäännöt ovat kuvitteellisessa "Star Trek" -universumissa esiintyvä joukko ohjeita, joiden on tarkoitus varmistaa äärikapitalististen ferengien liiketoiminnan kannattavuus. Ensimmäisen säännön loi Gint, Ferengien liittouman ensimmäinen suurnagus, joka antoi säännölle järjestysnumeron 162 luodakseen kysyntää vielä silloin määrittelemättömille 161:lle sitä edeltävälle säännölle. Sääntöjen yhteismääräksi on kerrottu 285, mutta kaikkia niistä ei ole koskaan julkaistu. Niiden esitetään sarjassa olevan lähinnä uskontoon verrattavassa asemassa ferengien yhteiskunnassa.
Suurimman osan hankintasäännöistä on luonut Ira Steven Behr, joka toimi tuottajana "ssa". Suuri osa niistä julkaistiin kirjassa "The Ferengi Rules of Acquisition" (ISBN 0-671-52936-6).Hankintasääntöjen lisänä ovat "Hankinnan viisi astetta":
Blaise Cendrars
Frédéric Louis Sauser eli Blaise Cendrars (1. syyskuuta 1887 La Chaux-de-Fonds – 21. tammikuuta 1961 Pariisi) oli sveitsiläinen, vuonna 1916 Ranskan kansalaisuuden saanut runoilija ja kirjailija.
Cendrars muutti vuonna 1910 Pariisiin, jossa hän tutustui Guillaume Apollinaireen. Cendrars palveli ensimmäisessä maailmansodassa, kunnes sai vuonna 1915 vapautuksen haavoittumisen seurauksena.
Cendrars matkusteli elämänsä aikana paljon; hän vieraili muun muassa Venäjällä, Mantšuriassa, Kiinassa, Brasiliassa ja Espanjassa. Viimeiset vuotensa hän vietti Pariisissa, jossa hän kuoli 73-vuotiaana.
Viognier
Viognier on viinin valmistukseen käytettävä valkoinen viinirypälelajike. Ensimmäiset tiedot sen viljelystä ovat Pohjois-Rhônesta 1700-luvulta. On kuitenkin olemassa viitteitä siitä, että lajiketta olisi viljelty Burgundin alueella jo noin 2000 vuotta sitten.
Se oli maailmalla pitkään lähes tuntematon, mutta 2000-luvulla siitä on tullut yksi tunnetuimmista rypäleistä. Siitä tuotetaan yleensä kuivia, syvän keltaisia, alkoholipitoisia, vähähappoisia ja voimakasaromisia valkoviinejä.
Oksana Udmurtova
Oksana Pavlovna Udmurtova (), (s. 1. helmikuuta 1982, Grahovon piiri, Udmurtia, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen yleisurheilija, jonka päälaji on pituushyppy.
Udmurtova sijoittui Helsingin MM-kilpailuissa 2005 pituushypyssä kuudenneksi ja Moskovan sisäratojen MM-kisoissa 2006 seitsemänneksi. Göteborgin EM-kilpailuissa 2006 hän sai pronssia tuulituloksella 669. Birminghamin halli-EM-kilpailuissa 2007 hän sijoittui kolmiloikassa neljänneksi ja saman vuoden pituudessa kolmanneksi. Pekingin olympialaisissa 2008 hän oli pituushypyssä kuudes.
Udmurtova on voittanut myös useita maansa sekä sisä- että ulkoratojen mestaruuksia. Hänen ennätyksensä pituushypyssä on 702 cm, jonka hän hyppäsi Dohassa 12. toukokuuta 2006. Kolmiloikassa hänen ennätyksensä on 14,85 m, jonka hän hyppäsi 31. elokuuta 2008 Padovassa. Hallissa hän on hypännyt pituutta 689 (2006) ja kolmiloikkaa 14,94 (2008).
Mathieu Kassovitz
Mathieu Kassovitz (s. 3. elokuuta 1967 Pariisi, Ranska) on ranskalainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja, näyttelijä ja tuottaja, joka tunnetaan parhaiten elokuvastaan "Viha" (1995).
Kassovitz syntyi Pariisissa 1967. Hänen isänsä on juutalainen ja Unkarista kotoisin oleva ohjaaja ja käsikirjoittaja Peter Kassovitz, joka jätti maan Unkarin kansannousun aikaan vuonna 1956, ja äitinsä ranskalainen Chantal Rémy. Kassovitz oli naimisissa Julie Mauduechin kanssa, ja heillä on Carmen-niminen tytär.
Ohjaajana Kassovitzin läpimurtoteoksena voitaneen pitää elokuvaa "Viha" (La Haine), josta hänet palkittiin muun muassa Cannesin elokuvajuhlilla parhaan ohjaajan palkinnolla ja parhaan elokuvan César-palkinnolla. Vihaa on seurannut muutama kaupallisestikin hyvin menestynyt elokuva, kuten "Purppuravirrat", jonka pääosia esittävät Jean Reno ja Vincent Cassel, sekä "Gothika" pääosassaan Halle Berry.
Hän on myös näytellyt muutamissa elokuvissa, kuten pienessä sivuroolissa "Vihassa" ja yhtä pääosaa toisessa omassa ohjauksessaan "Café au lait", sekä Jacques Audiard’n elokuvassa "Regarde les hommes tomber" (1994). Tunnetuin hänen roolinsa on kuitenkin Nino Quincampoixin hahmo Jean-Pierre Jeunet’n ohjaamassa "Améliessa".
Kassovitz oli Cannesin elokuvajuhlien tuomariston jäsenenä vuonna 2001.
Liquid Trio Experiment
Liquid Trio Experiment on yhdysvaltalainen instrumentaalista, melodista ja teknistä progressiivista metallia soittava yhtye. Se sai alkunsa, kun Magna Carta -levy-yhtiön Mike Varney pyysi vuonna 1997 Dream Theaterin rumpalia Mike Portnoyta kasaamaan ympärilleen ”all-stars”-kokoonpanon, jonka nimeksi valittiin Liquid Tension Experiment. Lopulta kokoonpanoksi muodostui Portnoy, kitaristi John Petrucci (Dream Theater), kosketinsoittaja Jordan Rudess (Dixie Dregs, nyk. Dream Theater) ja basisti Tony Levin (Yes, King Crimson). Yhtye soitti fuusiojazz-vaikutteista Dream Theaterin tyylistä musiikkia, mutta ilman laulua.
Liquid Tension Experimentin toisen albumin äänitysten aikaan vuonna 1998 kitaristi Petrucci joutui poistumaan äänityksistä, koska hänen vaimonsa Rena oli synnyttämässä. Muut jäsenet päättivät nauhoittaa sillä välin improvisoitua musiikkia. Jotkut syntyneistä kappaleista päätyivät myöhemmin perustaksi "Liquid Tension Experiment 2" -albumin kappaleille. Magna Carta julkaisi 23. lokakuuta 2007 nämä improvisoidut jamit albumilla "Spontaneous Combustion" nimellä Liquid Trio Experiment.
Hyökkääjät
Hyökkääjät () on Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä supersankariryhmä. Ryhmän loivat käsikirjoittaja Roy Thomas ja taiteilija Sal Buscema. Hyökkääjät esiintyivät ensimmäisen kerran amerikkalaisen "The Avengers" -lehden numerossa #71 (joulukuu 1969).
Hyökkääjät esiintyivät ensimmäisen kerran Marvel-universumin jatkumossa tarinoissa, jotka sijoittuivat Toiseen maailmansotaan. Tarinoissa käytettiin Timely Comics-kustantamon hahmoja (Timely oli Marvel-kustantamon edeltäjä 1940-luvulla). Näitä hahmoja olivat Kapteeni Amerikka (Steve Rogers), hänen poika-apurinsa Bucky (James Barnes), Ihmissoihtu, Ihmissoihdun apuri Toro ja prinssi Namor. Yhdessä sankarit vastustivat Adolf Hitleriä ja Natsi-Saksan sotavoimia. Kun sankarit pelastivat Britannian pääministerin Winston Churchillin Ylimieheltä, kiitollinen Churchill ehdotti, että sankareiden pitäisi liittyä yhteen joukkueeksi, Hyökkääjiksi.
Hyökkääjät taistelivat Akselivaltoja vastaan kaikkialla maailmassa, kunnes tapasivat Britanniassa lordi James Montgomery Falsworth, alkuperäisen Britti-Jackin. Falsworth liittyi joukkueeseen ja tarjosi heille tukikohdan Englannista. Myöhemmin Falsworthin lapset Brian ja Jacqueline (Spitfire) liittyivät ryhmään. Vielä myöhemmin ryhmään liittyivät Neiti Amerikka ja Singahtaja.
Ryhmä jatkoi väsymättä taisteluaan maailmansodan kohtaloissa ja Kapteeni Amerikan sekä Buckyn kuollessa ryhmä tunsi syvää surua näiden poismenon johdosta.
Émile Nelligan
Émile Nelligan (24. joulukuuta 1879 Montréal, Quebec – 18. marraskuuta 1941 Montréal, Quebec) oli kanadalainen ranskaksi kirjoittanut runoilija.
Nelligan syntyi Montréalissa irlantilaiselle isälle ja kanadanranskalaiselle äidille. Hän aloitti ja loi uransa hyvin nuorena; varhaisia runoja julkaistiin Montréalissa jo niiden kirjoittajan ollessa 16-vuotias.
Nelligan joutui vuonna 1899 sairaalahoitoon jouduttuaan psykoottiseen tilaan, josta hän ei koskaan toipunut täydellisesti. Suurimman maineensa hän saavutti vasta sairastumisensa ja varsinkin vuonna 1941 tapahtuneen kuolemansa jälkeen; vuonna 1979 alettiin jakaa pohjoisamerikkalaista ranskankielisen runouden Émile Nelligan -palkintoa.
Martin Annen
Martin Annen (s. 12. helmikuuta, 1974) on sveitsiläinen rattikelkkailija, ja viisinkertainen arvokisamitalisti.
Annen voitti ensimmäisen arvokisamitalinsa MM-kisoista 2001, missä hän sai pronssia kahden miehen kelkassa, olympialaisissa 2002 Annenin hyvät otteet jatkuivat, kun hän voitti pronssia kahden miehen kelkasta, MM-kisoissa 2005 tuli jälleen pronssia kahden miehen kelkasta.
Olympialaisissa 2006 Annen keräsi kaksi pronssia kahden ja neljän miehen kelkasta, jotka ovat hänen viimeisimmät arvokisamitalinsa.
Alfred Schütz
Alfred Schütz (13. huhtikuuta 1899 Wien, Itävalta – 20. toukokuuta 1959 New York, Yhdysvallat) oli itävaltalainen filosofi ja sosiologi. Hän opiskeli oikeustiedettä Wienissä, ja tutki myöhemmin fenomenologiaa, yhteiskuntatieteiden metodologiaa sekä muun muassa Edmund Husserlin ja William Jamesin ajattelua. Schütz muutti Yhdysvaltoihin ennen toista maailmansotaa. Suurimman osan elämäänsä hän toimi pankkiirina. Hän myös opetti osa-aikaisesti New School for Social Researchissa New Yorkissa.
Schütz pyrki kehittämään Husserlin fenomenologiaa yhteiskuntatieteiden filosofian pohjaksi, yhdistettynä Max Weberin sekä johtavien yhdysvaltalaisten sosiologien, kuten George Herbert Mead, teorioihin. Schütz itse ei ollut koskaan Husserlin oppilas, mutta hän ja hänen työtoverinsa Felix Kaufmann tutkivat Husserlin teoksia laajalti. Schützin ensimmäinen teos "Sosiaalisen maailman merkityksekäs rakentuminen" saavutti kuitenkin Husserlin huomion, mikä johti kirjeenvaihtoon ja siihen, että Schütz kävi Husserlin luona ennen tämän kuolemaa vuonna 1938. Hänelle oli tosin tarjottu Husserlin assistentin tointa jo 1930-luvun alkupuolella, mutta hän oli kieltäytynyt.
Merkittävimpiä julkaisuja:
Postuumeja julkaisuja:
Ignazio Buttitta
Ignazio Buttitta (19. syyskuuta 1899 – 5. huhtikuuta 1997) oli italialainen runoilija. Hän oli kotoisin Bagheriasta, Sisilian saarelta, ja kirjoitti sisilian kielellä, joka poikkeaa huomattavasti italian kirjakielestä.
M/S Explorer
M/S Explorer () oli kanadalaisen GAP Adventures -varustamon omistama Liberian lipun alla purjehtinut risteilyalus. Alus rakennettiin Uudessakaupungissa, Suomessa vuonna 1969, ja se suunniteltiin erityisesti napaseutujen matkustajaliikenteeseen. Vuonna 1984 "Explorer" purjehti ensimmäisenä matkustaja-aluksena Luoteisväylän lävitse. Vuonna 1989 alus osallistui merihädässä olleen argentiinalaisen rahtialuksen pelastustöihin Anvers Islandin edustalla Etelämantereella.
Vuonna 1969 vastavalmistunut alus luovutettiin K/S A/S Explorer & Con haltuun, joka rekisteröi aluksen Norjan lipun alle "Lindblad Explorer" -nimisenä. Kotisatamaksi tuli Oslo. Rekisteröinnin jälkeen alus aloitti risteilyt arktisilla vesillä. 11. helmikuuta 1972 alus ajoi karille lähellä Antarktiksella sijaitsevaa La Plaza Pointia. 25. helmikuuta saksalainen hinaaja veti "Lindblad Explorerin" karilta ja hinasi sen Argentiinan pääkaupunkiin Buenos Airesiin väliaikaisesti kunnostettavaksi. Toukokuun alussa laiva hinattiin Norjaan, jossa se kunnostettiin. Kesäkuussa bahamalainen United Cruising -varustamo osti aluksen ja rekisteröi sen Panaman lipun alle. Vuonna 1980 Lindblad Swire Cruises osti laivan. Kesällä 1982 Salénia -varustamo osti "Lindblad Explorerin" ja rekisteröi sen Ruotsin lipun alle. Kotisatamaksi tuli Tukholma. Joulukuussa 1983 alus siirtyi Ferry Services Curacaon haltuun ja Alankomaiden Antillien lipun alle. Jälleen lokakuussa 1985 omistaja vaihtui, kun Vienna Internationell Shipping Corp osti laivan ja rekisteröi sen Bahaman lipun alle "Society Explorer" -nimisenä. Lokakuussa 1989 "Society Explorer" siirtyi Liberian lipun alle.
Vuonna 1992 Explorer Shipping osti aluksen ja rekisteröi sen "Explorer" -nimisenä Liberian lipun alle. Vuonna 2004 kanadalainen GAP Adventures osti laivan. Uusi omistaja piti laivan edelleen Liberian lipun alla. Marraskuusta 2004 maaliskuuhun 2005 välisen ajan "Explorer" teki risteilyjä Antarktikselle, minkä jälkeen siirtyi risteilemään Amazonille Etelä-Amerikkaan. Kesällä 2005 "Explorer" siirtyi Grönlannin ja Kanadan vesille. Myös vuonna 2006 "Explorer" risteili samoilla vesillä kuin edellisenäkin vuonna.
23. marraskuuta 2007 "Explorer" törmäsi jäävuoreen Kuningas Yrjön saaren edustalla lähellä Eteläisiä Shetlanninsaaria ollessaan 19 vuorokauden pituisella risteilyllä Etelämantereella. Aluksella oli sata matkustajaa sekä 54 hengen miehistö, jotka evakuoitiin pelastusveneisiin uppoamisvaaran vuoksi, ja siirrettiin edelleen M/S "Nordnorgelle", joka avusti pelastustöissä. "Explorer" upposi myöhemmin samana iltana noin kello 23 Suomen aikaa.
Nobel Caldonian -varustamon mukaan aluksen päällystö oli pääosin kotoisin Skandinaviasta ja miehistö Filippiineiltä.
Wouldn’t It Be Nice
Wouldn’t It Be Nice on The Beach Boysin kappale "Pet Sounds" -albumilta, yksi levyn tunnetuimmista lauluista. Se julkaistiin singlenä kansainvälisesti (b-puolenaan ”God Only Knows”) ja se nousi Britannian singlelistan sijalle 2. Yhdysvaltain singlelistalla kappale sijoittui kahdeksanneksi.
”Wouldn’t It Be Nice” on yksi Beach Boysin suurista klassikoista. Yhtyeen levy "Pet Sounds" oli ilmestyessään suurelle yleisölle liiankin haastava ja vaikeasti omaksuttava kokonaisuus, eikä siltä julkaistu hittisinglejä edellisten albumien tapaan. ”Wouldn’t It Be Nice” ja Sloop John B menestyivät kuitenkin hyvin eri maiden singlelistoilla. ”Wouldn’t It Be Nice” kertoo Brian Wilsonin mukaan lapsuuden unelmista. Kappale alkaa sanoilla ”Wouldn’t it be nice if we were older, then we wouldn’t have to wait so long”. Wilson kirjoitti Pet Soundsin tekstit yhdessä Tony Asherin kanssa.
"Pitchfork" valitsi kappaleen 1960-luvun seitsemänneksi parhaaksi.
Mario Pestano
Mario Pestano (s. 8. huhtikuuta 1978 Tenerife) on espanjalainen yleisurheilija, joka kilpailee pääasiassa kiekonheitossa.
Pestano sai pronssia alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa Göteborgissa 1999. Hän karsiutui loppukilpailusta Sevillan 1999 ja Edmontonin 2001 MM-kilpailuissa. Münchenin EM-kilpailuissa 2002 hän oli neljäs tuloksella 64,69 ja Pariisin MM-kilpailuissa 2003 kahdeksas. Vuonna 2004 hän karsiutui Ateenan olympialaisten loppukilpailusta.
Pestano sijoittui Helsingin MM-kilpailuissa yhdenneksitoista. Seuraavana vuonna hän oli neljäs Göteborgin EM-kilpailuissa. Osakan MM-kilpailuissa 2007 hän oli kymmenes, Pekingin olympialaisissa 2008 yhdeksäs ja Berliinin MM-kilpailuissa 2009 kymmenes. Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 hän sijoittui kuudenneksi ja Daegun MM-kilpailuissa 2011 11:nneksi. Helsingin EM-kilpailuissa 2012 hän sijoittui neljänneksi. Lontoon olympialaisissa hän karsiutui loppukilpailusta. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän oli kahdestoista.
Pestano voitti 2004 ja Välimeren kilpailut 2005. Euroopan cupin superliigan hän on voittanut 2005 ja 2008 sekä Ibero-Amerikan mestaruuden 2004 ja 2010. Lisäksi hän on sijoittunut kolmanneksi maailmancupissa 2002. Hän pitää hallussaan Espanjan ennätystä kiekonheitossa tuloksella 69,50, jonka hän heitti 27. heinäkuuta 2008 Santa Cruz de Tenerifessä. Hän on voittanut maansa mestaruuden vuosina 2001–2013.
Lähde: IAAF
Ypäyssuo
Ypäyssuo (), on 20 000 hehtaarin kokoinen aapasuo Venäjän Karjalassa Kalevalan piirissä. Se sijaitsee Kepajoen itäpuolella ja Kemijoen pohjoispuolella ja ulottuu jokien yhtymäkohtaan. Suoalueet jatkuvat sekä etelään että pohjoiseen. Ypäyssuo on pinta-alaltaan aapasoista koko Fennoskandian suurin. Tätä suurempi oli Lokan tekojärven alle jäänyt Euroopan suurin aapasuo Posoaapa.
Suota on esitetty kansainväliseen soidensuojeluohjelmaan. Suota on tutkittu yhteistyössä suomalaisten ja venäläisten yhteisekskursiolla elokuussa 2003. Tällöin on kartoitettu suon turvevaroja, marjasatoa ja muuta käyttöä sekä uusiutumista.
Kjell Askildsen
Kjell Askildsen (s. 30. syyskuuta 1929) on norjalainen kirjailija.
Askildsen on tullut tunnetuksi varsinkin novellikokoelmillaan, mutta kirjoittanut myös romaanimuodossa. Hänelle myönnettiin vuosina 1983 ja 1991 Norjan "Kritikerprisen". Hän on saanut myös Ruotsin Akatemian Pohjoismaisen kirjallisuuspalkinnon, niin sanotun pikku-nobelin 2009. Askildsenin kirjoja on suomentanut Tarja Teva.
Kalle Anttila (liikemies)
Kalle Anttila (oikea nimi Kaarlo Einari Anttila) (4. kesäkuuta 1926 Helsinki – 17. helmikuuta 1993 Palm Beach, Florida, Yhdysvallat) oli suomalainen liikemies ja Anttila-tavarataloketjun perustaja.
Anttilan vanhemmat olivat räätälimestari, toimitusjohtaja Kaarle (Kalle) Johan Jalmari Anttila ja Lea Addie Parantala. Anttilan isä voitti olympiakultaa painissa 1920 ja 1924 ja hänellä oli 1918 perustettu räätälinliike Helsingissä. Tämä liike toimi vuodesta 1932 Anttilan Pukimo Oy nimellä.
Kalle Anttila pääsi ylioppilaaksi Helsingin Reaalilyseosta ja lähti opiskelemaan yritystaloutta Yhdysvaltoihin Michiganin yliopistoon. Opiskeluaikanaan Anttila oli loma-aikoina työssä Sears, Roebuck and Companyn tavaratalo- ja postimyyntiyrityksessä ja täällä hän sai ajatuksen perustaa oman vastaavan yrityksen Suomeen.
Anttilan tarinan voidaan katsoa alkaneeksi vuonna 1952, kun Kalle Anttilan perustama postimyyntiyritys Postitusliike Solpa aloitti toimintansa. Silloin alkoi ilmestyä tunnettu postimyyntikuvasto nimeltään "Kuluttajan opas", jonka nimi muuttui myöhemmin "Ostajan oppaaksi". Anttilan esikuvina olivat amerikkalaiset postimyyntiyritykset Sears Roebuck, J. C. Penney ja Montgomery Ward.
Vuoden kuluttua Solpan perustamisesta, vuonna 1953, perustettiin Kalle Anttila Oy ja vuonna 1954 Suomen ensimmäinen ”alennustavaratalo” Helsingin Sörnäisiin ja Joensuuhun vuonna 1957. Vuonna 1960 avattiin Anttilan tavaratalo Helsingin Tennispalatsissa ja vuonna 1963 avattiin tavaratalo Turussa.
Anttilan tuotteiden laatuun ei kuitenkaan luotettu, koska tuotteet myytiin niin halvalla. Anttila osti kuitenkin tuotteensa suoraan tehtailta suurina kertaostoksina ja oli näin pystynyt myymään tuotteen eteenpäin halvalla. Vuonna 1960 postimyynnin liikevaihto oli jo yli puoli miljardia silloista markkaa.
Kalle Anttila esiintyi itsekin Anttilan televisiomainoksissa 1970-luvun alkuvuosina. Vuonna 1975 Anttilan myynti oli noussut 56 miljoonan markan lukuihin ja asiakkaita oli yli 400 000. Suomessa vuoden 1973 öljykriisin jälkeen alkanut laskusuhdanne saattoi kuitenkin Anttilan taloudelliseen vaikeuksiin kohonneiden kustannusten takia. Anttilaa uhkasi lopulta konkurssi kun yrityksen tavarantoimittajat alkoivat keskeyttää toimituksiaan epäillessään yhtiön maksukykyä. Tämä pakotti lopulta Kalle Anttilan myymään tammikuussa 1976 Anttilan Tukolle 18,5 miljoonalla markalla.
Kalle Anttila erosi pian kaupan jälkeen Anttilan hallituksesta ja muutti Floridaan Yhdysvaltoihin. Täällä hän toimi liikemiehenä ja hän oli mukana muun muassa eräässä kaivosyrityksessä Etelä-Amerikassa ja puutalojen valmistuksessa Suomessa.
Masi Oka
Masi Oka (, oikea nimi Masayori Oka (岡 政偉), s. 27. joulukuuta 1974 Tokio, Japani) on japanilais–amerikkalainen näyttelijä ja digitaalitehostesuunnittelija.
Oka syntyi Tokiossa Japanissa. Hänen vanhempansa erosivat hänen ollessaan kuukauden ikäinen, eikä hän ole koskaan tavannut isäänsä. Oka muutti äitinsä kanssa Los Angelesiin Kaliforniaan ollessaan kuusivuotias. Hän on aina ollut kiinnostunut luonnontieteistä ja matematiikasta, ja 12-vuotiaana hän sai älykkyysosamäärätestistä tulokseksi 180. Kymmenen vuotta myöhemmin hän valmistui Brownin yliopistosta pääaineinaan tietojenkäsittelytiede ja matematiikka.
Ensimmäisen työpaikkansa opintojen jälkeen Oka sai George Lucasin omistamasta elokuvien erikoistehosteita tuottavasta Industrial Light & Magic -yhtiöstä (ILM). Hän oli muun muassa mukana kehittämässä vesiefekteihin keskittyvää tietokoneohjelmaa, jota on myöhemmin käytetty esimerkiksi elokuvassa "". Lisäksi hän kehitti muita vesitehosteisiin suuntautuvia tietokoneohjelmia, joita on käytetty monessa projektissa. Hän työskenteli myös "Tähtien sota" -elokuvasarjan kolmen uudemman elokuvan digitehostetiimeissä.
Oka kokeili näyttelemistä ensimmäisen kerran vuonna 2000. Hän teki pieniä vierailijarooleja useissa televisio-ohjelmissa ja sai pitkäaikaisemman roolin NBC:n komediasarjasta "Tuho-osasto". Vuonna 2006 Oka valittiin japanilaisen Hiro Nakamuran rooliin televisiosarjassa "Heroes". Hän käänsi itse roolihahmonsa vuorosanat englanninkielisestä käsikirjoituksesta japaniksi.
Oka sai vuonna 2006 Golden Globe -ehdokkuuden parhaasta televisiosarjan sivuosaroolista "Heroes"-sarjassa. Näyttelemisen lisäksi hän työskentelee edelleen kolme päivää viikossa ILM-yhtiössä suunnitellen tietokoneohjelmia. Vuonna 2007 Oka nimettiin "cooleimmaksi nörtiksi" "Spike TV Guys' Choice Awards" -palkintotilaisuudessa. Hän näyttelee oikeuslääkäri Max Bergmania sarjassa "Havaiji 5-0".
Giuseppe Dordoni
Giuseppe (”Pino”) Dordoni (28. kesäkuuta 1926 – 24. lokakuuta 1998) oli italialainen kävelijä. Hän voitti olympiakultaa 50 km kävelyssä vuoden 1952 kesäolympialaisissa Helsingissä ajalla 4.28.07,8. Vuonna 1950 hän voitti 50 km kävelyn Euroopan-mestaruuden.
Johann Heinrich Lambert
Johann Heinrich Lambert (26. elokuuta 1728, Mülhausen, Elsass, Ranska – 25. syyskuuta 1777, Berliini, Saksa) oli saksalainen matemaatikko, fyysikko, tähtitieteilijä ja filosofi. Hänet tunnetaan mm. piin irrationaalisuuden osoittamisesta (1761) ja Beerin ja Lambertin laista.
Christoph Höhne
Christoph Höhne (s. 12. tammikuuta 1941) on entinen itäsaksalainen kävelijä. Hän voitti olympiakultaa 50 kilometrin kävelyssä vuoden 1968 kesäolympialaisissa Méxicossa. Hänen olympiavoittonsa oli historiallinen siinä mielessä, että hänen voittomarginaalinsa oli yli 10 minuuttia.
Höhne sijoittui jo Tokion 1964 olympialaisten 50 kilometrin kävelyssä kuudenneksi. Hän oli osallisena vuoden 1972 kesäolympialaisten Kylmään sotaan liittyneessä tapahtumassa. Kilpailua edeltäneenä iltana Itä-Saksan viranomaiset saivat nimettömän vihjeen, että Höhne aikoi loikata länteen kilpailun aikana. Viranomaiset eivät uskoneet väitöksiä, ja Höhne oli kilpailussa 14:s.
Höhne voitti 50 kilometrin kävelyn Euroopan-mestaruuden vuosina 1969 ja 1974. Helsingin EM-kilpailuissa 1971 hän saavutti hopeaa hävittyään Neuvostoliiton Veniamin Soldatenkolle noin kaksi minuuttia ja 23 sekuntia. IAAF:n kävelyn maailmancupin hän voitti vuosina 1965, 1967 ja 1970 sekä sijoittui kolmanneksi vuonna 1973.
Urheilu-uran jälkeen hän opiskeli valokuvausta ja hänestä tuli tunnettu urheilukuvaaja. Saksojen yhdistymisen jälkeen hän on työskennellyt freelance-valokuvaajana sanomalehdille Junge Welt ja Sportecho.
Christoph Höhnen poika André Höhne on myös kilpakävelijä.
Extra (Kauko Röyhkän albumi)
Extra on suomalaisen muusikon Kauko Röyhkän kolmas kokoelmalevy. Se julkaistiin vuonna 1988.
Sävellykset ja sanoitukset Kauko Röyhkä, paitsi B2 - säv. Heikki Tikka, Kauko Röyhkä ja Jarmo Heikkinen, sekä B4 - säv. ja san. Kauko Röyhkä ja Maritta Kuula.
Sovitukset Kauko Röyhkä & Narttu.
Lauluja rakastamisen vaikeudesta (Kauko Röyhkä)
Lauluja rakastamisen vaikeudesta on suomalaisen muusikon Kauko Röyhkän neljäs kokoelmalevy. Se julkaistiin vuonna 1989. Kokoelma sisältää Röyhkän kappaleita vuosilta 1980–1988. Levy kuuluu Megamania-yhtiön julkaisemaan teemalliseen sarjaan kokoelmia eri artisteilta, joilla kaikilla on sama nimi.
Joko-tai
Joko-tai on suomalaisen muusikon Kauko Röyhkän 10. studioalbumi. Se julkaistiin sekä LP- että CD-formaatissa vuonna 1990.
Albumista julkaistiin remasteroitu CD-versio vuonna 2000, joka sisältää myös "Mutta, mutta" -minialbumin.
Sävellykset ja sanoitukset Kauko Röyhkä, paitsi A3-säv. Tommi Viksten.
Sovitukset Kauko Röyhkä & Narttu.
Tracey Emin
Tracey Emin RA (s. 3. heinäkuuta 1963 Croydon, Lontoo) on brittiläinen nykytaiteilija. Hänet tunnetaan parhaiten teoksestaan "My Bed" (1998). Emin opiskeli Royal Academy of Artsissa. Hän käyttää teoksissaan monenlaisia tekniikoita ompelemisesta ja kirjoittamisesta maalaukseen ja installaatioihin. Teokset ovat usein hyvin intiimejä ja omaelämäkerrallisia. Eminiä pidetään tunnetuimpana brittiläisenä nykytaiteilijana Damien Hirstin rinnalla. Tracey Emin oli Young British Artists -ryhmän jäsen.
Luettelo Billboard Hot 100 -listan ykkösistä vuonna 2007
Tämä on luettelo Billboard Hot 100 -listan kärkipaikkaa hallussaan vuonna 2007 pitäneistä artisteista ja singleistä.
Kauko Röyhkä &amp; Riku Mattila
Kauko Röyhkä & Riku Mattila on suomalaisen Kauko Röyhkä & Riku Mattila -duon esikoisalbumi, joka julkaistiin 6. helmikuuta 2008. Kauko Röyhkälle se on järjestyksessään 23. albumi.
"Sue"-lehti valitsi sen 2000-vuosikymmenen parhaaksi kotimaiseksi albumiksi vuonna 2009.
7 Weeks: Live in America, 2003
7 Weeks: Live in America, 2003 on kristillisen metalliyhtye Stryperin ensimmäinen live-albumi. Se äänitettiin yhtyeen paluukiertueella vuonna 2003 ja julkaistiin 18. toukokuuta 2004. Albumin yhteydessä piti alun perin julkaista live-DVD nimeltä "", joka kuvattiin yhtyeen konsertissa San Juanissa, Puerto Ricossa. DVD julkaistiin kuitenkin lopulta syyskuussa 2006.
Kengänkari
Kengänkari on noin kahden hehtaarin laajuinen saari ja luonnonsuojelualue Hailuodon kunnassa pääsaaren itäpuolella. Saari sijaitsee Ulkokarvon kylän itäpuolella Kengännenä-nimisen niemen edustalla Ojakylänlahden eteläreunalla. Lintujen pesimäsaarena tunnettu Kengänkari on matala, korkeimmalta kohdaltaan vain noin metrin verran merenpinnan yläpuolelle kohoava pääosin ruoikkoinen saari. Saaren linnusto on runsas, ja siellä on pesinyt Suomen suurin tukkasotkien yhdyskunta.
Kengänkari on seutukaavassa rakennuslain nojalla suojeltu alue.
Henrik Lindberg
Henrik Viktor Lindberg () oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisen Armeijan riveissä pataljoonan komentajana, missä toimessa hän kaatui lopulta Raasulissa käydyssä taistelussa.
Lindbergin vanhemmat lääkäri Karl Viktor Lindberg ja Mary Stjernvall. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Nya svenska läroverket i Helsingfors-nimisestä oppilaitoksesta vuonna 1912 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Teknillisen korkeakoulun koneinsinööriosastolla vuosina 1912 - 1914. Hän suoritti diplomi-insinöörirutkinnon ensimmäisen osan vuonna 1914.
Lindberg liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 4. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. Lindberg siirrettiin pataljoonan 2. konekiväärikomppaniaan 3. heinäkuuta 1917. Samalla hän suoritti vuonna 1917 Libaussa järjestetyn moottoriveneenkuljettajakurssin.
Lindberg astui Suomen armeijan palvelukseen Saksassa 7. helmikuuta 1918 ensin vannottuaan sotilasvalan ja allekirjoitettuaan palvelusitoumuksen armeijalle. Tässä tilaisuudessa hänet ylennettiin luutnantiksi. Hän palasi takaisin Suomeen 18. helmikuuta 1918 jääkärien etujoukon mukana Vaasaan. Vaasasta hänet komennettiin aluksi kouluttamaan suojeluskuntajoukkoja Elisenvaaraan, josta hänet komennettiin myöhemmin jääkäriystävänsä Jaakko Nestori Tanelinmäen kanssa Antreaan Mälkölän rintamalle, mukanaan kuusi konekivääriä. Perille he saapuivat 3. maaliskuuta. Mälkölässä hän otti komentoonsa niin sanotun Mälkölän joukon noin 150 miestä A. Hynniseltä. Tästä Mälkölän joukkosta muodostettiin hieman myöhemmin Karjalan ryhmän (armeijakunnan) Karjalan 1. rykmentin 1. pataljoonan runko. Tämän pataljoonan muodostamisen yhteydessä Lindberg siirrettiin 14. maaliskuuta 1918 komentajaksi Karjalan 1. rykmentin 3. pataljoonaan, joka oli koottu ennestään rintamalohkolla olleista komppanioista. Komppanian päälliköinä hänellä toimi pataljoonassa jääkärivänrikki Weikko Matti Läheniemi, V. Nissinen ja jääkärivänrikki Skogström.
Mälkölästä Lindberg komennettiin Rautuun. Matkalla hän osallistui Raasulin kylän valtaukseen, jonka hän panikin toimeen 26. maaliskuuta. Asema-aluetta vastaan tehdyssä hyökkäyksessä Lindberg haavoittui vakavasti ja vielä haavoittuneenakin yritti johtaa hyökkäystä, mutta huomasi sen turhaksi ja antoi komennon itseltään pois kertoen puolustavan vain itseään niin kauan kuin aseessa riittäisi panoksia, viimeisen luodin hän sanoi säästävänsä itselleen. Tämän rohkean jääkärin ruumis löydettiin lopulta paljon myöhemmin Raasulin valtauksen jälkeen pahoin silvottuna. Pataljoonan komentajan tehtävät Lindbergin jälkeen otti jääkärivänrikki Läheniemi. Kuollessaan hän oli naimaton ja kirjoilla Helsingin eteläisessä ruotsalaisessa seurakunnassa. Hänet haudattiin perhehautaan Helsingin hautausmaalle.
Tuure Happonen
Tuure Oskari Happonen (30. lokakuuta 1899 Nilsiä – 23. huhtikuuta 1918 Luumäki) oli suomalainen jääkärialiupseeri. Hänen vanhempansa olivat työmies Mikko Happonen ja Eeva Tiina Heikkinen.
Hän kävi viisi luokkaa Kuopion klassillista lyseota.
Happonen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 30. syyskuuta 1917, josta hänet siirrettiin pataljoonan 1. komppaniaan 10. lokakuuta 1917.
Hän saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana jefreitteriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan aluksi 8. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 25. maaliskuuta 1918 alkaen pataljoonan 3. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 1. huhtikuuta 1918 alkaen 6. Jääkärirykmentin 18. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa Suomen sisällissodan taisteluihin Ilveksessä, missä hän kaatui taistelussa 23. huhtikuuta 1918. Happonen oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Kuopiossa. Hänet on haudattu Kuopioon valkoisten sankarihautaan. Hänen nimensä on painettu Valtion rautateiden pääkonttorin toisen kerroksen graniittiseen muistotauluun.
Nestori Tanelinmäki
Jakko Nestori Tanelinmäki () oli suomalainen jääkärialiupseeri. Hänen äitinsä oli Hanna Tanelinmäki omaa sukuaan Girs.
Tanelinmäki työskenteli työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 23. joulukuuta 191. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella.
Tanelinmäki astui Suomen Valkoisen Armeijan palvelukseen Saksassa 7. helmikuuta 1918 ensin vannottuaan sotilasvalan ja allekirjoitettuaan palvelusitoukuksen. Tässä tilaisuudessa hänet ylennettiin aliupseeriksi. Takaisin Suomeen hän saapui 18. helmikuuta 1918 aselaivoja seuranneen jääkärien etukomennuskunnan mukana Vaasaan. Vaasasta hänet komennettiin yhdessä jääkäritoverinsa Henrik Viktor Lindbergin kanssa Antreaan Mälkölän rintamaosalle, mukanaan kuusi konekivääriä. Perille he saapuivat 3. maaliskuuta ja Tanelinmäki sijoitettiin Karjalan armeijakunnan Karjalan 1. rykmentin I pataljoonan 4. komppaniaan, jonka riveissä hän osallistui sisällissodan taisteluihin Muolaan-Mälkölän akselilla, missä hän haavoittui pahasti Muolaan Punnuksen kylässä 15. huhtikuuta 1918. Hän menehtyi seuraavana päivänä haavoihinsa ja hänet haudattiin Kortesjärven sankarihautaan. Hän oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Kortesjärvellä.
Markus Zimmermann
Markus Zimmermann (s. 4. syyskuuta 1964) on saksalainen rattikelkkailija, olympiavoittaja ja viisinkertainen maailmanmestari.
Ensimmäisen aikuisten arvokisamitalinsa Zimmermann voitti MM-kisoista 1991, missä hän sai kultaa kahden miehen kelkassa, hän voitti lisäksi mestaruuden 1996 neljän ja kahden miehen kelkassa, 2000 kahden miehen, ja 2001 neljän miehen kelkassa. Lisäksi hänellä on kolme MM-hopeaa.
Hän on voittanut kaksi olympiakultaa: 1998 kahden, ja 2002 neljän miehen kelkassa, lisäksi hän voitti 1992 olympialaisissa hopeaa kahden miehen, ja voitti 1998 pronssia kahden miehen kelkasta.
Carl Stumpf
Carl Stumpf (21. huhtikuuta 1848 Wiesentheid, Saksa − 25. joulukuuta 1936) oli saksalainen filosofi ja psykologi, joka kuului ns. Brentanon koulukuntaan. Hänen ajatuksensa ovat vaikuttaneet mm. nykyaikaisen fenomenologian perustajaan Edmund Husserliin, hahmopsykologian perustajiin Max Wertheimeriin, Wolfgang Köhleriin ja Kurt Koffkaan, sekä itävaltalaiseen kirjailijaan Robert Musiliin.
Stumpf opiskeli Franz Brentanon ja Rudolf Hermann Lotzen oppilaana. Hän oli eräs Brentanon ensimmäisiä oppilaita ja pysyi aina melko lähellä tämän varhaisia teorioita. Stumpf kirjoitti väitöskirjansa Lotzen valvonnassa Göttingenin yliopistossa (1868) ja suoritti myös habilitaationsa Göttingenissä. Myöhemmällä iällään hän kiinnostui yhä enemmän kokeellisen psykologian empiirisistä menetelmistä, ja hänestä tuli yksi tämän alan pioneereista.
Stumpf opetti aluksi Göttingenissä ja toimi myöhemmin professorina Würzburgin, Hallen, Münchenin ja Berliinin yliopistoissa. Viimeksi mainitussa hän perusti kokeellisen psykologian Berliinin koulukunnan, johon kuuluivat mm. Wertheimer, Koffka ja Köhler. Koulusta tuli myöhemmin näiden kehittämän hahmopsykologian (Gestalt-psykologia) keskus.
Stumpfilla oli tunnetusti erimielisyyksiä Wilhelm Wundtin, joka oli tuolloin kokeellisen psykologian johtavia hahmoja, kanssa. Stumpf oli yhdysvaltalaisen filosofin ja psykologin William Jamesin hyvä ystävä ja kirjeenvaihtokumppani. James oli Stumpfin tavoin kiistoissa Wundtin kanssa.
Stumpfin nimiin on laitettu asiaintilan tai tosiseikan ("Sachverhalt") käsite, joka tuli myöhemmin tunnetuksi Husserlin teosten kautta. Stumpf tunnetaan myös hänen muodostamastaan kolmentoista tiedemiehen paneelista nimeltään ”Hans-komissio”, jonka tehtävänä oli tutkia, osasiko der Kluge Hans -niminen hevonen todella laskea. Psykologi Oskar Pfungst todisti lopulta, ettei hevonen kyennyt laskemaan.