Child in Time
Child in Time on englantilaisen rockyhtyeen Deep Purplen progressiivinen kappale. Koko yhtyeen kirjoittamaksi merkitty kappale tehtiin 1969, ja se julkaistiin ensi kerran yhtyeen neljännellä studioalbumilla "Deep Purple in Rock" vuonna 1970. Yhtye oli kuitenkin esittänyt kappaletta konserteissa jo aiemmin.
”Child in Time” on yhtyeen pisimpiä kappaleita ja se kestää yli kymmenen minuuttia. Kylmästä sodasta kertova kappale on kuuluisa varsinkin laulaja Ian Gillanin poikkeuksellisen korkeasta ylärekisteristä ja Ritchie Blackmoren mahtipontisista kitarasooloista. Kappaleen sävellys on osin plagiaatti It's a Beautiful Dayn ”Bombay Callingista”.
Deep Purplen toinen kokoonpano (Mark II) syntyi basisti Roger Gloverin ja laulaja Ian Gillanin liityttyä yhtyeeseen kesällä 1969. ”Child in Time” oli ensimmäisiä uuden kokoonpanon kappaleita yhdessä ”Speed Kingin” kanssa ja selvästi yhtyeen aiempaa tyyliä raskaampi.
”Child in Time” syntyi kosketinsoittaja Jon Lordin tapaillessa It's a Beautiful Dayn tuolloin uutta kappaletta ”Bombay Calling”. Muu orkesteri yhtyi Lordin soittoon ja muutteli kappaletta sieltä täältä. Pääriffi säilyi kuitenkin samana, vaikka I'ts a Beautiful Dayn versio olikin paljon nopeampi ja riffi soitettiin siinä jousisoittimilla. Gillan lauloi ydinsodasta kertovan sanoituksen spontaanisti: meneillään ollut kylmä sota ja sen tuoma uhka inspiroi häntä, joten sodanvastaisen kappaleen sanat syntyivät helposti.
Kaikki jäsenet pitivät lopputulosta onnistuneena ja kokoonpanon aloitettua konsertointi heinäkuussa myös tämä kappale otettiin mukaan soittolistalle. Keikoilla kappale hioutui valmiiksi. Kappale esitettiin myös "Concerto for Group and Orchestran" ensiesityksessä 1969, jolloin Deep Purple esitti kolmen kappaleen setin ennen kuin yhtye yhdessä sinfoniaorkesterin kanssa soitti itse konserton. Kappaletta ei kuitenkaan vielä julkaistu "Concerton" konserttitallenteella, vaan ainoastaan konsertto itse. ”Child in Timesta” tuli kuitenkin Purplen konserttien vakionumero, ja se julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1970 Deep Purplen neljännellä studioalbumilla "Deep Purple in Rock".
Kappale alkaa Jon Lordin rauhallisella Hammond-urkujen soitolla, johon pian liittyvät mukaan Ritchie Blackmore kitaroineen ja Roger Glover bassoineen. Rumpali Ian Paice soittaa myös mukana, mutta aloittaa varsinaisen rumpukompin vasta, kun ensimmäinen säkeistö päättyy ja laulaja Ian Gillan aloittaa korkeat kirkaisut falsetissa. Gillan alkaa kirkua vähä vähältä voimakkaammin ja säröisemmin, ja samalla soitto kehittyy taustalla raskaammaksi. Seuraa Blackmoren pitkä blues-vaikutteinen kitarasoolo, jonka aikana tempo välillä nopeutuu.
Soolon jälkeen kappale alkaa alusta ja etenee samoin kuin ensimmäisellä puoliskolla: Gillan laulaa saman säkeistön uudelleen, mitä seuraa jälleen kiihtyvää falsettilaulua. Uutta soolo-osuutta ei kuitenkaan enää tule, vaan viimeisten kirkaisujen jälkeen kappale loppuu kaoottisiin riitasointuihin.
Kappaleesta on tullut yksi koko 1970-luvun tunnetuimmista, ja se on noussut Deep Purplen arvostetuimpien teosten joukkoon. Gillanin laulusuoritusta on kutsuttu hänen parhaakseen, ja myös Blackmoren kitarasoolo on saanut runsaasti kehuja. Kappaleen suosiota lisäsi sen sodanvastaisen sanoman sopiminen aikakautensa tunnelmiin. Radio Free Europen soiton ansiosta kappale sai mainetta myös rautaesiripun takana.