A Hard Day’s Night
A Hard Day’s Night on heinäkuussa 1964 julkaistu The Beatlesin kolmas studioalbumi ja samalla yhtyeen ensimmäisen elokuvan "Yeah, yeah, tässä me tulemme" ("A Hard Day’s Night") soundtrack-albumi. Sitä pidetään yhtyeen läpimurtoalbumina, sillä se on ensimmäinen laatuaan, joka ei sisällä lainakappaleita. Albumia hallitsevat John Lennonin sävellykset, sillä niitä on kolmentoista kappaleen levyllä kaikkiaan kymmenen. Paul McCartneyn kokonaan tai suurimmaksi osaksi kirjoittamia kappaleita on vain kolme.
Brittipainoksen B-puoli sisälsi elokuvaan kuulumattomia kappaleita, kun sen sijaan kesäkuussa ilmestynyt, Yhdysvaltain markkinoille suunnattu painos oli selkeämmin elokuvan soundtrack. Yhdysvaltain-versiosta puuttuu useita brittipainoksella julkaistuja kappaleita, jotka on korvattu George Martinin orkesteriversioilla.
"A Hard Day’s Night" nousi listaykköseksi sekä Britanniassa (21 viikkoa) että Yhdysvalloissa (14 viikkoa). Britanniassa albumi oli ilmestyessään kaikkien aikojen nopeimmin myyty albumi, sillä sitä kaupattiin ensimmäisen kahden viikon aikana yli puolitoista miljoonaa kappaletta. Maailmanlaajuisesti sitä myytiin arviolta neljä miljoonaa kappaletta.
The Beatlesin edellisalbumi, vuonna 1963 julkaistu "With the Beatles", merkitsi yhtyeen suurmenestyksen laajenemista Britannian ulkopuolelle. Esimerkiksi single ”I Want to Hold Your Hand” nousi Yhdysvaltain listaykköseksi seitsemän viikon ajaksi. Pian myös ”She Loves You”- ja ”Love Me Do” -singlejen uudelleenjulkaisut nousivat siellä listan kärkeen. Vuoden 1964 huhtikuun ensimmäisen viikon Billboard-listan viiden kärki koostui pelkistä Beatles-kappaleista. Tämä oli seurausta yhtyeen Yhdysvaltain-vierailusta, jolle sisältyi niin konsertteja kuin myös kolme esiintymistä paikallisessa Ed Sullivan Show’ssa. Parhaimmillaan Beatlesin esiintymistä kyseisessä televisio-ohjelmassa seurasi yli 73 miljoonaa katsojaa.
The Beatles vietti vuoden 1964 kevään ja kesän kuvaamalla elokuvaa "Yeah, yeah, tässä me tulemme" () sekä äänittämällä uutta materiaalia. Yhtye kuvasi myös tv-spesiaalin, ja muutaman Britanniassa järjestetyn konsertin jälkeen se lähti kiertueelle, joka käsitti kaikkiaan 27 esiintymistä Tanskassa, Alankomaissa, Hongkongissa, Australiassa ja Uudessa-Seelannissa. Britanniaan Beatles palasi 2. heinäkuuta, ja neljä päivää myöhemmin se otti osaa elokuvansa ensi-iltaan London Pavilionissa.
Yksi levyn kappaleista julkaistiin singlenä ennen itse albumia; ”Can’t Buy Me Love” ilmestyi Yhdysvalloissa 16. maaliskuuta ja Britanniassa neljä päivää myöhemmin. Se nousi listaykköseksi molemmissa maissa ja oli maailmanlaajuinen hitti. Kappale oli kirjoitettu tammikuussa Pariisissa ja myös äänitetty osittain siellä.
Albumin työstö oli sävellyksistä vastanneille John Lennonille ja Paul McCartneylle suuri haaste, sillä aiemmin yhtyeen kappaleet oli ehditty kirjoittaa pääasiassa vapaa-ajalla, ilman suurempaa kiirettä. Nyt yhtyeelle oli annettu selkeä takaraja, mihin mennessä uusien laulujen tulisi valmistua. Ajan myötä kävi selväksi, ettei elokuvassa olisi kannattavaa esittää jokaista uutta kappaletta, sillä se olisi vienyt filmistä liikaa tilaa. Toisaalta ylimääräisiä kappaleita pidettiin niin laadukkaina, ettei niitä haluttu heittää hukkaan. Niinpä elokuvaan kuulumattomasta materiaalista päätettiin tehdä levyn B-puoli.
"A Hard Day’s Night" äänitettiin pääasiassa kahdessa osassa. Elokuvaa varten tehdyt kappaleet äänitettiin helmikuun lopulla 1964, ja suurin osa lopuista kesäkuun alussa. Äänityspaikkana toimi Abbey Roadin studio Lontoossa. Yhtyeen kaksi ensimmäistä albumia, "Please Please Me" ja "With the Beatles", oli molemmat äänitetty kaksiraitatekniikalla, mutta "A Hard Day’s Night" toteutettiin neliraitaäänityksellä, mikä toi mahdollisuuden lauluosuuksien kaksinkertaistamiseen ja myös virheiden korjaaminen oli nyt yksinkertaisempaa. Esimerkkinä uudesta tekniikasta käy 16. huhtikuuta äänitetty nimikappale ”A Hard Day’s Night”, jossa rummut, basso ja sähkökitara tulivat ykkösraidalle ja John Lennon ja Paul McCartney lauloivat osuutensa samanaikaisesti raidalle kaksi. Kun kappaleesta oli otettu yhdeksän ottoa, viimeistä pidettiin kaikkein parhaimpana, ja kyseisen oton kolmannelle raidalle lisättiin bongorummut, lehmänkello, akustinen kitara sekä Lennonin ja McCartneyn lauluraitojen tuplaus. Lopuksi neljännelle raidalle lisättiin tuottaja George Martinin soittama piano sekä George Harrisonin lopun kitaraosuus. Kaikkiaan tämän yhden kappaleen äänittäminen kesti kolme tuntia. Abbey Roadin studioilla olisi ollut mahdollisuus neliraitaäänitykseen jo 1960-luvun alussa, mutta tuolloin se oli ollut varattu pääasiassa orkestereiden säestämille laulajille. The Beatles tuli käyttämään neliraitatekniikkaa siihen asti, kunnes 8-raitatekniikka tuli Abbey Road -studioilla käyttöön kesällä 1968.
"A Hard Day’s Nightin" sessiot veivät aikaa kaikkiaan 17 päivää ja 65 tuntia. Levy viimeisteltiin 22. heinäkuuta 1964 yhdeksäntuntisessa miksauksessa. 1960-luvun ensimmäiselle puoliskolle tyypillisesti yhtyeen jäsenet eivät ottaneet osaa miksaukseen, vaan olivat lomalla sillä välin, kun George Martin työskenteli nauhojen kanssa ja lisäsi pianon kappaleeseen ”You Can’t Do That”.
Albumia hallitsevat John Lennonin kirjoittamat kappaleet: niitä on kaikkiaan kymmenen Paul McCartneyn kolmea vastaan. Tähän aikaan Lennon oli vielä yhtyeen epävirallinen johtaja. Kaikki kappaleet merkittiin kuitenkin Lennonin ja McCartneyn yhdessä tekemiksi. Yhtä Lennon-keskeistä albumia The Beatles ei enää koskaan tehnyt. Tenho Immosen kirjoittaman "The Beatles – Suuri historia" -kirjan mukaan tähän oli syynä se, että Lennonin lisääntynyt huumeidenkäyttö 1960-luvun puolivälin jälkeen alkoi syödä hänen luovuuttaan sekä voimia toimia yhtyeen johtohahmona. "A Hard Day’s Night" on Beatlesin saralla myös siitä erikoinen levy, ettei rumpali Ringo Starr laula yhtäkään kappaletta.
Albumin brittiversion kolmestatoista kappaleesta seitsemää kuultiin itse elokuvassa. Myös ”I’ll Cry Instead” oli tarkoitettu elokuvaan, mutta se korvattiin lopulta kappaleella ”Can’t Buy Me Love”. Koska Lennon ja McCartney eivät vielä albumia työstäessään tunteet elokuvan käsikirjoitusta, kappaleilla ei ole mitään tekemistä elokuvan juonen kanssa. Tällä ei kuitenkaan ole katsottu olevan suurta merkitystä, sillä elokuva käsitteli ainoastaan Beatles-hysteriaa.
Levyn Yhdysvaltain-painos sisältää vain Britannian-painoksen A-puolen kappaleet sillä erotuksella, että siltä puuttuu ”Can’t Buy Me Love” ja tilalla on ”I’ll Cry Instead”. Loput kappaleet ovat George Martinin sovittamia instrumentaalisia orkesterikappaleita. Aivan kaikkia elokuvassa kuultuja lauluja ei levyllä kuultu, sillä siltä puuttuivat kappaleet ”She Loves You”, ”Don’t Bother Me” ja ”I Wanna Be Your Man”. Yhdysvaltain-versiolla julkaisemattomia kappaleita ilmestyi albumilla "Something New", joka saapui markkinoille Yhdysvalloissa kuukausi "A Hard Day’s Nightin" jälkeen.
The Beatles oli tavannut helmikuussa 1964 New Yorkissa Rickenbacker-kitaravalmistajan puheenjohtajan Francis Hallin. George Harrison sai tapaamisen yhteydessä itselleen 12-kielisen Rickenbacker 360 -mallin, jonka äänestä hän piti kovasti. John Lennon vastaavasti pyysi itselleen mittatilaustyönä tehdyn 12-kielisen 325-mallin. Rickenbackerin äänestä tuli tärkeä osa tulevaa albumia erityisesti kappaleissa ”A Hard Day’s Night”, ”I Should Have Known Better” ja ”You Can’t Do That”. Se antoi myös suuria vaikutteita The Byrdsin ja The Searchersin kaltaislle yhtyeille.
Brittipainoksen aloittava kappale on ”A Hard Day’s Night”, jonka John Lennon oli osittain kirjoittanut pojalleen Julianille. Fraasi "A Hard Day’s Night" (suom. "kovan päivän ilta") oli Ringo Starrin keksimä. Lennon käytti sitä myös kirjassaan "John Lennon panee omiaan" ja lopulta lausahdus päätyi elokuvan nimeksi. Huuliharppuvoittoinen ”I Should Have Known Better” kuullaan elokuvan kohtauksessa, jossa yhtye pelaa korttia junassa. Kappale on John Lennonin kirjoittamaksi epätavallisen optimistinen: sanoituksissa poika ja tyttö rakastavat toisiaan ja kaikki on hyvin. Myös kolmas kappale, ”If I Fell”, on Lennonin kirjoittama ja hän kertoi myöhemmin sen olevan epätietoisesti osittain omaelämäkerrallinen. Englantilaisen musiikkitoimittajan Steve Turnerin mukaan kappale kertoo Lennonin luvattomasta suhteesta tämän avioliiton aikana. Lennon itse piti kappaletta ensimmäisenä kunnon balladinaan sekä ”In My Lifen” edeltäjänä. Lennon ja McCartney jakavat sen lauluosuudet.
George Harrison laulaa kappaleen ”I’m Happy Just to Dance with You”, jonka John Lennon kirjoitti nimenomaan häntä varten. Se oli yksi Lennonin monista ihmissuhdelauluista, ja sävyltään hieman samanlainen kuin "Please Please Me" -albumilla julkaistu ”Do You Want to Know a Secret”, jonka Lennon niin ikään kirjoitti Harrisonin esitettäväksi. Rakkauslaulu ”And I Love Her” perustui puolestaan Paul McCartneyn ideaan, ja hän myös kirjoitti siitä suurimman osan. Kappaleessa kuuluu McCartneyn kiinnostus rock and rollia varhaisempaan kevyeen musiikkiin ja hän laulaa sen yksin. ”And I Love Herista” muodostui aikaa myöten yksi coveroiduimmista Beatles-kappaleista; 1970-luvun alkuun mennessä siitä oli tehty jo yli kolmesataa levytystä. John Lennonin ”Tell Me Why” -kappaleen syntyyn vaikuttivat The Chiffonsin ja The Shirelesin kaltaisten mustien tyttöyhtyeiden materiaali. Sanoitus on Lennonille tyypillinen, sillä siinä käsitellään syyllisyyden ja jätetyksi tulemisen tunnetta. Paul McCarneyn kirjoittama ”Can’t Buy Me Love” oli julkaistu singlenä jo keväällä, jolloin sen nousi Britannian ja Yhdysvaltain listaykköseksi.
Itse elokuvaan kuulumattomia kappaleita sisältävän B-puolen aloittaa ”Any Time at All”, jonka John Lennon kirjoitti kiireessä, kun B-puoli piti täyttää. Se olikin Lennonin mukaan vain uusi versio aiemmin julkaistusta kappaleesta ”It Won’t Be Long”. Kappaleissa on sama sointukulku ja lisäksi Lennon laulaa molemmat karjuen. ”I’ll Cry Instead” oli tarkoitus sisällyttää elokuvaan, mutta lopulta kyseisessä kohtauksessa päätettiin käyttää kappaletta ”Can’t Buy Me Love”. Paul McCartney sävelsi kappaleen ”Things We Said Today” toukokuussa 1964 lomallaan Bahamalla. Laulu kuvasi McCartneyn ja Jane Asherin suhdetta, kuten moni muukin hänen kirjoittama 1960-luvun puolivälin rakkauslaulu. Lennonin ”When I Get Home” sisältää ”Tell Me Whyn” tavoin vaikutteita soul- ja Motown-musiikinlajeista. Laulu on sävyltään yksi Lennonin optimistisimmista ja kertoo miehestä, joka haluaa kotiin tyttöystävänsä luo. Soul-vivahteita sisältää myös ”You Can’t Do That”, sillä Lennon mainitsi yhdysvaltalaismuusikko Wilson Pickettin vaikuttaneen sen syntyyn. Albumin päättävän kappaleen ”I’ll Be Back” soinnut löytyivät, kun Lennon kuunteli Del Shannonin kappaletta ”Runaway”.
Albumilta soitettiin vuoden 1964 konserteissa seitsemää kappaletta, jotka olivat ”A Hard Day’s Night”, ”I Should Have Known Better”, ”If I Fell”, ”I’m Happy Just to Dance with You”, ”Can’t Buy Me Love”, ”Things We Said Today” ja ”You Can’t Do That”. ”A Hard Day’s Nightia” ja ”Can’t Buy Me Lovea” esitettiin vielä seuraavanakin vuonna.
Levyn kansikuvan suunnitteli ja valokuvasi elokuvajulisteen tavoin Robert Freeman, joka on vastannut useamman Beatles-levyn kuvauksesta. Kuvat otettiin Freemanin studiolla Lontoossa. Hän otti Beatlesin jäsenistä yksittäin kasvokuvia ja pyysi heitä tekemään jokaiseen kuvaan erilaisen poseerauksen. Albumin Britannian-painoksen kanteen päätyi kollaasi, jossa on neljä riviä ja viisi kuvaa kustakin yhtyeen jäsenestä. Takakannessa oli neljä kasvokuvaa yhtyeestä sekä Tony Barrow’n kirjoittamat esittelytekstit.
Kannesta julkaistiin joissain valtioissa erilaisia variaatioita. Esimerkiksi Yhdysvalloissa kannen taustaväri oli sinisen sijaan punainen ja siinä oli vain neljä isoa kasvokuvaa, kustakin jäsenestä yksi. Myös Brasilian-painoksen taustaväri oli punainen, mutta kuvat oli aseteltu samoin kuin Britannian-painoksessa.
Levyn etukannen kuvia käytettiin myös elokuvan lopussa.
"A Hard Day’s Nightin" Yhdysvaltain-versio ilmestyi United Artists -yhtiön julkaisemana 26. kesäkuuta 1964. Ennakkovarauksia oli yli miljoona kappaletta, ja albumin tullessa markkinoille sitä oltiin myyty jo neljän päivän jälkeen yli miljoona kappaletta. Se nousi listan kärkeen kaikkiaan 14 viikon ajaksi – pisimmäksi aikaa sen vuoden Yhdysvaltain listaykkösistä. Kahden miljoonan ostetun kappaleen raja meni rikki lähteestä riippuen joko kolmen tai neljän kuukauden jälkeen, mikä teki "A Hard Day’s Nightista" erään nopeimmin myydyistä albumeista Yhdysvalloissa. Albumi pysyi listalla yhteensä 51 viikkoa.
Albumin singlet julkaisi Capitol Records, sillä sillä oli valtuudet julkaista albumin materiaalia missä tahansa formaatissa, kun taas United Artistsilla oli oikeus julkaista pelkkä soundtrack. United Artists julkaisi kuitenkin kaksi singleä levyn instrumentaaliversioista. Singlet "And I Love Her/This Boy (Ringo’s Theme)" ja "A Hard Day’s Night/I Should Have Known Better" eivät kuitenkaan juurikaan menestyneet, sillä vain ”This Boy (Ringo’s Theme)” ylsi sadan myydyimmän kappaleen joukkoon. Sen sijaan Capitolin heinäkuussa julkaisema single ”A Hard Day’s Night” nousi listaykköseksi yli kolmen kuukauden ajaksi, mikä sai sen julkaisemaan "Something New" -albumin, joka sisälsi soundtrackilta puuttuneita kappaleita. "Something New" jumittui soundtrackin taakse, ja oli kaikkiaan yhdeksän viikkoa listan kakkosena.
Yhdysvaltain-painoksessa oli pitkään painovirheitä. Kappale ”I’ll Cry Instead” oli kirjoitettu sekä kanteen että etikettiin muodossa ”I Cry Instead”. Kun tämä virhe korjattiin 1970-luvun lopussa, oli kappale ”Tell Me Why” muuttunut muotoon ”Tell Me Who”.
Britanniassa albumin ennakkovaraukset olivat yli 250 000 kappaletta, ja albumin julkaisi Parlophone 10. heinäkuuta. Se pysyi listaykkösenä 21 viikkoa, kunnes sen syrjäytti kärkipaikalta yhtyeen seuraava albumi "Beatles for Sale". "A Hard Day’s Nightista" muodostui Britannian siihen astisen historian nopeimmin myyty albumi: levyä ostettiin ensimmäisen kahden viikon aikana yli puolitoista miljoonaa kappaletta. 5. elokuuta 1964 "A Hard Day’s Night" oli listaykkösenä sekä Britanniassa että Yhdysvalloissa, kuten myös ”A Hard Day’s Night” -single. Tämä oli historian ensimmäinen tämän mallinen tilanne. Levy nousi listaykköseksi myös ainakin Länsi-Saksassa (3 viikkoa) ja Suomessa.
Levyn brittiversio julkaistiin stereofonisen version lisäksi monofonisena versiona. Niissä on pieniä eroja. Esimerkiksi ”I Should Have Known Betterin” stereoversion huuliharppuintrossa on pieni väli ja lopun fraasi ”You love me too” toistuu neljästi, kun se monoversiossa toistuu ainoastaan kolme kertaa. ”If I Fellin” stereomiksauksessa John Lennonin laulua on puolestaan tuplattu. Sama ero on kappaleessa ”Tell Me Why”. Myös Yhdysvaltain-versio julkaistiin sekä mono- että stereoversiona.
Ensimmäinen uusintapainos albumin brittiversiosta otettiin jo vuonna 1965 ja seuraava 1969. Ensimmäinen C-kasettiversio siitä julkaistiin 1973, ja samana vuonna se ilmestyi myös 8-raitana. CD-levynä albumi julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1987 samanaikaisesti albumien "Please Please Me", "With the Beatles" ja "Beatles for Sale" kanssa. Uusi remasteroitu CD-painos ilmestyi 9. syyskuuta 2009, ja se oli samalla ensimmäinen kerta, jolloin albumin CD-versio ilmestyi stereona. Tuolloin levy nousi listalle useassa valtiossa; esimerkiksi Alankomaissa 20:nneksi. Yhdysvaltain-version ensimmäisen uusintapainoksen julkaisi Capitol elokuussa 1980. Brittiversio julkaistiin siellä ensi kertaa lokakuussa 1982.
Albumin maailmanlaajuiseksi myyntiluvuksi on arveltu noin neljä miljoonaa kappaletta.
Albumin ilmestyttyä brittiläinen "New Musical Express" -lehti totesi sen sisältävän ”rusikoivaa” rytmiä ja tarttuvia melodioita. Tuoreemmista haastatteluista Allmusic antoi levystä hyvää palautetta ja kirjoitti muun muassa levyn melodioiden virtaavan hienoimman punaviinin lailla. AllMusic antoi levylle kaikkiaan viisi arvostelutähteä viidestä mahdollisesta. "Pitchfork Median" Tom Ewing totesi "A Hard Day’s Nightin" olevan rock and roll -covereiden puutteesta johtuen hyvin pop-voittoinen sekä samalla yhtyeen todennäköisesti suoraviivaisin albumi. Ewingin mielestä albumia kuunnellessa kiinnittää ensin huomion sen tarttuvuuteen, minkä jälkeen alkaa ihmetellä, kuinka se on saatu aikaan. Myös Ewing päätyy erinomaiseen loppuarvosanaan ja antaa 9.7 pistettä kymmenestä. "Consequence of Soundin" Rose Martellin mukaan "A Hard Day’s Night" on sävyiltään kahta edellisalbumia huomattavasti melankolisempi. Kuitenkin yleisesti hän pitää sitä riemukkaana ja antaa sille 4.5 tähteä viidestä.
"A Hard Day’s Nightia" pidetään yhtyeen läpimurtoalbumina, koska se sisältää ainoastaan yhtyeen omia kappaleita, eikä lainkaan covereita. Albumi sisältyy myös Robert Dimeryn toimittamaan ja vuonna 2000 julkaistuun kirjaan "1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään". Siinä "A Hard Day’s Nightista" kirjoittaa Bruno MacDonald, joka toteaa, että ”levy tulee vaikuttamaan niin pitkään kuin kitara kiinnostaa nuorisoa”. Hän kertoo myös, että levyn rock-tyylisimmät kappaleet, ”A Hard Day’s Night” ja ”Any Time at All”, saivat The Byrdsin sekä Tom Pettyn innostumaan sähköisestä rockista.
Vuonna 2003 musiikkilehti "Rolling Stone" sijoitti albumin 307:nneksi, kun se valitsi mielestään kaikkien aikojen viisisataa parasta albumia. Vuonna 2000 "Q"-lehti puolestaan valitsi sen kaikkien aikojen viidenneksi parhaaksi brittiläiseksi albumiksi. 1964
Kaikki kappaleet merkitty John Lennonin ja Paul McCartneyn yhdessä tekemiksi.
A-puoli: Kappaleita elokuvasta 
B-puoli
A-puoli
B-puoli
Muusikot
Muut