hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Venäjän sosiaalidemokraattinen työväenpuolue
Venäjän sosiaalidemokraattinen työväenpuolue, lyh. VSDTP (, lyh. РСДРП, "RSDRP") perustettiin 1898 Minskissä yhdistämään Venäjän vasemmistoryhmät. Sen merkittävimpiä johtajia olivat Juli Martov, Georgi Plehanov, Lev Trotski ja Vladimir Lenin.
Sosiaali­demokraattien toisessa edustaja­kokouksessa 1903 puolue oli jakautunut kahteen kilpailevaan ryhmään. Martovin ryhmä vastusti Leninin päämäärää kehittää puolueesta pienen vallankumouksellisen ryhmän puolue ja kannatti eurooppalaisten sosialististen puolueiden suuren jäsenmäärän mallia. Leninin johtama ryhmä hävisi kiistan, mutta sen jäseniä nimitettiin bolševikeiksi (enemmistöläiset), koska he olivat voittaneet äänestyksen "Iskra"-lehden toimittajakunnan kokoonpanosta. Martovin johtamia maltillisia sosiaali­demokraatteja kutsuttiin menševikeiksi (vähemmistöläiset).
Sosiaalidemokraatit olivat mukana vallankumouksessa 1905 sekä toimivat aktiivisesti neuvostoissa ja ammattiliitoissa.
Mensevikit uskoivat, että proletariaatti ei pystyisi vallankumoukseen, vaan siitä tulisi luonteeltaan porvarillinen. Tämän vuoksi he olivat valmiit yhteistoimimaan porvarillisten puolueiden kanssa ja perustamaan liberaalin hallituksen, jota he pitivät siirtymävaiheena sosialistiseen yhteiskuntaan.
Vuonna 1912 bolševikit julistivat oman ryhmänsä puolueeksi. He järjestivät Prahassa VSDTP:n puoluekonferenssin, jonne ei kutsuttu suurinta osaa menševikeistä. Kokoukseen saapui lopulta 18 edustajaa, joista 16 oli bolševikkejä. Menševikit kokoontuivat kokoukseen Wienissä Trotskin johdolla. Prahan konferenssi totesi itsensä oikeutetuksi päättämään koko puolueen asioista, ja se valitsi mm. uuden keskuskomitean. Huhtikuussa alkoi ilmestyä puolueen uusi lehti, Pravda. Tästä lähtien ryhmittymä tunnettiin nimellä "Venäjän sosiaalidemokraattinen työväenpuolue (bolševikit)". VSDTP:n ryhmä duumassa hajosi vasta marraskuussa 1913.
Sosiaalidemokraattien mielipiteet jakaantuivat 1914 suhtautumisessa Venäjän valtiovaltaan sen taistellessa ensimmäisessä maailmansodassa ja monet merkittävistä mensevikeistä, kuten Trotski ja Aleksandra Kollontai liittyivät bolsevikkeihin.
Menševikit saivat virallisesti koko VSDTP:n haltuunsa, kun bolševikkien ryhmä muuttui puolueeksi helmikuun vallankumouksen jälkeen toukokuussa 1917. Bolševikkien johtaman lokakuun vallankumouksen jälkeen sosiaalidemokraattien asema vaikeutui ja puolueen toiminta kiellettiin Kronstadtin kapinan jälkeen 1921.
New York (Antti Tuiskun albumi)
New York on vuonna 2006 julkaistu Antti Tuiskun albumi. Se julkaistiin samaan aikaan albumin "Rovaniemi" kanssa.
Albumi nousi Suomessa listaykköseksi, ja se piti viikolla 41/2006 hallussaan kahta ensimmäistä sijaa yhdessä "Rovaniemi"-levyn kanssa.
Rovaniemi (albumi)
Rovaniemi on vuonna 2006 julkaistu Antti Tuiskun albumi. Se julkaistiin samaan aikaan "New York" -albumin kanssa. Levy sisältää pelkästään balladeja.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 2.
Svjatlana Vusovitš
Svjatlana Usovitš (s. 14. lokakuuta 1980) on valkovenäläinen yleisurheilija, joka on kilpaillut pääasiassa 400 metrin ja 800 metrin juoksussa.
Usovitš karsiutui 2002 Wienin sisäratojen EM-kisoissa 400 metrin alkuerissä ajalla 52,59. Myöhemmin samana vuonna hän sijoittui Münchenin EM-kisoissa matkan seitsemänneksi ajalla 52,10. Seuraavana vuonna hän juoksi Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa kuudenneksi, mutta karsiutui Pariisin MM-kisoissa välierissä ajalla 51,36. Budapestin sisäratojen MM-kisoissa 2004 hän karsiutui 400 metrin henkilökohtaisen kilpailun välierissä, mutta oli samoissa kisoissa mukana Valko-Venäjän joukkueessa, joka voitti 4 x 400 metrin viestijuoksussa MM-hopeaa. Myöhemmin samana vuonna hän karsiutui Ateenan olympialaisissa 400 metrin välierissä ajalla 51,42.
Usovitš voitti 2005 Madridin sisäratojen EM-kisoissa hopeaa 400 metrillä ajalla 50,55. Myöhemmin samana vuonna hän karsiutui Helsingin MM-kisoissa 800 metrin välierissä ajalla 2.02,34. Seuraavana vuonna hän oli Göteborgin EM-kisoissa mukana voittamassa EM-hopeaa 4 x 400 metrin viestissä. Osakan MM-kisoissa 2007 hän sijoittui 800 metrillä kuudenneksi ajalla 1.58,92. Valencian MM-hallikisoissa 2008 hän voitti hopeaa 4×400 metrin viestissä. Pekingin olympialaisissa 2008 hän karsiutui 800 metrin välierissä ajalla 2.02,79 ja Barcelonan EM-kisoissa 2010 alkuerissä ajalla 2.02,74. Daegun MM-kisoissa 2011 hän karsiutui 800 metrin alkuerissä.
Vuonna 2016 Usovitšin Pekingin olympialaisissa 2008 antama dopingnäyte tutkittiin uudelleen ja hän jäi kiinni Turinabol-nimisen steroidin käytöstä. Hän sai kahden vuoden kilpailukiellon ajalle 4.7.2016–3.7.2018 ja hänen tuloksensa aikavälillä 15.8.2008–14.8.2010 hylättiin takautuvasti.
Aikaa – Greatest Hits vol. 1
Aikaa – Greatest Hits vol. 1 on vuonna 2007 julkaistu Antti Tuiskun ensimmäinen kokoelmalevy. Kokoelma sisältää kaikki Tuiskun hittisinglet ensimmäisestä ”En halua tietää” viimeisimpään ”Valovuodet”. Vanhojen kappaleiden lisäksi kokoelma sisältää kaksi ennen julkaisematonta kappaletta: ”Ei aikaa” ja "Joulutarina"-elokuvan tunnusmusiikin ”Valovuodet (Varjosi jäi)”.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan kymmenennellä sijalla, ja se pysyi listalla yhteensä yhdeksän viikkoa.
Niskavuoren Aarnet (albumi)
Niskavuoren Aarnet on saman nimisen yhtyeen eponyymi esikoisalbumi, joka julkaistiin vuonna 1996 levymerkillä Motley.
Daniel J. Travanti
Daniel J. Travanti, synt. Danielo Giovanni Taravanti, (s. 7. maaliskuuta 1940 Kenosha, Wisconsin, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen tunnetuin roolinsa on Frank Furillon hahmo televisiosarjassa "Hill Street Blues".
Travanti syntyi Italiasta Yhdysvaltoihin muuttaneiden vanhempien lapseksi. Sisaruksia hänellä on neljä. Hän oli urheilija ja hyvä opiskelija. Travanti olisi päässyt opiskelemaan Harvardiin tai Princetoniin, mutta hän valitsi Wisconsinin yliopiston Madisonissa.
Travanti esiintyi seitsemän kautta "Hill Street Blues" -sarjassa. Hän voitti kaksi Emmy-palkintoa. Sarjan jälkeen hänellä on ollut yksittäisiä televisioesiintymisiä, kuten "Missing Persons" -televisiosarjassa vuonna 1993.
Väyläalus Seili
Väyläalus Seili () on Meritaito Oy:n väylänhoitoalus, jonka toiminta-alueeseen kuuluu Suomenlahti. Väylien kunnossapidon lisäksi alusta käytetään myös jäänmurto- ja hinaustehtävissä ja siinä on valmius öljyntorjuntaan.
Sen kaksi 360 astetta kääntyvää kääntöpotkuria ja dynaaminen paikannusjärjestelmä mahdollistavat laivan pitämisen paikallaan automaattisesti.
"Seili" oli peruskorjattavana 1991 ja 19. helmikuuta 2004 alukselle tehtiin peruskorjaus Olkiluodossa, Aslemetals Oy:n telakalla. Laivaa pidennettiin 7,8 metriä lisäämällä keskelle runkoa öljynkeräyksessä käytettävät varastotankit ja keräyslaitteistot. Samalla uusittiin aluksen kuljetuskoneisto, palosammutustykit ja hätähinauslaitteisto.
"Seili" osallistui Viron rannikolla Runner-4 kuivarahtialuksesta vuotaneen öljyn keräämiseen 16. maaliskuuta 2006.
Georg Friedrich Grotefend
Georg Friedrich Grotefend (s. 9. kesäkuuta 1775 Münden, Saksa – k. 15. joulukuuta 1853 Hannover, Saksa) oli saksalainen epigraafikko.
Grotefend tunnettiin parhaiten omana aikanaan latinan ja italian kielen filologina. Hän kirjoitti muun muassa uudistetun painoksen Wenckin Latinan kieliopista ja systemaattisen yrityksen selittää umbrin kielen tämän hajanaisista palasista nimeltä "Rudimenta linguae Umbricae ex inscriptionibus antiquis enodata" ja samanlaisen teoksen oskin kielestä ("Rudimenta linguae Oscae").
Merkittävimmät työnsä Grotefend teki kuitenkin Lähi-idässä. Hän teki monia mullistavia päätelmiä, joiden ansiosta myöhemmät tutkijat onnistuivat lopullisesti selvittämään muinaispersialaisen nuolenpääkirjoituksen. Grotefendin työtä jatkoivat myöhemmin Eugène Burnouf, Christian Lassen ja Henry Rawlinson.
Araukariakasvit
Araukariakasvit ("Araucariaceae") on kasviheimo, johon kuuluu 41 havupuulajia kolmessa eri suvussa.
Araukariakasvit ovat hyvin muinainen kasviheimo. Niiden lajirunsaus oli suurimmillaan jura- ja liitukausilla 200–65 miljoonaa vuotta sitten, jolloin araukariakasvit muodostivat metsiä kaikkialla maapallolla. Suurin osa lajeista kuoli sukupuuttoon liitukauden lopussa, jolloin myös dinosaurusten valtakausi päättyi. Nykyisin heimon puita esiintyy vain eteläisellä pallonpuoliskolla (poikkeuksena Malesia ja Filippiinit) alueella, joka ulottuu Etelä-Amerikasta Tyynenmeren poikki Australiaan ja Kaakkois-Aasian saarille. Heimo on monipuolisimmin edustettu Uudessa-Kaledoniassa.
Kaikki araukariakasvit ovat ainavihantia puita. Niillä voi olla kapean neulasmaiset tai leveämmät lehdet. Kukinnot ovat käpyjä. Monet lajit ovat koristeellisen muotoisia, minkä vuoksi ne ovat suosittuja puistopuita lämpimän ilmaston maissa. Joitakin lajeja kasvatetaan kaupallisesti arvokkaan puuaineksen tai pihkan takia.
Araukariakasveihin kuuluvat suvut ovat:
Suvuista "Wollemia" ja sen ainoa laji "Wollemia nobilis" löydettiin Australiasta vasta 1994. Fossiiliaineistosta tunnetaan lisäksi suku "Araucarioxylon", jolla ei kuitenkaan ole enää eläviä edustajia.
Michael Jarrell
Michael Jarrell (s. 8. lokakuuta 1958) on sveitsiläinen säveltäjä.
Jarrell syntyi Genevessä. Vaikka hän oli nuoruudessaan kiinnostunut sekä kuvataiteesta että musiikista, hän suuntautui musiikin alalle ja sai opetusta muiden muassa Klaus Huberilta.
Jarrell asui vuosina 1986–1988 Pariisissa ja vuosina 1988–1989 Roomassa. Hän oli vuosina 1991–1993 Lyonin orkesterin nimikkosäveltäjä ja on sen jälkeen opettanut Wienin musiikkikoulussa.
Jarrellin tuotanto on monipuolista, ja siihen kuuluu muun muassa "Assonance"-sarja, jonka osista kullakin on oma kokoonpanonsa.
Jan-Olof Strandberg
Jan-Olof "Puppe" Strandberg (s. 5. marraskuuta 1956 Helsinki) on suomalainen sähköbassokitaristi, joka aloitti soittamisen jo 14-vuotiaana. Hän aloitti bassokitaraopintonsa Oulunkylän Pop/jazz -opistossa. Strandberg jatkoi opintojaan klassisen musiikin koulutusta antavassa Helsingin Konservatoriossa soittimenaan sähköinen kontrabasso, "upright bass".
Puppe Strandbergin ura alkoi varsinaisesti 1970-luvun puolivälissä Rauli Badding Somerjoen yhtyeessä. Ensimmäisen yhtyeensä "Funky President" hän kokosi yhdessä "Right-Hand" Hännisen kanssa 1977. Noihin aikoihin Jan-Olof soitti myös yhdessä Jukka Tolosen ja Ilkka Rantamäen kanssa. Rantamäen kanssa hän teki myöhemmin kolme albumiakin.
1980-luvun alkupuolella Jan-Olof soitti bassoa Steel City -yhtyeessä. Vuonna 1983 hän perusti Right-Hand Hännisen kanssa yhtyeen "F&F". Sen laulajaksi tuli Bianca Morales, jonka nimi liitettiin myöhemmin yhtyeen nimeenkin: "Bianca Morales & F.F". Yhtye esiintyi vuoden 1986 loppuun saakka. 1980-luvun loppupuolella Jan-Olof soitti yhdessä laulaja-huuliharpisti Pepe Ahlqvistin kanssa. He kävivät yhdessä kiertueella Puolassa vuonna 1987. Tämän jälkeen Jan-Olof soitti useita vuosia Ilkka Rantamäki Bandissa.
1990-luvun puolivälissä Puppe Strandberg aloitti muiden projektiensa ohessa soolouran. Hänen ensimmäinen sooloalbuminsa "At The Music Box" julkaistiin 1995. Seuraava albumi "Great Moments" levytettiin ja julkaistiin 1997. 1990-luvun lopulla Strandberg kehitteli ajatusta puoliakustisesta bassokitarasta. Soittimen - Strandberg Signature - suunnitteli ja rakensi Rauno Nieminen. Puppe Strandbergin albumi "The Electric City" julkaistiin elokuussa 2003 ja albumi "Strandberg Project featuring Paul Jackson" marraskuussa 2004.
Puppe Strandbergin muusikon ura jatkuu tällä hetkellä mm. Mel Gaynorin kansainvälisen The Fusion Project –ryhmän jäsenenä.
Peter Frenkel
Peter Frenkel (s. 13. toukokuuta 1939 Eckartsberga, Saksa) on saksalainen kilpakävelijä, jonka päämatkana oli 20 kilometriä. Kilpailu-urallaan hän edusti Itä-Saksaa.
Frenkel voitti Münchenin 1972 kesäolympialaisissa kultaa 20 kilometrin kävelyssä ajalla 1.26.42,4. Seuraavissa olympialaisissa Montréalissa 1976 hän saavutti pronssia ajalla 1.25.29,4. Jo Méxicon 1968 olympialaisissa hän sijoittui kymmenenneksi ajalla 1.37.20,8. Helsingin EM-kilpailuissa 1971 hän sijoittui neljänneksi ajalla 1.27.52,8. Rooman EM-kilpailuissa 1974 hän keskeytti.
Frenkel saavutti kaksi kolmatta sijaa kävelyn maailmancupissa vuosina 1970 ja 1975. Hän käveli 20 000 metrin ratakävelyssä maailmanennätyksen 1.25.50,0 heinäkuussa 1970 ja 1.25.19,4 kesäkuussa 1972. Lisäksi hän teki kahden tunnin ratakävelyn maailmanennätyksen 26 658 metriä huhtikuussa 1971 ja 26 930 metriä huhtikuussa 1974; jälkimmäisessä kilpailussa hän teki myös 30 000 metrin ratakävelyn maailmanennätyksen 2.14.21,2.
Frenkel aloitti keskimatkojen juoksijana ja siirtyi vuonna 1960 kävelyyn. Häntä valmensi vuoteen 1968 saakka Wilhelm Kustak ja tämän jälkeen Hans-Joachim Pathus. Ennen Münchenin olympialaisia hän harjoitteli Schönefeldin lentokentän alipainekammiossa.
Frenkel edusti ASK Vorwärts Potsdam -seuraa. Aktiiviurallaan hän oli 182 senttimetriä pitkä ja painoi 75 kilogrammaa. Urheilu-uransa jälkeen hän toimi valokuvaajana ja Kansanarmeijan majurina.
Lauri Haikola
Lauri Robert Haikola (2. syyskuuta 1917 Sievi – 21. tammikuuta 1987 Helsinki) oli suomalainen luterilainen pappi, teologian tohtori ja professori, jota arvostetaan kansainvälisesti merkittävänä Luther-tutkijana.
Haikola pääsi ylioppilaaksi Ylivieskassa sijaitsevasta Raudaskylän lukiosta 1937 ja ryhtyi opiskelemaan teologiaa. Hän osallistui talvisotaan 1939–1940 ja haavoittui menettäen toisen jalkansa. Haikola vihittiin papiksi vuonna 1944.
Haikola jatkoi opintojaan Ruotsissa. Hän suoritti teologian lisensiaatin tutkinnon vuonna 1947 ja väitteli teologian tohtoriksi Lundin yliopistossa vuonna 1952. Hän toimi Lundin yliopistossa 1948–1956 opettajana, dosenttina ja vt. professorina opetusalueinaan dogmatiikka, etiikka ja kirkkojen tunnustuksia tutkiva symboliikka. Uppsalan yliopistossa hän toimi teologisen etiikan ja uskonnonfilosofian dosenttina 1955–1959 sekä vt. professorina 1957. Haikola siirtyi Helsingin yliopistoon vuonna 1959 saadessaan teologisen etiikan ja uskonnonfilosofian professuurin, jota hän hoiti eläkkeelle siirtymiseensä asti vuoteen 1978.
Haikolan keskeinen tutkimusala oli Lutherin ja myöhäisemmän luterilaisuuden välinen opillinen suhde.
Kim
Kim on monissa maissa yleinen etunimi. Muun muassa Suomessa, Virossa ja Tanskassa Kim on pääasiassa miehennimi ja sen katsotaan tulevan Joakimista (heprean "Jehoiachim", ’Jahve herättää’).
Suomessa nimi Kim on maaliskuuhun 2017 mennessä annettu hieman yli 6 300 miehelle ja noin 460 naiselle. Suomenkielisissä perheissä nimeä on alettu käyttää 1960-luvulla, jolloin muotiin tulivat rakenteeltaan yksinkertaiset, lyhyet nimet. Almanakan suomalaiseen nimipäiväkalenteriin Kim lisättiin vuonna 1995. Kimin päivä on 20. maaliskuuta, joka on myös Joakimin ja Akin nimipäivä. 
Englanninkielisissä maissa Kim on käytössä sekä miehen- että naisennimenä. Kim saattaa tällöin olla kelttiläistä alkuperää. Nimen yleistymiseen on vaikuttanut paljon Rudyard Kiplingin romaani "Kim", jossa päähenkilön nimi on muodostettu vanhasta englantilaisesta sukunimestä Kimball (’kuninkaallinen kukkula’).
Matthew Williams
Matthew Williams (s. 1. helmikuuta 1977) on yhdysvaltalainen ammattilaisuransa lopettanut koripalloilija.
Williams pelasi Suomen pääsarjassa seitsemän kautta. Kouvojen lisäksi hän edusti Suomessa Korisliigassa Espoon Honkaa, Äänekosken Huimaa sekä Lappeenrannan NMKY:aa. Williams oli 200 cm pitkä ja pelasi laitahyökkääjänä.
Kauden 2007–2008 Williams aloitti Sveitsin pääsarjassa pelaavan BBC Montheyn riveissä. Hän ei kuitenkaan ollut tyytyväinen oloonsa seurassa ja teki joulukuussa 2007 loppukauden kattavan sopimuksen loukkaantumisista kärsineen Espoon Hongan kanssa.
Bernardo Segura
Bernardo Segura (s. 11. helmikuuta 1970 San Mateo Atenco, Meksiko) on meksikolainen kilpakävelijä, jonka päämatkana oli 20 kilometriä.
Segura saavutti Atlantan kesäolympialaisissa vuonna 1996 pronssia. Sydneyn olympialaisissa 200 hänet hylättiin ja Ateenan olympialaisissa 2004 hän keskeytti kisan. Hänen 20 000 metrin rataennätyksensä vuodelta 1994 on matkan maailmanennätys.
Bernardo Segura oli aktiiviurallaan 175 senttimetriä pitkä ja painoi 62 kilogrammaa.
Hugo Almeida
Hugo Miguel Pereira de Almeida (s. 23. toukokuuta 1984 Figueira da Foz, Portugali) on portugalilainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on hyökkääjä. Almeida edustaa Kreikan Superliigassa pelaavaa AEK Ateenaa.
Almeida aloitti jalkapalloilun kotikaupunkinsa Associação Naval 1.º Maio -nimisessä seurassa. Vuonna 2000 hän siirtyi Portugalin suurseuraan FC Portoon. Peliaika jäi kuitenkin vähiin, joten hän kävi pelaamassa lainalla kahteen otteeseen U.D. Leirassa vuosina 2002-2003 ja 2004. Vuonna 2005 hän pelasi lainasopimuksella Boavistassa 14 ottelua. Hyvien peliesityksien ansiosta Almeida pääsi kaudella 2005-2006 pelaamaan useita otteluita Portossa. Hän oli yksi ratkaisevimmista pelaajista, kun Porto voitti Portugalin mestaruuden. Samaisella kaudella hän teki yhden Mestarien liiga -kauden komeimmista maaleista vapaapotkusta ottelussa Internazionalea vastaan San Sirolla.
Almeida lainattiin Werder Bremeniin kaudella 2006-2007. Hän esiintyi edukseen, joten Bremen päätti tehdä portugalilaisen kanssa sopimuksen, jonka mukaan hän pelaa joukkueessa vuoteen 2011 saakka. Bremenin tehokkain hyökkääjä Miroslav Klose oli juuri siirtynyt Bayern Müncheniin, joten joukkueeseen tarvittiin uusi hyökkääjä.
Almeida pelasi kaikkien mahdollisten ikäluokkien maajoukkueissa aina U-15-joukkueesta lähtien. Aikuisten joukkueessa hän debytoi tammikuussa 2004 ottelussa Englantia vastaan.
Ed Nelson
Ed Nelson (s. 18. maaliskuuta 1982) on yhdysvaltalainen koripalloilija. Hän on pelipaikaltaan sentteri ja pituutta hänellä on 203cm. Nelson valmistui vuoden 2006 keväällä Connecticutin yliopistosta. Ammattilaisuransa hän aloitti Suomesta pelaten kauden 2006–07 Korisliigassa UU-Korihaiden joukkueessa. Hän voitti kauden 2006–07 IS-tähtikisan yhden tähden erolla Jukka Matiseen. Lisäksi hänet valittiin Korisliigan kuukauden pelaajaksi lokakuussa 2006.
Luettelo jääkäreistä
Tämä on luettelo Suomen jääkäriliikkeeseen kuuluneista jääkäreistä. Kaiken kaikkiaan 1 895 vapaaehtoista aloitti jääkärikoulutuksen 1915–1918 Saksassa. Aluksi 200 suomalaista koulutettiin Lockstedtin leirillä Holsteinissa. Vuoden 1915 syksyllä Saksa päätti nostaa suomalaisosaston vahvuuden 2 000 mieheen. Suomessa aloitettiin koko maata kattava salainen värväys. Seuraavana keväänä joukosta muodostettiin Kuninkaallinen Preussin Jääkäripataljoona 27.
Siirry kirjaimeen → A B C D E F G H I J K L M
N O P R S T U
V W Y Z Å Ä Ö
John Toshack
John Toshack OBE (s. 22. maaliskuuta 1949 Cardiff, Wales) on walesilainen jalkapallovalmentaja ja entinen hyökkääjä.
Toshack muistetaan parhaiten Liverpoolin hyökkääjänä 1970-luvun menestysjoukkueessa. Toshack siirtyi Liverpooliin Cardiff Citystä 21-vuotiaana 110 000 punnan siirtosummalla. Toshack debytoi ottelussa Coventrya vastaan ja teki ensimmäisen maalinsa derbyssä Evertonia vastaan.
Toshack muodosti tehokkaan ja loistavan kärkiparin yhdessä 1971 Liverpooliin tulleen Kevin Keeganin kanssa. Liigatasolla Liverpoolissa Toshack pelasi kaikkiaan 246 ottelua je teki komeat 96 maalia. Hän oli voittamassa kolmea Englannin mestaruutta, kahta UEFA Cupia ja yhtä FA Cupia. Toshack siirtyi Liverpoolista Swansea Cityyn 1978 ja päätti uransa 1984.
Toshack pelasi Walesin maajoukkueessa 40 ottelua ja teki niissä 13 maalia.Toshack aloitti valmennusuransa pelaaja-valmentajana Swansea Cityssä. Toshackin johdolla seura nousi nelosdivisioonasta aina pääsarjatasolle saakka. Huikeasta menestyksestään Toshack sai Brittiläisen imperiumin upseerin (OBE) arvonimen.
Myöhemmin Toshack on toiminut valmentajana lähinnä Espanjassa, mutta myös Portugalissa, Turkissa, Ranskassa ja Italiassa. Real Madridin hän luotsasi Espanjan mestaruuteen 1990. Hän on luotsannut myös baskiseura Real Sociedadia kolmeen otteeseen.
Vuonna 2004 Toshack seurasi Mark Hughesia Walesin jalkapallomaajoukkueen päävalmentajana. Toshackin johdolla Wales kävi vuosien varrella läpi nuorennusleikkausta vanhojen tähtien kuten Ryan Giggsn ja Gary Speedin vetäytyessä maajoukkuetoiminnasta. Arvokisoihin Toshack ei kuitenkaan Walesia onnistunut luotsaamaan. Toshack joutui ankaran kritiikin kohteeksi syksyllä 2010, kun Wales avasi EM2012-karsinnat vierastappiolla Montenegrolle. Hän erosi tehtävistään viikko tappiollisen ottelun jälkeen.
Elokuussa 2011 Toshackista tuli Makedonian maajoukkueen päävalmentaja. Toshackin alaisuudessa Makedonia voitti vain yhden ottelun ja lopulta walesilainen jätti tehtävänsä elokuussa 2012.
Maaliskuussa 2013 Toshack palasi valmennustehtäviin Azerbaidžanin valioliigan putoamiskamppailuun pudonneen Xəzər-Lənkəran FK:n päävalmentajana. Toshackin johdolla Xəzər sijoittui liigassa kahdeksanneksi ja säilytti sarjapaikkansa. Hän johdatti joukkueen myös Azerdbaidžanin cupin loppuotteluun, jossa Xəzər kuitenkin hävisi Neftçi Bakulle rangaistuspotkuilla 5–3. Syksyllä hän sai revanssin Bakusta, kun Xəzər kukisti joukkueen supercupin finaalissa 2–1. Tulokset liigassa eivät kaudella 2013/14 tyydyttäneet Toshackia ja hän erosi marraskuun lopulla 2013, kun joukkue oli kerännyt vain 14 pistettä liigan 14 kierroksen aikana.
Kesäkuussa 2014 Toshack siirtyi marokkolaisen Wydad Casablancan päävalmentajaksi. Seura palasi Toshackin johdolla Marokon mestariksi viiden vuoden tauon jälkeen kaudella 2014/15. Toshack sai potkut seurasta syyskuussa 2016 Wydad Casablancan hävittyä AFC Champions Leaguen välierissä El Zamalekille 4–0.
Ensimmäinen huomautus roskaväelle
Ensimmäinen huomautus roskaväelle on oululaisen punk metal-yhtyeen Tuiran Miliisin vuonna 2007 julkaisema esikoisalbumi.
Päntäneenjoki
Päntäneenjoki on noin 44 kilometrin pituinen joki Kauhajoella. Joki saa alkunsa Kauhajoen länsiosista. Kokonkylässä joki yhtyy 24 kilometriä pitkään Kainastonjokeen. Joki kuuluu Kyrönjoen vesistöalueeseen. 
Päntäneenjoen vedenlaatu oli 2000-luvun alussa tyydyttävä. Päntäneenjoen alaosa on kuormittunut raskaasti hajakuormituksesta johtuen.
Päntäneenjoen rannoilla sijaitsee peltoalueita, jotka ovat pysyvässä käytössä. Joki on erittäin eroosioherkkä ja mutkainen.
Tavallisia Päntäneenjoen yläosan ja sivu-uomien kaloja ovat kivennuoliainen, harjus, purotaimen ja kivisimppu. Harjus- ja taimenkannat lienevät kuitenkin riippuvaisia vuosittain tapahtuvista istutuksista. Joen keski- ja alaosassa tavallisia kaloja ovat kiiski, ahven, made, hauki ja särki.
Strateginen ydinase
Strateginen ydinase on ydinase, jolla tuhotaan strategisia kohteita, kuten ydinohjuksia, komentokeskuksia ja suuria kaupunkeja. Vertailun vuoksi taktiset ydinaseet on tarkoitettu käyttöön taistelukentällä. Strategisten aseiden räjähdysvoima on paljon suurempi, vähintään 100 kilotonnia, suurimmillaan monta megatonnia. Voimakkain aktiivisessa käytössä ollut ydinase oli 25 megatonnin B41. Nykyisellään tehokkain on B83, jonka räjähdysvoima on 1,2 megatonnia. Jotkut aseet voivat toimia sekä taktisina että strategisina, esimerkiksi B61.
Strategisilla ydinaseilla on suurempi kantama kuin taktisilla. Strategisten aseiden päätehtävänä nykyisin on estää erityisesti ydinsota, "molemminpuolisen pelotteen opin" mukaisesti; toinen puoli ei uskalla laukaista ydinaseitaan, koska toisen puolen vastaisku tuottaisi liian suurta vahinkoa sodan aloittajalle.
Puhuttaessa "strategisesta ydinasetriadista" tarkoitetaan kolmea järjestelmää:
Harry Mulisch
Harry Mulisch (29. heinäkuuta 1927 Haarlem, Alankomaat – 30. lokakuuta 2010 Amsterdam, Alankomaat) oli alankomaalainen kirjailija. Hän kuuluu yhdessä W. F. Hermansin ja Gerard Reven kanssa maansa sodanjälkeisen kirjallisuuden keskeisiin nimiin.
Mulisch syntyi Haarlemissa, mutta asui Amsterdamissa vuodesta 1958. Hänen isänsä oli alun alkaen Itävalta-Unkarista ja äitinsä juutalainen. Sekä Mulisch että hänen äitinsä säästyivät keskitysleireiltä.
Mulisch julkaisi monenlaista kirjallisuutta: romaaneja, novelleja, näytelmiä, runoja, esseitä ja omaelämäkerrallisia teoksia. Hänen tunnetuimpia julkaisujaan ovat myös elokuviksi tehdyt "De aanslag" (1982, suom. "Attentaatti", Kirjayhtymä, 1984) ja "De Ontdekking van de Hemel" (1992).
Mulisch mainittiin usein Nobel-ehdokkaana.
Miles Dougal
Miles Dougal on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet muistetaan parhaiten Elviksen roolista elokuvassa Detroit Rock City vuonna 1999. Lisäksi hän on näytellyt muun muassa elokuvissa The Chase (1994) ja Look (2007).
Melanie Lynskey
Melanie Lynskey (s. 16. toukokuuta 1977 New Plymouth, Uusi-Seelanti) on uusiseelantilainen näyttelijä, jonka ura alkoi Pauline Parkerin roolista Peter Jacksonin elokuvassa "Taivaalliset olennot" (1994). Lynskey muistetaan muun muassa Bethin roolista elokuvassa "Detroit Rock City" vuonna 1999 ja Rosen roolista tilannekomediasarjassa "Miehen puolikkaat" vuosina 2003–2011. Vuonna 2008 hän esiintyi yhdysvaltalaisessa lännensarjassa "Comanche Moon" Pearl Colemanin roolissa.
Roberto Arlt
Roberto Arlt (2. huhtikuuta 1900 – 26. heinäkuuta 1942) oli argentiinalainen kirjailija. Hän tuli tunnetuksi sekä novelleista, romaaneista että näytelmistä.
Arlt syntyi Buenos Airesissa, jossa hän myös kuoli sairauskohtaukseen vain 42 vuoden ikäisenä.
Lyhyestä elämästään huolimatta Arlt jätti jälkeensä huomattavan kirjallisen tuotannon; romaaneista tunnetuimpia ovat "El juguete rabioso" (1926), "Los siete locos" (1929) ja "Los lanzallamas" (1931).
Yhdyskuntasuunnittelu
Yhdyskuntasuunnittelu (myös aluesuunnittelu) tarkoittaa ihmisyhdyskuntien suunnittelua, joka koostuu sekä kaavoituksesta että yhdyskuntateknisestä suunnittelusta. Tarkoituksena on suunnitella muun muassa maa- ja vesialueiden käyttöä sekä palveluita kuntatasolla ihmisten lähiympäristöön.
Yhdyskuntasuunnittelu liittyy eri tavoin kuntien rajat ylittävään seutusuunnitteluun. Eduskunta sääti vuonna 1991 lain, jolla seutusuunnittelu ja entiset maakuntaliitot yhdistettiin ylimmän tason valtakunnalliseksi suunnitteluorganisaatioksi. Vuoden 1994 alusta lähtien nämä uusiutuneet maakuntaliitot toimivat aluekehitysviranomaisina.
Valtakunnallisella tasolla ei ole olemassa pysyvää suunnittelurganisaatiota. Tämä heijastaa sitä aikakautta, joka alkoi 1990-luvun alussa tapahtuneesta sosialististen valtioiden hallinnon alasajosta. Suunnitelmallisuuteen valtioiden hallinnossa alettiin luottaa entistä vähemmän ja valtaa antaa ohjailemattomalle kasvulle ja kehitykselle nousemassa olevan liberalismin hengen mukaisesti. Kuvaavaa tälle kehitykselle on, että "Valtakunnan Suunnittelu" on erään pienen arkkitehtitoimiston omakseen ottama nimi.
Myös yliopistot ovat viime vuosikymmeninä vähentäneet yhdyskuntasuunnittelun opetustaan keskittymällä lähialuesuunnitteluun. Urbaani suunnittelu ja maisemasuunnittelu ovat uusia kokoavia termejä. Utilitaristiset näkökulmat maanomistuksellisiin ja kaavoituksellisiin ongelmiin ovat samalla saaneet väistyä ja yksityisten maanomistajien ja kiinteistöbisneksen harjoittajien edun valvonnasta huolehtiminen on noussut entistä merkityksellisempään rooliin ilman kattavaa poliittista debattia.
Hora
Hora (, "tanssi") on romanialainen ja moldavialainen kansantanssilaji. Se on erityisesti juhlissa tanssittava piiritanssi, jossa on paljon osanottajia.
Tanssin kreikankielinen nimi on käytössä piiritanssin yleiskäsitteenä laajalti koko Balkanin alueella ja sen kreikankielinen alkumuoto myös kreikkalaisessa kansanmusiikissa.
Muita tanssin nimivariantteja ovat venäläinen "horovod", bulgarialainen "horo", makedonialainen "oro", gagauzialainen "huro", ukrainalainen ja serbialainen "kolo" ja Mustanmeren alueen turkkilaisten "horon".
To Hell and Back
To Hell and Back on power metal -yhtye Sinergyn toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2000 levymerkillä Nuclear Blast.
Thrashing Relics Volume 1
Thrashing Relics Volume 1: Underground thrash metal from Finland 1987-1990 on suomalaisen levy-yhtiön Bestial Burstin julkaisema kokoelmalevy. Albumille on koottu Pohjois-Pohjanmaalta kotoisin olevien thrash metal-yhtyeiden demoja. Albumi julkaistiin vuonna 2006
Sulkujen sisällä yhtyeen kotikaupunki/-kunta ja toisten sulkujen sisällä äänite jolta kappaleet ovat peräisin.
Lycantrophy (Kuusamo) (demot Sickness Revealed ja Sleepwalker.)
Morphosis (Kuusamo) (demo Sick Standard of Living.)
National Napalm Syndicate (Pudasjärvi) (demo Painful Ten Hours.)
Mengele (Kiiminki) (demo Abominable Thoughts.)
Ernst Jünger
Ernst Jünger (29. maaliskuuta 1895 Heidelberg – 17. helmikuuta 1998 Riedlingen) oli saksalainen kirjailija, hyönteistutkija ja sotilas. Hänen kenties tunnetuin teoksensa, romaani "Teräsmyrskyssä" ("In Stahlgewittern", 1920), kertoo hänen omista kokemuksistaan ensimmäisessä maailmansodassa. Jotkut pitävät Jüngeriä yhtenä aikansa merkittävimmistä saksalaisista kirjailijoista ja Saksan konservatiivisen vallankumouksen sankarina. Toiset pitävät häntä taantumuksellisena militaristina.
Ernst Jünger syntyi Heidelbergissa ja kasvoi Hannoverissa. Hän lähti Muukalaislegioonaan, jonka palveluksessa hän oli Algeriassa Pohjois-Afrikassa vuosina 1913–1914. Ensimmäisen maailmansodan alussa Jünger ilmoittautui vapaaehtoisena palvelukseen. Hänet määrättiin 73. Fusilieerirykmenttiin (1. Hannoverilainen), jonka riveissä hän osallistui ensimmäisen kerran taisteluun Champagnen suunnalla länsirintamalla 1914. Vuonna 1915 Jünger ylennettiin upseerikoulutuksen jälkeen vänrikiksi. Jünger toimi rykmentissään sekä joukkueenjohtajana että komppanianpäällikkönä ja iskuosastojen johtajana nk. Stoßtrupp-osastoissa. Jünger oli sotilaana etevä ja rohkea. Hänet palkittiin ansioistaan taistelukentällä muun muassa I luokan Rautaristillä ja Hohenzollernin Ritariristillä miekoin. Vuonna 1918 23-vuotiaalle Jüngerille myönnettiin kaikkien aikojen nuorimpana Pour le Mérite, Preussin korkein sotilaallinen kunniamerkki. Hän haavoittui sodassa 14 kertaa, joista viisi luodin osumasta.
Jünger meni vuonna 1925 naimisiin Gretha von Jeinsenin kanssa; parille syntyivät lapset Ernst (1926–1944) ja Alexander (1934–1993). Gretha kuoli vuonna 1960. Vuonna 1962 hän avioitui kielitieteilijä Liselotte Lohrerin kanssa.
Jünger ei julkisesti tukenut Adolf Hitleriä mutta ei myöskään vastustanut – joskin hänen vuonna 1939 ilmestynyt romaaninsa "Marmorijyrkänteillä" ("Auf den Marmorklippen") on tulkittavissa kansallissosialismin vastaiseksi allegoriaksi. Myöhemmällä urallaan hän otti kantaa poliittisiin kysymyksiin vielä vähemmän. Hän oli sodan jälkeen lyhyen aikaa liittoutuneiden määräämässä julkaisukiellossa ja asui jonkin aikaa Pariisissa. Hän voitti myöhemmällä urallaan lukuisia tunnustuksia, joista keskeisiä olivat "Bundesverdienstkreuz" ja Frankfurtin kaupungin Goethe-palkinto. Hän sai kunniatohtorin arvon Bilbaossa vuonna 1989.
Jünger oli henkisesti vireä ja kirjoitti lähes elämänsä loppuun saakka. Hän kääntyi yli 100-vuotiaana protestanttisuudesta katoliseen uskoon ja tunsi henkilökohtaisesti Albert Hofmannin, toisen pitkäikäisen merkkihenkilön. Jünger käytti myöhemmällä iällä säännöllisesti lukuisia huumausaineita, esimerkiksi kokaiinia ja LSD:ta. Hän näki kaksi kertaa Halleyn komeetan, ja hän kertoo tapahtumista päiväkirjamuotoisessa teoksessaan "Zwei Mal Halley".
Seiersberg
Seiersberg on kunta Steiermarkin osavaltiossa Itävallassa. Sen asukasluku oli vuonna 2006 7 027.
Seiersberg on osa Graz-Umgebungin piiriä. Se sijaitsee heti Grazin lounaspuolella ja on käytännössä yksi Grazin esikaupungeista. Sen pinta-ala on 7,9 neliökilometriä.
Grazin liikennelaitos palvelee Seiersbergin asukkaita, ja kunnassa on myös yhteinen rautatieasema Feldkirchen bei Grazin kanssa. Grazin lentoasema sijaitsee lähistöllä.
Seiersbergissä sijaitsee Itävallan kolmanneksi suurin kauppakeskus, "Shopping City Seiersberg".
Luettelo Forgotten Realmsin tapahtumapaikoista
Tämä on lista Forgotten Realms -fantasiamaailman tapahtumapaikoista.
Jäätuulen laakso ("Icewind Dale") on kaukana Faerunin pohjoisosassa, Maailmanselkä-nimisen vuoriston pohjoispuolella sijaitseva tasanko. Regheldin Jäätiköltä ja Ajelehtivan Jään Mereltä puhaltavat kylmät tuulet ovat antaneet tasangolle nimen. Tällä autiolla lakeudella asuvat vain Kymmeneen kaupunkiin hakeutuneet hylkiöt, jotka eivät voi asua sivistyneissä kaupungeissa ja tundraa hallitsevat barbaarit.
Kymmenen kaupunkia ("Ten Towns") on Kelvinin Paadeksi kutsutun kalliomuodostelman juurelle muodostunut yhteisö, johon kuuluu kymmenen erillistä kaupunkia. Kaupungit ovat kolmen järven, Maer Dualdonin, Lac Dinnesheren ja Punaveden ympäristössä.Jäätuulen laakson pohjukassa on kuuma lähde jota barbaarit nimittävät Ainasulaksi ("Evermelt"). Sen kautta pääsee Ingeloakastimizilianin, Jääsurmaksikin kutsutun valkoisen lohikäärmeen luolaan.
Pohjola ("The North") on yleinen nimitys koko Faerunin pohjoiselle osalle. Alueella on muutamia merkittäviä keskuksia.
Hopeakuu ("Silverymoon") on Pohjolan keskus. Sitä hallitsee Alustriel, yksi Seitsemästä sisaresta.
Jäätuulen laaksoon johtavan solan eteläpuolella on Luskanin satamakaupunki. Niin sanotuissa sivistyneissä yhteisöissä Luskanin maine on melko kyseenalainen.
Mithralsali ("Mithral Hall") on vanha kääpiöiden kaivoskaupunki Maailmanselän vuoriston eteläpuolella.
Uumenenalaksi ("The Underdark") kutsutaan koko laajaa käytävien ja luolien verkostoa, joka levittäytyy Torilin pinnan alapuolella. Se on drowien, duergarien, syvänmaahisten ja monien hirviöiden valoton kotimaa.
Menzoberranzanin drowkaupunkia hallitsee kahdeksan matriarkkaäidin neuvosto, jonka valta on kuitenkin vain hyvin pinnallista, sillä Lolth ei suosi järjestäytyneisyyttä. Menzoberranzanin korkein valtahuone on Baenre, jonka matriarkkaäitiä pidetään Lolthin lähimpänä suosikkina.
Menzoberranzanin lähellä on drowien pahimpien vihollisten svirfneblien kaupunki, Blingdenstone. Syvämaahisten kaupunki on levittäytynyt useisiin pienempiin luoliin ja käytäviin, jotka ympäröivät suurta keskusluolaa, missä kohoaa maahiskuninkaan linna.
Geórgios Theodorídis
Geórgios Theodorídis (, s. 12. joulukuuta 1972) on kreikkalainen entinen pikajuoksija.
Theodorídis karsiutui Maebashin sisäratojen MM-kisoissa 1999 60 metrin juoksun välierissä ajalla 6,58. Myöhemmin samana vuonna hän karsiutui Sevillan MM-kisoissa 100 metrin juoksun toisissa alkuerissä ajalla 10,30. Seuraavana vuonna hän voitti EM-hopeaa Gentin sisäratojen EM-kisoissa 60 metrillä ajalla 6,51 ja karsiutui Sydneyn olympialaisissa 100 metrin alkuerissä. Lissabonin sisäratojen MM-kisoissa 2001 hän sijoittui 60 metrillä seitsemänneksi. Seuraavana vuonna hän karsiutui Münchenin EM-kisoissa 100 metrin välierissä ajalla 10,24. Theodorídis karsiutui vuonna 2003 Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa 60 metrin välierissä ja Pariisin ulkoratojen MM-kisoissa 100 metrin toisissa alkuerissä. Seuraavana vuonna hän voitti MM-pronssia Budapestin sisäratojen MM-kisoissa 60 metrillä ajalla 6,54. Myöhemmin samana vuonna hän karsiutui Ateenan olympialaisissa 100 metrin toisissa alkuerissä.
Naomi Mitchison
Lady Naomi Margaret Mitchison CBE (1. marraskuuta 1897 – 11. tammikuuta 1999), o.s. Haldane, oli skotlantilainen kirjailija. Monet hänen teoksistaan, kuten esikoisromaani "The Conquered" (1923), käsittelevät historiallisia aiheita, kun taas toiset menevät fantasian ja tieteiskirjallisuuden puolelle. Hän julkaisi lisäksi runoteoksia ja kolmiosaisen omaelämäkerran. Hänet nimitettiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentajaksi vuonna 1981.
Biologi J. B. S. Haldane oli hänen vanhempi veljensä. Mitchison opiskeli tiedealaa Oxfordin yliopistolla ja oli hoitajana ensimmäisessä maailmansodassa. Hän meni vuonna 1916 naimisiin lakimiehen ja tulevan parlamentin jäsenen Dick Mitchisonin (k. 1970) kanssa. Pari sai yhdessä neljä poikaa ja kolme tytärtä; pojista Geoffrey kuoli alle 10-vuotiaana aivokalvontulehdukseen ja tyttäristä Clemency pian syntymänsä jälkeen. Mitchison asui Carradalen kylässä Kintyressä vuodesta 1939 kuolemaansa saakka.
Mitchison ei koskaan käyttänyt titteliään "Lady", jonka hän sai miehensä elinikäisen päärinarvon myötä 5. lokakuuta 1964. Hän jatkoi kirjailijanuraansa vanhuuteensa saakka ja eli 101-vuotiaaksi.
Margaret Booth
Margaret Booth (16. tammikuuta 1898 – 28. lokakuuta 2002) oli yhdysvaltalainen elokuvien leikkaaja. Hän oli vuonna 1935 ehdolla parhaan leikkauksen Oscar-palkinnon saajaksi työstään Frank Lloydin elokuvassa "Kapina laivalla" (1935).
Booth syntyi Los Angelesissa, Kaliforniassa. Hänelle myönnettiin vuonna 1978 kunnia-Oscar elämäntyöstä elokuvien parissa.
Booth vietti 100-vuotispäiväänsä 16. tammikuuta 1998. Kaikkiaan hän ennätti nähdä kolme vuosisataa ja eli peräti 104-vuotiaaksi. Hänestä tuli näin kaikkien aikojen pitkäikäisin Oscar-palkittu henkilö.
Frank Lloyd
Frank Lloyd (2. helmikuuta 1886 Glasgow, Britannia – 10. elokuuta 1960 Santa Monica, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hän kuului Yhdysvaltain elokuva-akatemian perustajajäseniin ja toimi sen puheenjohtajana vuosina 1934–1935.
Lloyd syntyi Glasgow’ssa, Skotlannissa. Hänen tunnetuimpien elokuviensa joukkoon kuuluvat "Oliver Twist" (1922), "Lady Hamiltonin lemmentarina" (1929), "Cavalcade" (1933), "Kapina laivalla" (1935), "Under Two Flags" (1936) ja "Kunnian miehet" (1955). "Lady Hamiltonin lemmentarinasta" ja "Cavalcadesta" hän sai parhaan ohjauksen Oscar-palkinnon.
Lloyd kuoli Santa Monicassa, Kaliforniassa 74-vuotiaana. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Sven Relander
Sven Runar Alarik Relander (24. toukokuuta 1897 Helsinki – 13. elokuuta 1956 Helsinki) oli suomenruotsalainen näyttelijä.
Relander nousi kansan tietoisuuteen viulunsoittaja-Teemuna Erkki Karun ohjaamassa mykkäelokuvassa "Nummisuutarit" (1923). Samana vuonna Relander sai kiinnityksen Svenska Teaterniin eli Helsingin Ruotsalaiseen Teatteriin. Alun perin Relanderilla oli operettien sankariosia ja monia kepeitä rooleja. Relanderin teatteriura oli pitkä ja värikäs, ja hän oli aikaisemmin näytellyt Åbo Svenska Teaterissa ja Turun Teatterissa.
Relanderin elokuvaura ei ollut niin merkittävä, mutta hän näytteli silti 53 pienehkössä elokuvaroolissa vuosien 1923–1956 aikana. Hänet tunnetaan esimerkiksi vivahteikkaista arvovaltaisten henkilöiden roolisuorituksista – Suomi-Filmin kuukausipalkkaisen Paavo Jänneksen tapaan Relanderillakin oli tuomareiden ja johtajien sivurooleja. Hänet muistetaan muun muassa konsuli Lumialana elokuvasta "Vaihdokas" (1927), Viertolana elokuvasta "Seitsemän veljestä" (1939), vuorineuvoksena "Vihreästä kullasta" (1939) sekä miespääosa-kaksoisroolista Eero Levän (Leväluoman) ohjaamassa sotilasfarssissa "Varuskunnan "pikku" morsian" (1943). Hän oli tuttu näky myös monissa Valentin Vaalan ja Teuvo Tulion elokuvissa.
Relander näytteli myös muutamassa suomalais-ruotsalaisessa yhteiselokuvassa. Relanderin viimeiseksi elokuvarooliksi jäi olutkapakan omistaja Teuvo Tulion elokuvassa "Olet mennyt minun vereeni" (1956). Relander kuoli tapaturmaisesti 59 vuoden ikäisenä.
Musta Ritari slurppaa jälleen
Musta Ritari slurppaa jälleen (engl. "The Black Knight GLORPS again") on Don Rosan vuonna 2003 valmistunut Ankkatarina. Se on jatko-osa vuonna 1998 valmistuneelle tarinalle Musta Ritari. Suomessa tarina on ilmestynyt kaksi kertaa: kokoelmakirjassa "Pako Kielletystä laaksosta ja muita Don Rosan parhaita" vuonna 2010 sekä "Aku Ankka" -lehden numeroissa 39–40 vuonna 2004.
Alussa Roope-setä esittelee Akulle museota, jolle hän on lahjoittanut omia mittaamattoman arvokkaita tavaroitaan, mm. hanhenmunahipun. Roope kuitenkin kohtaa museossa vanhan vihollisensa, Arpin Lusènen, ja Roope tietää heti tämän havittelevan mustan ritarin haarniskaa.
Seuraavana yönä Lusène käy vanhaan Musta Ritari -asuunsa pukeutuneena Roopen trofeehuoneessa katsomassa haarniskaa, mutta sen paikalla on vain lappu, jossa lukee: ""Näetkö, Arpin: ei haarniskaa. Vaikka tietäisit sotisovan sijainnin, et pääse siihen millään käsiksi. Hah hah haa!"". Mutta Lusène tekee mikrosahallaan Mustan Ritarin muotoisia aukkoja Roopen seiniin, jotka hän huomaa aamulla.
Roope ja Aku kiiruhtavat Pellen luokse, jossa he varmistavat häneltä Mustan Ritarin haarniskan sijaintipaikan ja lähtevät sinne. Kun he ovat kärränneet haarniskan ulos vahvia-kimpaleen sisästä, Lusène hyppää sen päältä suoraan haarniskaan ja lähtee juoksemaan karkuun. Roope, Aku sekä ohikävelleet Tupu, Hupu ja Lupu lähtevät Akun autolla Lusènen perään (Pelle jää vain töllistelemään), mutta Lusène vain leikkaa auton kahtia. Ennen hyökkäystään Lusène kuitenkin kiinnittää haarniskaan koukun siltä varalta, että Roope tekisi saman mattotempun kuin viime kerrallakin. Niin Roope tekeekin sen, mutta temppu, kuten arvata saattaa, epäonnistuu koukun ansiosta. Sitten Lusène pääsee Roopen rahaholviin ja ehtii jo hävittää hiukan Roopen rahoja, kunnes Aku kiskaisee hänet koukusta Pellen lentopyörällä ilmaan.
Aku pudottaa Lusènen merellä seisovaan veneeseen. Lusène katkaisee lentopyörän (Aku lähtee pyörimään ilmassa) ja käyttää miekkaa "moottorina" päästäkseen rantaan.
Monien sekaannusten ja epäonnistuneen museoryöstön jälkeen Ankat lähettävät haarniskan maata kiertävälle radalle ja Lusène karkaa jälleen kerran. Tästä huolimatta hän lahjoittaa Roopelle erään taiteilijan ainoan taulun, joka Roopelta vielä puuttui. Ikävä kyllä taulun selkäpuolella on viesti, "Palaan vielä!"
D.U.C.K.-ilonpilaaja: Ylösalaisin itämaisten kirjaimien joukossa seinävaatteen alalaidassa kuvan oikeassa yläkulmassa.
Hokkus Pokkus (elokuva)
Hokkus Pokkus on Disney-yhtiön komediaelokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1993. Elokuvassa kolme 1600-luvulla elänyttä noitaa herää henkiin.
Noitasiskokset Winifred, Sarah ja Mary Sanderson jäivät 1600-luvun Salemin noitavainoissa kiinni velhoilustaan ja tuomittiin ikuiseen kadotukseen. Kolmikko kuitenkin vannoi palaavansa jonakin päivänä, ja niinpä he ilmestyvätkin nykyajan Salemiin luomaan kaaosta ja kommelluksia.
Hankkiakseen todellisen kuolemattomuuden noitakolmikon on valmistettava voimakas noitajuoma, joka tuo takaisin heidän nuoruutensa. Kolme lasta saa kuitenkin vihiä noitien puuhista, ja puhuvan kissan avulla he yrittävät rikkoa noitien voimakkaan taian, joka tuntuu ottaneen valtaansa koko kaupungin. Seikkailu huipentuu halloween-iltaan, jolloin lapset perinteisesti kiertävät naamiaispuvuissa ovelta ovelle karkkia tai kepposia tarjoten.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano kuvasi "Hokkus Pokkusta" vaivautuneen tekopirteäksi ja antoi sille yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Iris Salin
Iris Eldida Salin (20. elokuuta 1906 Helsinki – 12. marraskuuta 1991 Espoo) oli suomalainen balettitanssija. Hän tanssi Suomalaisen Oopperan baletissa vuoteen 1924, jonka jälkeen hän esiintyi muun muassa Helsingin Työväenteatterin opereteissa ja elokuvissa. Tanssijan aktiiviuransa jälkeen hän toimi opettajana sekä Oopperan balettikoulussa että puolisonsa Elo Kuosmasen tanssikoulussa.
Iiris Salinille myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1963.
Johanna Kokko
Johanna Kokko (s. 16. joulukuuta 1976 Nakkila) on suomalainen näyttelijä, joka tunnetaan ehkä parhaiten elokuvista "Kohtalon kirja" (2003) ja "V2 – Jäätynyt enkeli" (2007). Hän on myös näytellyt Tampereen Työväen Teatterissa. Hän on kihloissa näyttelijä Kristo Salmisen kanssa. Parilla on vuonna 2007 syntynyt poika ja vuonna 2014 syntyneet kaksospojat.
Sherlock Holmesin välkky veli
Sherlock Holmesin välkky veli ("The Adventure of Sherlock Holmes’ Smarter Brother") on yhdysvaltalais-brittiläinen komediaelokuva vuodelta 1975. Sen pääosissa ovat Gene Wilder, Marty Feldman, Madeline Kahn, Dom DeLuise ja Leo McKern. Lisäksi Douglas Wilmer ja Thorley Walters nähdään Holmesina ja Watsonina. Elokuva oli Wilderin esikoisohjaus.
Päähenkilö on Sigerson Holmes (Wilder), Sherlock "Sheer-Luck" Holmesin nuorempi ja älykkäämpi veli. Kateellisena kuuluisalle veljelleen Sigerson yhdistää voimansa Scotland Yardin etsivän (Feldman) ja oopperalaulajan (Kahn) kanssa ratkaistakseen tapauksen, jota Sherlock ei pysty ratkaisemaan, ja joutuu vastakkain sekä Moriartyn (McKern) että kiristäjä De Luisen kanssa.
Elokuvan nimi ja peruste viittaavat humoristisesti Sherlock Holmesin vähemmän tunnettuun veljeen Mycroft Holmesiin, joka oli molempien mielestä älykäämpi kuin Sherlock. Mycroft oli kuitenkin liian laiska ryhtyäkseen etsiväksi.
Sigerson on viittaa salanimeen, jota Sherlock Holmes käytti eräässä tarinassa.
Elokuva julkaistiin suomeksi tekstitettynä VHS-videona, ja DVD:nä huhtikuussa 2006.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Asko Alanen kutsuu elokuvaa Mel Brooksin vakiokasvoilla tehdyksi läpihuutoparodiaksi ja antaa sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Heidi Sundblad-Halme
Heidi Gabriella Wilhelmina Sundblad-Halme (s. 25. syyskuuta 1903 Pietarsaari – k. 30. huhtikuuta 1973) oli suomalainen kapellimestari ja säveltäjä.
Sundblad-Halme opiskeli 1927–1933 Helsingin konservatoriossa pianonsoittoa sekä säveltämistä Leo Funtekin ja Väinö Raition johdolla. Hän toimi pianonsoiton opettajana ja teki lapsille soitto-oppaita, kuten "Lapset soittavat marsseja", "Lapset soittavat joululauluja" ja "Lapset soittavat omia sävellyksiään".
Vuonna 1938 Sundblad-Halme perusti Helsingin naisorkesterin, jonka kapellimestarina toimi kolme vuosikymmentä vuoteen 1968 saakka. Hän teki sille orkesterisovituksia ja sävelsi orkesterisarjoja, baletin, jousikvarteton, pianosarjan laulusarjoja ja sellosonaatin.
Sundblad-Halmeelle myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1963.
Tahrattomien myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen täydellistetty kirkko
Tahrattomien myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen täydellistetty kirkko (engl. "Perfected Church of Jesus Christ of Immaculate Latter-day Saints") on William C. Conwayn (1865–1969) perustama myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen kuuluva yhteisö. Se yhdisti mormoniprofeetta Joseph Smithin ajatuksia druidilaisuuteen ja Aleister Crowleyn filosofiaan.
Conway kuului nuoruudessaan Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkkoon. Hän oli ylipappi Melkisedekin pappeuden järjestyksen mukaan. Conway kuului myös Aleister Crowleyn perustamaan Ordo Templi Orientis -salaseuraan.
1950-luvun alkupuolella Conway kertoi saaneensa haltuunsa urimin ja tummimin sekä näkykiven, jota Smith oli käyttänyt kääntäessään Mormonin kirjaa. Hän hyväksyi vieläkin myöhempien aikojen pyhien opetukset, mutta alkoi opettaa MAP-kirkon tehneen virheen hylätessään moniavioisuuden periaatteen. Conway hyväksyi myös joitakin muinaisen druidi-uskonnon periaatteita, ennen muuta jälleensyntymisen ajatuksen, ja halusi yhdistää ne mormonismiin.
1955 Conway muutti Kaliforniasta Meksikoon, Jukatanin niemimaalle. Hän asettui asumaan paikallisen zapoteekkiheimon luo, joka alkoi pitää Conwayta jumalallisena sanansaattajana. Conway alkoi opettaa olevansa jälleensyntynyt profeetta Moroni Mormonin kirjasta, samoin hän selitti jälleensyntyneen Joseph Smithin ilmestyneen hänelle. 1958 Conway julkaisi kirjoituksen, joka sisälsi hänen uskonnonfilosofiansa pääpiirteet. Conway selitti esimerkiksi, että kuukautisveri oli saastaista ja että kuukautiset voi saada päättymään vanhurskaalla elämällä. Hän selitti myös, että pappeuden vallalla ja alkemialla oli mahdollista muuttaa epäjaloja metalleja kullaksi. Lisäksi hän selitti Mormonin kirjan muinaisen profeetta Mulekin siunanneen San Diegon pyhien tulevaksi kokoontumispaikaksi. Conway perusti uskonnollisen yhteisön, jolle hän antoi nimen Tahrattomien myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen täydellistetty kirkko. Nimi kuvastaa hänen vakaumustaan, jonka mukaan pyhien oli mahdollista saavuttaa täydellisyys jo tässä elämässä uskon ja vanhurskaiden elämäntapojen kautta.
Conwayn puoliso, eräs paikallinen zapoteekkinainen, synnytti tälle kaksoset vuonna 1956. Conway tosin selitti lasten syntyneen "tahrattoman sikiämisen" kautta. Conway kuoli 1969 104 vuoden iässä. Hänen kuolemansa jälkeen hänen perustamansa liike hajosi.
Tuomas Heikkinen
Tuomas Heikkinen on suomalainen kitaristi ja musiikkituottaja sekä entinen amerikkalaisen jalkapallon euroopanmestari ja nykyinen miesten a-maajoukkueen päävalmentaja. Tällä hetkellä hän soittaa hard rock -yhtye Leveragessa. Hän myös säveltää ja sanoittaa suurimman osan yhtyeen kappaleista. Heikkinen opettaa myös musiikkikoulu Taukossa. Tärkeimmiksi musiikillisiksi vaikuttajikseen Heikkinen on nimennyt Ritchie Blackmoren ja Eddie Van Halenin. Hän on tehnyt kappaleita muun muassa Ari Koivuselle.