hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Hirsilän rautatieasema
Hirsilän rautatieasema () on entinen rautatieasema Orivedellä Hirsilän kylässä. Se sijaitsi rataosalla , noin yksitoista kilometriä pohjoiseen Oriveden rautatieasemalta. Asema perustettiin vuonna 1898 ja asemarakennus rakennettiin vuonna 1904 Bruno Granholmin laatimien Platformskjul I -tyypin pysäkkirakennuksen piirustusten mukaisesti. Rakennuksessa oli avoimen odotustilan vasemmalla puolella toimisto, oikealla tavarasuoja, jota laajennettiin huomattavasti vuonna 1937. Matkustajamäärät kasvoivat aina 1960-luvulle asti. Vuonna 1927 Hirsilästä nousi junaan 14 841 matkustajaa, ja asemalla pysähtyi kymmenen matkustajajunaa vuorokaudessa. Vuonna 1960 matkustajajunia pysähtyi vuorokaudessa kahdeksan, mutta vuonna 1989 enää neljä. Hirsilän aseman liikenteellinen merkitys väheni Tampere–Parkano–Seinäjoki- ja Orivesi–Jämsä–Jyväskylä -oikoratojen valmistuttua, ja Hirsilä muutettiin miehittämättömäksi seisakkeeksi vuonna 1977. Aseman henkilöliikenne päättyi 27. toukokuuta 1990, ja asemarakennus purettiin 1990-luvun loppupuolella.
Sukiyaki
Sukiyaki on japanilaisen keittiön perinteinen pataruoka; pienessä rautapadassa haudutettua ohuiksi viipaleiksi leikattua lihaa ja kasviksia. Ruoka voidaan valmistaa pöydässä ja syödä yhdessä valmistusastiasta.Ruokailtaessa padan aineksia dipataan vatkattuun raakaan munaan, jota voi maustaa soijakastikkeen tilkalla. Sukiyaki on talviajan ruokaa, ja sitä tarjotaan yleensä esimerkiksi uuden vuoden juhlissa.
Shabu-shabu
Shabu-shabu () on japanilaisen keittiön fondueta muistuttava hotpot-ruokalaji: pienessä rautapadassa kiehuvassa liemessä kypsennetään ohuiksi viipaleiksi leikattua lihaa, tofua ja kasviksia. Ruoka muistuttaa tekotavaltaan sukiyakia mutta on mausteisempi ja vähemmän makea. Ruoka voidaan valmistaa pöydässä ja syödä yhdessä valmistusastiasta. Shabu-shabu tarjoillaan yleensä riisin, joskus myös nuudelien kanssa. Aterian lopuksi riisin tähteet sekoitetaan keitinliemeen, ja syntynyt keitto jaetaan ruokailijoiden kesken.
M-100
M-100 oli neuvostoliittolainen luotainraketti, jossa oli kaksi rakettimoottorivaihetta. Sitä käytettiin vuodesta 1957 vuoteen 1990. 6 400 tällaista rakettia laukaistiin eri tutkimuksia varten, mikä tekee siitä maailman eniten käytetyn luotainraketin.
Sen hyötykuorma oli 15 kg laukaistuna 90 kilometrin korkeuteen. Raketin laukaisupaino on 475 kg. Sen halkaisija oli 25 senttimetriä ja pituus 834 cm.
Canal de l’Est
Canal de l’Est [] () on kanava Ranskassa, joka yhdistää Meuse- ja Mosel-joet Saône-jokeen. Kanava alkaa Givet’stä Champagne-Ardennessa, kulkee Lorrainessa ja päättyy Correen Franche-Comtéssa. Kanavan pohjoisosaa kutsutaan myös nimellä canal de la Meuse ja eteläistä osaa nimellä canal des Vosges.
Kanava on 439 kilometriä pitkä, ja se rakennettiin vuosina 1874–1877.
Luotainraketti
Luotainraketti on tutkimusraketti, joka laukaistaan korkealle ilmakehään tai avaruuteen, josta se yleensä putoaa maahan.
Rakettien ajoaine on yleensä kiinteää. Raketissa on mukana tieteellisiä mittalaitteita. Se laskeutuu laskuvarjolla maahan ja on osin uudelleenkäytettävä. Lentokorkeus on 50–1500 km ja mittaukset ylittävät kaasupallojen lakikorkeuden, joka on vain 40 km.
Ensimmäinen luotainraketti oli natsi-Saksassa kehitetty V-2, jota etenkin Yhdysvallat käytti 1940-luvun lopun luotainrakettina. Mutta varsinaisia luotainraketteja kehitettiin kaikissa suurissa – tulevissa – avaruusmaissa ja luotainraketti eriytyi pian sotilaallisista ohjuksista, esimerkiksi ESAn Texus- ja Maxus-luotainraketit. Luotainrakettilaukaisuja varten kehittyi omat toimintakeskuksensa, joista EU:n suurin on Esrangen rakettikeskus Kiirunassa. Tieteelliseen kokeeseen rakettia käytettiin ilmeisesti ensi kerran vuonna 1822, jolloin ilmassa räjäytetyn raketin suunta havaittiin Wienistä ja Neustatdista. Havainnoinnista voitiin määrittää paikakuntien pituusaste-ero.
Suomi – lähinnä Sodankylän geofysiikan observatorio ja Oulun yliopisto – on 1960-luvun lopusta alkaen ottaneet osaa joihinkin luotainrakettikampanjoihin. Suomalainen instrumentaatio on tällöin ollut magnetometri. Tällaisia raketteja on laukaistu sekä Poker Flatsistä Alaskasta että Norjan Andoijasta vielä 2000-luvullakin.
Vuonna 2008 tamperelaiset opiskelijat ovat saaneet ”Itikka”-nimisen instrumentin ESAn tulevaan luotainrakettiin.
Oulun ja Helsingin yliopistojen opiskelijat osallistuvat norjalaisvetoiseen NISSE-kokeeseen (Nordic Ionospheric Sounding rocket Seeding Experiment), joka lentää ESAn REXUS-luotainraketin mukana maaliskuussa 2009. Kokeessa luodaan jääpilvi 95 kilometrin korkeuteen, jota tutkitaan EISCAT-tutkalla.
Danny McFarlane
Danny McFarlane (s. 14. kesäkuuta 1972) on jamaikalainen yleisurheilija, joka on kilpaillut pääasiassa 400 metrin juoksussa sekä 400 metrin aitajuoksussa.
McFarlane osallistui Stuttgartin MM-kisoihin 1993, jossa oli mukana seitsemänneksi sijoittuneessa Jamaikan 4×400 metrin viestijoukkueessa. Göteborgin MM-kisoissa 1995 hän karsiutui 400 metrillä välierissä ajalla 45,98 ja sijoittui 4×400 metrin viestissä kolmanneksi. Kaksi vuotta myöhemmin Ateenan MM-kisoissa hän oli mukana Jamaikan joukkueessa, joka voitti 4 x 400 metrin viestijuoksussa hopeaa. Vuonna 1999 hän voitti Jamaikan joukkueessa kultaa 4 x 400 metrin viestissä Pan-Amerikan kisoissa. Samana vuonna hän karsiutui Sevillan MM-kisoissa 400 metrin välierissä ajalla 45,86. Pitkässä viestissä Jamaikan joukkue juoksi kolmanneksi, mutta Yhdysvaltain joukkueen hylkäyksen jälkeen joukkue nousi toiseksi.
McFarlane selviytyi Sydneyn olympialaisissa 2000 400 metrin finaaliin, jossa sijoittui seitsemänneksi ajalla 45,55. Hän oli samoissa kisoissa mukana 4 x 400 metrin viestissä, jossa Jamaikan joukkue sijoittui alun perin kolmanneksi, mutta nousi vuonna 2012 hopealle kun Antonio Pettigrew'n dopingtapauksen vuoksi Yhdysvallat hylättiin. Hän voitti Lissabonin sisäratojen MM-kisoissa 2001 pronssia 400 metrillä ja oli mukana voittamassa viestissä pronssia. Myöhemmin samana vuonna Edmontonin MM-kisoissa hän oli mukana Jamaikan viestijoukkueessa, joka voitti MM-hopeaa Yhdysvaltain joukkueen hylkäyksen jälkeen.
McFarlane voitti Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa 2003 viestikultaa Jamaikan joukkueessa. Samana vuonna Pariisin MM-kisoissa hän oli uudessa päälajissaan 400 metrin aitajuoksussa neljäs ajalla 48,30 ja Jamaikan viestihopeaa voittaneessa joukkueessa. Sekä Birminghamissa että Pariisissa joukkueen sijoitus koheni yhdellä Yhdysvaltain joukkueen hylkäysten jälkeen. Kauden lopussa hän juoksi kolmanneksi. Seuraavana vuonna McFarlane voitti Ateenan olympialaisissa 400 metrin aidoissa olympiahopeaa ajalla 48,11 ja oli kauden lopussa neljäs. Hän karsiutui Helsingin MM-kisoissa 2005 välierissä ja sijoittui kuudenneksi. Osakan MM-kisoissa 2007 hän sijoittui 400 metrin aidoissa viidenneksi ja Pekingin olympialaisissa 2008 neljänneksi. hän oli toinen. Vuonna 2009 hän oli kuudes sekä Berliinin MM-kisoissa että .
Siitaman rautatieasema
Siitaman rautatieasema on entinen rautatieasema Orivedellä Siitaman kylässä. Liikennepaikka oli käytössä vuosina 1895–1990. Se sijaitsi rataosalla , noin yhdeksän kilometriä Oriveden rautatieasemalta Tampereen suuntaan. Asemarakennus rakennettiin vuonna 1905 Bruno Granholmin laatimien Platformskjul I -tyypin pysäkkirakennuksen piirustusten mukaisesti. Matkustajamäärät kasvoivat aina 1960-luvulle asti.
Huonojen tieyhteyksien päässä sijainneeseen Siitaman kylään perustettiin vuonna 1895 Oriveden aseman alainen laiturivaihde, joka korotettiin asemaksi kymmenen vuotta myöhemmin. Aseman ympäristöön kasvoi tiivis kyläasutus, ja sinne saatiin oma kansakoulu vuonna 1907. Vuonna 1916 Siitamasta tuli junien kohtaamispaikka, ja samassa yhteydessä asemarakennuksen vasemman päädyn toimisto-osaa laajennettiin huomattavasti. Oikeanpuoleista tavarasuojaa laajennettiin parikymmentä vuotta myöhemmin. Alun perin Kangasalan kuntaan kuulunut, mutta kaukana kirkonkylästä sijainnut kylä siirrettiin Oriveden kuntaan vuoden 1926 alussa.
Vuonna 1927 Siitamasta nousi junaan 8 933 matkustajaa, ja asemalla pysähtyi kaksitoista matkustajajunaa vuorokaudessa. Vuonna 1960 matkustajajunia pysähtyi vuorokaudessa viisitoista, mutta vuonna 1989 enää viisi. Vuonna 1967 tehdyn radanoikaisun jälkeen rautatie ohitti asemarakennuksen sen takapuolelta. Siitama alennettiin laiturivaihteeksi vuonna 1968 ja tavaraliikenne lopetettiin vuonna 1973. Asemapalvelut loppuivat vuonna 1984, ja aseman henkilöliikenne päättyi 27. toukokuuta 1990. Asemarakennus purettiin vuonna 1993.
The Heartbreakers
Johnny Thunders and the Heartbreakers, tunnetaan myös nimellä The Heartbreakers, oli yhdysvaltalainen punkrock-yhtye, joka perustettiin New Yorkissa toukokuussa 1975. The Heartbreakers julkaisi albumin "L.A.M.F.", ja keikkaili The Sex Pistols -yhtyeen kanssa Englannissa. Yhtyeen johtohahmona toimi New York Dollsista tunnettu Johnny Thunders. The Heartbreakers jäi lyhytikäiseksi yhtyeeksi ja hajosi 1970-luvun lopussa.
Johnny Thunders ja Jerry Nolan lopettivat New York Dolls –yhtyeessä, ja samalla viikolla Richard Hell lopetti Televisionissa. Nämä kolme yhdistivät voimansa ja perustivat oman yhtyeen. Tovin kuluttua bändiin liittyi Walter Lure, joka oli soittanut Demons–yhtyeessä.
Vuonna 1976 Richard Hell kuitenkin lopetti tulkinnanvaraisista syistä. Lopettamisensa jälkeen hän perusti oman yhtyeen The Voidoids. The Heartbreakers otti Hellin tilalle Billy Rathin.
He saivat sopimuksen Track Recordsin kanssa ja vuonna 1977 ilmestyi heidän ensimmäinen ja ainoa studioalbuminsa, "L.A.M.F.". Levyn teon paineet ja yhtyeen väliset riidat kuitenkin hajottivat yhtyeen hyvin nopeasti.
Bändi kuitenkin koottiin takaisin vuonna 1979 muutamalle keikalle Max’s Kansas Cityssä, rumpalinaan Ty Stix Nolanin sijaan. Näillä keikoilla nauhoitettiin "Live at Max’s Kansas City '79" -albumi, jota pidetäänkin punkrock–klassikkona.
Yhtye koottiin silloin tällöin uudestaan soittamaan New Yorkin klubeille kunnes Johnny Thunders kuoli vuonna 1991. Jerry Nolan seurasi heti seuraavana vuonna. Richard Hell harvemmin enää esittää musiikkia. Walter Lure esiintyy vieläkin noin kerran kuukaudessa yhtyeensä The Waldosin kanssa, esittäen enimmäkseen The Heartbreakersin lauluja.
Juanito (jalkapalloilija, 1954)
Juan Gómez González, lempinimeltään Juanito (10. marraskuuta 1954 Fuengirolassa, Málagan maakunnassa, Espanjassa – 2. huhtikuuta 1992) oli espanjalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä ja edusti pelaajauransa aikana Atlético Madridia, Burgosia, Real Madridia, Málagaa ja Espanjan maajoukkuetta. Pelaajauransa jälkeen hän valmensi Méridaa ennen kuolemaansa auto-onnettomuudessa vuonna 1992. Real Madridissa Juanito käytti numeroa 7 ja seuran kannattajat laulavat vieläkin kotiotteluiden seitsemännellä minuutilla "¡Illa, illa, illa, Juanito maravilla!".
Juanito pelasi kotikuntansa Fuengirolan paikallisseuran junioreissa ennen liittymistään Atlético Madridiin vuonna 1972. Hän teki kaksi maalia debyytissään Atlético Madridin alle 18-vuotiaiden joukkueessa, mutta loukkaantuminen esti etenemisen edustusjoukkueeseen. Hän jatkoi uraansa Burgosissa auttaen heitä voittamaan Espanjan Segunda Divisiónan kaudella 1975–1976. Hänen debyyttinsä Espanjan pääsarjassa Primera Divisiónissa Espanyolia vastaan päättyi 2–1. Kaudella 1976–1977 "Don Balón" -lehti palkitsi Juaniton vuoden espanjalaisena pelaajana.
Juanito käänsi pian Real Madridin huomion puoleensa ja hän liittyikin seuraan vuonna 1977. Hänestä tuli tärkeä osa Real Madridin menestystä 1970-luvun lopussa ja 1980-luvun alussa yhdessä Santillanan, Uli Stieliken, Vicente del Bosquen ja José Antonio Camachon kanssa. Juanito voitti Real Madridissa pääsarjamestaruuden viidesti, Copa del Reyn kahdesti ja UEFA Cupin kahdesti. Kymmenen kautensa aikana Real Madridissa hän pelasi 284 Espanjan pääsarjaottelua tehden 85 maalia ja Euroopan kilpailuissa 55 ottelua tehden 17 maalia. Kaudella 1983–1984 hän jakoi 17 maalillaan Espanjan pääsarjan maalipörssin kärkipaikan uruguaylaisen Jorge da Silvan kanssa.
Juanito pelasi Espanjan maajoukkueessa 34 ottelua, joissa hän teki kahdeksan maalia. Hän edusti Espanjaa maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 1978 ja 1982. Vuonna 1980 hän osallistui Euroopan-mestaruuskilpailuihin.
Lähdettyään Real Madridista Juanito liittyi Málagaan, jossa pelasi kaksi kautta ennen eläköitymistään vuonna 1989. Aktiiviuransa jälkeen hän valmesi Méridaa kaudella 1991–1992.
Juanito menehtyi auto-onnettomuudessa 2. huhtikuuta 1992 ollessaan paluumatkalla Méridaan Real Madridin ja Torinon välisestä UEFA Cup -ottelusta.
Burgos
Real Madrid
Henkilökohtaiset saavutukset
Queen Anne’s Revenge
Queen Anne’s Revenge oli merirosvo Mustaparran kuuluisa lippulaiva.
Laiva, alkuperäiseltä nimeltään "Concord", todennäköisesti rakennettiin Isossa-Britanniassa noin vuonna 1710, mutta ranskalaiset kaappasivat sen jo vuotta myöhemmin. Laivaa muutettiin ottamaan enemmän lastia ja nimettiin "La Concordeksi".
Merirosvokapteeni Benjamin Hornigold kaappasi orjalaivan marraskuussa 1717 lähellä Martiniquen saarta. Hornigold antoi laivan yhdelle kumppaneistaan, Edward Teachille (joka myöhemmin tultiin tuntemaan nimellä Mustaparta), ja teki tästä kapteenin. Mustaparta muutti "La Concorden" lippulaivakseen lisäten aluksen tulivoiman noin 40:neen tykkiin ja antoi sille nimen "Queen Anne’s Revenge". Sillä hän hallitsi Amerikan itärannikkoa ja Karibianmerta hyökäten brittiläisten, hollantilaisten ja ranskalaisten alusten kimppuun.
Alus on kuvattu 300-tonniseksi fregatiksi, jossa oli 40 tykkiä. Sen nimi saattaa viitata Espanjan perimyssotaan (1701–1714), joka Amerikassa tunnettiin nimellä kuningatar Annan sota ja johon Mustaparran tiedetään osallistuneen.
Mustaparta ajoi aluksensa karille Beaufortin lahdelmassa Pohjois-Carolinassa pian riehuttuaan Charlestonin satamassa ja kieltäydyttyään kuvernöörin armahduksesta vuonna 1718. Mustaparta hajotti laivueensa ja pelastautui siirtämällä tarvikkeita yhteen pienemmistä aluksistaan eli "Adventureen". Merirosvokapteeni hylkäsi useita miehistönsä jäseniä läheiseen pieneen saareen, josta heidät myöhemmin pelasti kapteeni Stede Bonnet. On arvioitu, että Mustaparta ajoi tahallaan karille tarkoituksenaan päästä eroon osasta miehistöstään.
Vuonna 1996 yksityinen tutkimus- ja etsintäyhtiö Intersall Inc. löysi omasta mielestään "Queen Anne’s Revengen" jäännökset. Hylky sijaitsee Atlantin valtameressä matalassa vedessä Fort Macon State Parkin edustalla Pohjois-Carolinassa. Yli 16 000 esinettä löydettiin hylystä, tosin yksikään ei näyttäisi olevan ranskalaista alkuperää (toisin kuin voisi olettaa, kun kyseessä on ranskalaisella orjalaiva) vaan pikemminkin brittiläistä alkuperää.
Marraskuussa 2006 lisää esineistöä löytyi ja tuotiin pintaan. Muun muassa laivan kanuunat löydettiin ladattuina, ja niitä oli enemmän kuin yleensä tuon kokoluokan aluksessa, mikä tukisi väitettä siitä, että löydetty alus olisi nimenomaan "Queen Anne’s Revenge". 29. elokuuta 2011 National Geographic Society vahvisti hylyn todellakin olevan "Queen Anne's Revenge".
Nakama
Nakama () on Japanin kaupunki Kyūshūn saarella Fukuokan prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin pohjoisosassa aivan Kitakyūshūn länsipuolella Ongajoen varrella. Nakamassa on 42 561 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 15,96 neliökilometriä.
Nakama sai kaupunkioikeudet vuonna 1958. Ongajoki jakaa kaupungin kahtia: valtaosa kaupungin asukkaista asuu joen itäpuolisella alueella, joka rajautuu Kitakyūshūn kaupunkiin, länsipuolella on vuorostaan maatalous- ja teollisuusalueita. Kaupunkia palvelevat JR Kyūshūn Chikuhō-päälinja ja Chikuhō-rautateiden rautatielinja.
Ali Koskimaa
Ali Walter Aleksander Koskimaa (vuoteen 1927 Dahlström 19. heinäkuuta 1906 Oulu – 15. helmikuuta 1973) oli suomalainen kenraaliluutnantti.
Koskimaa osallistui sisällissotaan Oulun suojeluskunnassa 1918. Koskimaa suoritti kadettikoulun 1927 ja sotakorkeakoulun 1937. Hän toimi komppanianpäällikkönä 1933–1935 ja 2. divisioonan esikunnassa 1937–1939.
Talvisodassa Koskimaa toimi III armeijakunnan operatiivisen osaston päällikkönä. Jatkosodassa hän toimi pataljoonan komentajana JR 12:ssa vuosina 1941–1942 ja Päämajan järjestelyosaston toimistopäällikkönä vuosina 1943–1944. Vuonna 1944 hän toimi Kannaksen joukkojen esikunnan esikuntapäällikkönä ja JR 48:n komentajana. Jatkosodassa Koskimaa taisteli mm. Kiestingissä, jossa haavoittui. Koskimaa oli komennuksella Saksan 9. armeijassa itärintamalla vuosina 1942–1943.
Sodan jälkeen Koskimaa toimi loppuvuodesta 1944 seuraavaan vuoteen 2. divisioonan esikuntapäällikkönä. Hän opetti taktiikkaa Sotakorkeakoulussa 1945–1948. Hämeen ratsurykmentin komentajana Lahdessa hän toimi 1948–1951 ja sen jälkeen 3. divisioonan esikuntapäällikönä 1951–1954. 1954–1956 hän työskenteli pääesikunnassa osastopäällikkönä ja päämajamestarina 1956–1957.
Koskimaa johti Sotakorkeakoulua 1957–1959. 3. divisioonan komentajana Koskimaa oli 1959–1960. Uransa päätteeksi Koskimaa toimi 1960–1966 pääesikunnassa jalkaväen tarkastajana ja samanaikaisesti pääesikunnankoulutuspäällikkö 1961–1966.
Koskimaa oli 1961–1969 Suomen olympiakomitean varapuheenjohtajana. Lisäksi hän toimi vuosina 1960–1967 Hiihtoliiton puheenjohtajana. Koskimaa toimi Suomen joukkueen ylijohtajana talviolympialaisissa 1960 ja 1964 ja hiihdon MM-kisoissa 1962 ja 1966.
Ylennykset: reservinvänrikki 1927, luutnantti 1929, kapteeni 1933, majuri 1940, everstiluutnantti 1941, eversti 1951, kenraalimajuri 1956, kenraaliluutnantti 1960.
Koskimaa oli kolmesti naimisissa ja hänellä oli kaksi lasta.
Louise McPaul
Louise McPaul, avioiduttuaan Currey, (s. 24. tammikuuta 1969 Port Kembla, Uusi Etelä-Wales) on australialainen entinen yleisurheilija.
Seitsenottelijana uransa aloittanut McPaul erikoistui sittemmin keihäänheittoon. Hän voitti vuoden 1994 Kansainyhteisön kisojen keihäskilpailun ja saavutti Heli Rantasen jälkeen hopeaa Atlantan olympialaisissa 1996. Hän uusi Kansainyhteisön mestaruutensa vuonna 1998. McPaul heitti ennätyksensä 66,80 vuonna 2000, mutta karsiutui samana vuonna Sydneyn olympialaisten loppukilpailusta.
Arkoosihiekkakivi
Arkoosihiekkakivi on lähinnä kvartsia ja maasälpää sisältävä graniitin tai muun kivilajin rapautumistuotteen kivettynyt muoto. Se on hiekkakivi, jonka koostumus ja väri määräytyy sen sisältämien mineraalien määrästä.
Sebastian Sylvester
Sebastian Sylvester (s. 9. heinäkuuta 1980 Greifswald, Saksan demokraattinen tasavalta) on saksalainen ammattilaisnyrkkeilijä. Hänen valmentajansa oli Gertmut Schröder.
Vuonna 2002 alkaneella ammattilaisurallaan 172-senttinen Sylvester otteli 40 kertaa (34–5–1). 2005 hän saavutti ensimmäisen kerran Euroopan nyrkkeilyliiton (EBU) mestaruustittelin kukistettuaan tuolloisen keskisarjan mestarin, Morrade Hakarin. EBUn mestaruusvyö säilyi hänellä kolmen ottelun verran, kesäkuuhun 2006 saakka, jolloin Amin Asikainen voitti hänet kahdeksannessa erässä teknisellä tyrmäyksellä. Sylvester otti kuitenkin runsaan vuoden kuluttua revanssin, ja voitti Asikaisen kotikentällään Zwickaussa kesällä 2007, teknisellä tyrmäyksellä. Sylvester puolusti titteliään kolmesti Simone Rotoloa Francois Bastientiä ja Javier Castillejoa vastaan. Vuoden 2008 marraskuussa Sylvester kohtasi WBA liiton titteliottelussa Felix Sturmin joka on myös saksalainen. Sylvester hävisi kamppailun tuomariäänin täysien erien jälkeen.
Vuoden 2009 helmikuussa Sylvester tyrmäsi Gaetano Nespron seitsemännessä erässä. Kamppailussa oli panoksena IBF-liiton international-vyö. Hän puolusti international-titteliään Lajuan Simonia vastaan täydet 12 erää kestäneessä ottelussa voitolla kaikin tuomariäänin.
19. syyskuuta 2009 Sylvester voitti IBF-liiton maailmanmestaruuden hajaäänituomiolla (111–116, 116–112, 115–113) Giovanni Lorenzolta.
Sylvesterin piti kohdata Pablo Navascues tammikuun 30. päivänä mutta kamppailu peruuntui Navascuesin antaman positiivisen dopingnäytteen jälkeen.
Níki Bakogiánni
Níki Bakogiánni (, s. 9. kesäkuuta 1968 Lamía) on kreikkalainen entinen korkeushyppääjä. Hän sijoittui hopealle vuoden 1996 sisäratojen EM-kilpailuissa. Myöhemmin samana vuonna Bakogiánni saavutti hopeaa Atlantan olympialaisten korkeuskilpailussa edelleen voimassa olevalla Kreikan ennätyksellä 203. Kilpailun voitti Stefka Kostadinova tuloksella 205.
Bunraku
Bunraku on japanilaista perinteistä nukketeatteria, jonka synty voidaan määrittää Osakaan vuoteen 1684. Bunraku-nukketeatteri kehittyi jōruri-balladeista, joita säestettiin aikaisemmin biwalla ja myöhemmin shamisenilla. Nukketeatterissa on kolme esiintyjäryhmää: nukkejen liikuttajat, puhekuoro ja shamisenin soittajat. Nuket ovat tyypillisesti noin puolitoista metriä pitkiä. Yhtä nukkea liikuttaa kolme henkeä: yksi hoitaa päätä ja nuken oikeaa kättä, yksi vasenta kättä ja yksi jalkoja. Nukkenäyttelijät pukeutuvat yleensä mustaan sulautuakseen taustaan. Kuuluisa nukkenäyttelijä voi olla omissa vaatteissaan ja näyttää kasvonsa.
Bunrakun perinteistä sai Edo-kaudella alkunsa Kabuki-teatteri, jonka tyypillisin säestyssoitin on myös shamisen.
Bunraku kuuluu Unescon luetteloon aineettoman kulttuurin perintökohteista.
Dead By Sunrise
Dead By Sunrise on yhdysvaltalainen rock-yhtye, joka tunnetaan Linkin Parkin laulaja Chester Benningtonin sivuprojektina. Muut yhtyeen jäsenet ovat Amir Derakh, Ryan Shuck, Brandon Belsky, Elias Andra ja Anthony "Fu" Valcic Julien-K- ja Orgy -yhtyeistä. Yhtyeen ensimmäinen albumi, "Out of Ashes" julkaistiin lokakuussa 2009.
Dead By Sunrise perustettiin vuonna 2005, jolloin sen nimi oli vielä "Snow White Tan". Bennington oli työskennellyt Linkin Parkin "Minutes to Midnight" -albumin parissa tehden samalla omia kappaleitaan. Bennington kertoi tiedotteessaan: "Keksin muutamia kappaleita, jotka tuntuivat ja kuulostivat hyviltä, mutta tiesin, että ne eivät sopisi Linkin Parkin tyyliin. Ne olivat synkempiä ja oikukkaampia, kuin mikään mitä olen tehnyt yhtyeeni kanssa. Joten päätin työstää niitä itsekseni enkä sovittaa Linkin Parkille sopivaksi." Dead By Sunrisen perusta oli luotu kuitenkin jo paljon aiemmin, kun tuleva bändikaveri Shuck tapasi Benningtonin Linkin Parkin äänittäessä ensimmäistä albumiaan, "Hybrid Theorya". Haastattelussa Shuck kertoi, että "minulla oli aina tapana mennä hänen kotiinsa, ja kuunnella häntä soittamassa akustista kitaraa. Ajattelin aina itsekseni, että 'voi luoja, nämä ovat niin hyviä kappaleita.'"
10. toukokuuta 2008 Dead By Sunrise esiintyi ensimmäisen kerran, kun se esitti kolme kappaletta (”Walking In Circles”, ”Morning After” ja ”My Suffering”) Benningtonin ja hänen kaverinsa omistaman Club Tattoon 13-vuotisjuhlissa Tempessa, Arizonassa.
Debyyttialbumin äänitykset alkoivat heinäkuussa 2008, kun Linkin Parkin kiertue oli päättynyt. Bennington työskenteli samanaikaisesti sooloalbuminsa sekä Linkin Parkin seuraavan albumin kanssa. Hän äänitti "Out of Ashes" -albumia yhdessä tuottaja Howard Bensonin kanssa. Linkin Parkin Mike Shinoda totesi että "Out of Ashes" on "paljon enemmän rockalbumi [kuin Linkin Parkin albumit]." Albumi julkaistiin lopulta lokakuussa 2009.
Bennington oli mukana Dead By Sunrisen ja Linkin Parkin yhteiskiertueella vuonna 2009 ja myös vuoden 2010 puolella, välillä jopa pelkästään Dead By Sunrisen kanssa.
Chester Benningtonin mukaan Dead By Sunrise aikoo tehdä toisen albumin. Bennington kertoi keväällä 2011 dome.fi -sivuston haastattelussa keskittyvänsä nyt Linkin Parkiin, mutta muut Dead By Sunrisen jäsenet todennäköisesti aloittavat jo uuden musiikin tekemisen.
Väylä (kylä)
Väylä () on kylä Inarin kunnassa entisessä Lapin läänissä. Se sijaitsee Karigasniemeltä Näätämöön johtavan kantatien 92 varrella Inarijärven Väylävuonon rannalla Väyläjoen suulla.
Kylän alueelta on löydetty asuinpaikkaan viittaavia muinaisjäännöksiä sekä esihistorialliselta että historialliselta ajalta. Inarijärveen pistävän Palttoniemen länsilaidalta on löydetty kodanpohja ja itälaidalta piikärjen katkelma.. Myös Väyläjoen suulta on löytynyt jäännöksiä muutamasta kodansijasta
Väylän alueella on jonkin verran voimassa olevan yleiskaavan mukaista loma-asutusta. Itse kylässä on vain pari vakituisesti asuttua taloa.
Väylä (täsmennyssivu)
Väylä voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Natalia Bäck
Natalia Rudolfovna Bäck (aik. Kilpeläinen, o.s. Kuzina, s. 18. maaliskuuta 1970 Petroskoi, Neuvostoliitto) on suomalainen entinen yleisurheilija. Hän kilpaili aktiiviurallaan pääasiassa kolmiloikassa ja pituushypyssä. Seuratasolla hän edusti Joensuun Katajaa.
Bäck voitti ensimmäisen SM-mitalinsa Tampereen sisäratojen SM-kisoissa 1998, joissa hän voitti kolmiloikassa hopeaa tuloksella 13,36. Samana vuonna hän loikki Kalevan kisoissa toiseksi tuloksella 13,45. Seuraavana vuonna hän voitti Kalevan kisoissa SM-kultaa tuloksella 13,86. Vuonna 2000 Bäck voitti sisäratojen SM-kisoissa kolmiloikassa kultaa ja pituudessa hopeaa hypättyään 633. Seuraavana vuonna hän hyppäsi Kalevan kisoissa sekä pituudessa että kolmiloikassa toiseksi.
Bäck voitti 2002 sisäratojen SM-kultaa kolmiloikassa. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Kalevan kisoissa pituudessa pronssia tuloksella 637 ja kolmiloikassa hopeaa. Seuraavana vuonna hän oli sisäratojen SM-kisoissa ensimmäinen kolmiloikassa ja toinen pituudessa. Kalevan kisoissa hän voitti kolmiloikassa hopeaa tuloksella 14,01. Bäck loikki sisäratojen SM-kisoissa 2004 hopealle kolmiloikassa. Hänet valittiin Suomen joukkueeseen Budapestin sisäratojen MM-kisoihin, joissa hän karsiutui tuloksella 14,02. Seuraavana vuonna hän voitti jälleen kolmiloikan sisäratojen SM-kultaa. Porin Kalevan kisoissa hän voitti hopeaa pituudessa ja kultaa kolmiloikassa, jonka ansiosta hänet valittiin Suomen joukkueeseen Helsingin MM-kisoihin. Kisoissa Bäck karsiutui molemmissa lajeissa.
Bäck voitti 2006 jälleen sisäratojen SM-kultaa kolmiloikassa. Hän voitti samana vuonna Jyväskylän Kalevan kisoissa kultaa kolmiloikassa ja osallistui Göteborgin EM-kisoihin, joissa karsiutui sekä pituudessa että kolmiloikassa. Vuonna 2007 hän voitti sisäratojen SM-kultaa kolmiloikassa. Bäck hyppäsi 30. tammikuuta 2000 kolmiloikan sisäratojen Suomen ennätyksen 14,09. Ennätyksen rikkoi Kristiina Mäkelä 4. helmikuuta 2015. Kilpeläinen on pituushypyssä Suomen kaikkien aikojen tilastossa jaetulla neljännellä tilalla ja kolmiloikassa kolmantena.
Bäck lopetti aktiiviuransa vuoteen 2007. Häntä valmensi viimeksi hänen aviomiehensä Mikael Bäck..
Redwoodin kansallispuistot
Redwoodin kansallispuistot () sijaitsevat Yhdysvaltojen länsirannikolla, Kalifornian osavaltion pohjoisosassa. Yhdessä ne kattavat 45 500 hehtaarin kokoisen maa-alan, jonka sisällä kasvaa 45 prosenttia maailman jäljellä olevista punapuumetsistä. Punapuumetsien lisäksi puistoihin kuuluu preeriaa, viljelysmaata ja 60 kilometriä Tyynenmeren rantaviivaa. Puistoissa elää useita uhanalaisia lintu- ja kalalajeja kuten lohikaloja, stellerinmerileijona ja valkopäämerikotka.
Puistot ovat olleet Unescon maailmanperintökohde vuodesta 1980.
Invarianssi
Invarianssilla tarkoitetaan säännönmukaista ja ennustettavaa tapahtumaketjua. Esimerkiksi luonnontieteille ja taloustieteille on ominaista vakioisten, ennustettavien tapahtumaketjujen eli invarianssien jäljittäminen ja löytäminen.
Rovan seisake
Rovan seisake () oli rautatieseisake Rovan kylässä Muhoksen kunnassa rataosalla . Liikennepaikka sijaitsi Muhoksen asemalta yhdeksän kilometrin päässä Pikkaralan aseman suuntaan. Liikennepaikka oli käytössä seisakkeena lättähattuliikenteen päättymiseen saakka, jonka jälkeen se lakkautettiin.
Liikennepaikalla on ollut rautatiehallituksen arkkitehti Thure Hellströmin suunnittelema pysäkkirakennus, joka on ollut rakenteeltaan samankaltainen kuin muut rataosan läntisen osuuden pysäkkirakennukset. Radan pohjoispuolella sijainnut asemarakennus on myöhemmin purettu.
Naohiro Takahara
Naohiro Takahara (s. 4. kesäkuuta 1979 Mishima, Japani) on japanilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Takahara on pelannut muun muassa Jubilo Iwatassa, Boca Juniorsissa, Hamburger SVssä, Eintracht Frankfurtissa ja Urawa Red Diamondsissa.
Takahara edusti Japania vuoden 2000 kesäolympialaisissa mutta joutui jättämään vuonna 2002 Japanissa ja Etelä-Koreassa pidetyt MM-kilpailut väliin loukkaantumisen takia. Saksan MM-kisoissa 2006 hän pelasi Japanin kaikissa kolmessa ottelussa ja niistä kahdessa avauskokoonpanossa.
Takahara teki ensimmäisen hattutemppunsa Bundesliigassa 3. joulukuuta 2006 ottelussa Alemannia Aachenia vastaan.
Wolf (Tennessee)
Wolf on Länsi-Tennesseen ja Pohjois-Mississippin alueella virtaava pieni joki, joka laskee Mississippiin. Mississippijoen ja Wolfin liittymäkohtaan muodostui useita chickasawien, ranskalaisten, espanjalaisten ja amerikkalaisten yhteisöjä ja linnakkeita, joista lopulta syntyi Memphisin kaupunki.
Vuonna 1997 laulaja ja lauluntekijä Jeff Buckley hukkui tapaturmaisesti Wolfjokeen. Hänen ruumiinsa löytyi viikkoa myöhemmin. Sekä poliisi että kuolinsyyntutkija totesivat, että kyseessä oli puhdas hukkumisonnettomuus.
Lakshmana
Lakshmana (Sanskrit: लक्ष्मण) on sekä Raman veli että tämän läheinen ystävä, ja yksi Ramayanan sankareista.
Lakshmana on Shatrughnan kaksosveli, joka syntyi Ayodhyassa. Hänen äitinsä on Sumitra, Kosalan kuninkaan Dasarathan kolmas vaimo. Vaikka Lakshmanalla on kaksosveli, hän oli erityisen kiintynyt Ramaan, jotka olivat erottamattomia.
Kun Rama meni naimisiin Sitan kanssa, Lakshmana avioitui tämän nuoremman sisaren kanssa.
Laksmana tunnetaan suuresta lojaalisuudestaan, rakkaudestaan ja sitoutumisestaan Ramaan, niin vastoinkäymisten kuin ilojenkin aikana. Hänet tunnetaan suurena sotilaana, joka ei koskaan epäröi palvella veljeään. Lakshman tappoi Indrajitin, joka oli Ravanan poika.Lakshmana palvelee Ramaa ja Sitaa erityisesti heidän pakomatkansa aikana, rakentaen heille kotia metsään ja vartioiden heitä öisin, sekä seuraten heitä pitkille väsyttäville vaelluksille ja yksinäiseen elämään valittamatta koskaan tai huolehtimatta omista tarpeistaan.
Kerran Raman ollessa pyydystämässä kultaista peuraa Sitalle, Lakshmana jää vahtimaan Sitaa. Demonikuningas Ravana kuitenkin onnistuu uskottelemaan Sitalla ja sitä kautta Lakshmanalle että Rama on vaikeuksissa, jolloin Lakshmana lähtee pelastamaan Ramaa. Sita jää mökkiin yksin, ja Lakshmana piirtää mökin ympärille taikavoimillaan Lakshmanan kehän, jonka yli kukaan ei voi kuolematta astua Sitaa uhkaamaan. Ravana onnistuu kuitenkin houkuttelemaan hyväuskoisen Sitan pois alueelta, ja täten onnistuu kidnappaamaan hänet.
Patrick Dwyer
Patrick Dwyer (s. 3. marraskuuta 1977) on australialainen pikajuoksija, jonka päämatka on 400 metrin juoksu.
Dwyer kilpaili Australian 4 x 400 metrin viestijuoksujoukkueessa 1997 Universiadeissa, joissa joukkue sijoittui kuudenneksi. Seuraavana vuonna hän osallistui Kansainyhteisön kisoihin, joissa karsiutui 400 metrin välierissä ja oli mukana maansa viestijoukkueessa, joka sijoittui viidenneksi. Saman vuoden yleisurheilun maailmancupissa hän oli seitsemäs ajalla 46,99. Dwyer oli mukana maansa viestijoukkueessa Sevillan MM-kisoissa 1999. Ateenan olympialaisissa hän karsiutui 400 metrin välierissä ajalla 45,70. Hän oli mukana Australian seitsemänneksi sijoittuneessa viestijoukkueessa.
Dwyer kilpaili maansa viestijoukkueessa 2002 Kansainyhteisön kisoissa, joissa joukkue sijoittui viidenneksi, sekä yleisurheilun maailmancupissa, jossa joukkue oli kuudes. Hän oli mukana viestijoukkueessa myös Ateenan olympialaisissa, joissa Australia ylsi olympiahopeaan.
Šárka Kašpárková
Šárka Kašpárková [] (s. 20. toukokuuta 1971 Karviná) on tšekkiläinen yleisurheilija, kolmiloikan maailmanmestari. Hän on 186 cm pitkä ja painaa 69 kiloa.
Kašpárková sijoittui vuonna 1988 junioreiden MM-kilpailuissa korkeushypyssä kuudenneksi ja saavutti junioreiden EM-kilpailuissa pronssia 1989. Hän osallistui Barcelonan kesäolympialaisiin 1992 korkeushypyssä, mutta karsiutui loppukilpailusta. Hän hyppäsi korkeusennätyksekseen ulkoradoilla 192 vuonna 1992 ja sisäradoilla 195 vuonna 1993. Hänen ennätyksensä 100 metrin aidoissa on 14,72 vuodelta 1994 ja pituushypyssä 656 vuodelta 1998.
Naisten kolmiloikan tultua arvokilpailujen ohjelmaan Kašpárková päätti keskittyä siihen. Hän sijoittui neljänneksi vuoden 1992 sisäratojen EM-kilpailuissa. Vuonna 1993 hän oli seitsemäs niin sisäratojen kuin ulkoratojenkin MM-kilpailuissa. Vuonna 1994 hän hyppäsi neljänneksi halli-EM-kilpailuissa ja kuudenneksi Helsingin EM-kilpailuissa. Talvella 1995 hän sijoittui neljänneksi sisäratojen MM-kilpailuissa. Universiadeissa Kašpárková voitti kolmiloikan vuonna 1995 ja hyppäsi hopealle vuonna 1993.
Kašpárková saavutti ensimmäisen aikuisten arvokisamitalinsa loikittuaan toiseksi sisäratojen EM-kilpailuissa 1996 tuloksella 14,50. Myöhemmin samana vuonna hän saavutti pronssia Atlantan olympialaisissa hypättyään 14,98. Inna Lasovskaja sai hopeaa samalla tuloksella; voittoon loikki Inesa Kravets huipputuloksella 15,33.
Kašpárková oli kolmas vuoden 1997 halli-MM-kilpailuissa, mutta kirkasti mitalin kultaiseksi myöhemmin samana vuonna Ateenan MM-kilpailuissa tuloksella 15,20. Romanian Rodica Mateescu hävisi hänelle neljä senttiä.
Vuonna 1998 Kašpárková saavutti hopeaa niin sisäratojen kuin ulkoratojenkin EM-kilpailuissa.
Seuraavana vuonna hän oli kolmas sisäratojen ja kuudes ulkoratojen MM-kilpailuissa. Monen vaisumman vuoden jälkeen Kašpárková loikki neljänneksi vuoden 2005 halli-EM-kilpailuissa.
Tammikuussa 2009 Kašpárková pelasi koripalloa Valosun Brno -joukkueessa Tšekin pääsarjassa.
Andy Gray
Andrew Mullen Gray (s. 30. marraskuuta 1955 Glasgow, Skotlanti) on entinen skotlantilainen jalkapalloilija. Hän toimi uransa jälkeen jalkapallokommentaattorina Sky Sports -televisiokanavalla, kunnes sai potkut tammikuussa 2011 esitettyään TV-lähetyksessä seksistisiä kommentteja naispuolisesta avustavasta erotuomarista.
Hyökkääjänä pelannut Gray aloitti uransa Dundee Unitedissa, josta siirtyi 20-vuotiaana englantilaiseen Aston Villaan. Kolmannella kaudellaan birminghamilaisseurassa hän teki 29 maalia ja voitti sekä että n palkinnot. Gray oli ainoa molemmat palkinnot samalla kaudella saanut vuoteen 2007 asti, kunnes Manchester Unitedin Cristiano Ronaldo sai myös molemmat palkinnot. Vuoden pelaaja -palkintojen voittaminen ei kuitenkaan vakuuttanut Skotlannin valmentajaa Ally McLeodia, joka jätti Grayn ulos vuoden 1978 jalkapallon MM-kisoista. Hän siirtyi seuraavaksi vuodeksi Wolverhampton Wanderersiin silloisella ennätyssummalla 1,5 miljoonalla punnalla (noin 2,2 miljoonaa euroa). Gray ratkaisi maalillaan vuoden 1980 Englannin liigacupin Nottingham Forestia vastaan. Vuonna 1983 Everton maksoi hänestä 250 000 puntaa. Gray pelasi Evertonissa kaksi upeaa kautta, saaliinaan FA Cupin voitto 1984 ja Englannin liigamestaruus ja Cup-voittajien cupin voitto vuotta myöhemmin. Evertonista matka jatkui takaisin Aston Villaan, jonka jälkeen seurasivat vielä lyhyet ajanjaksot Notts Countyssä, West Bromwichissa ja Rangersissa, jonka kannattaja Gray on ollut koko ikänsä. Hän koetti valmentamista vielä 1980-luvun lopussa Englannin Kansallisessa Konferenssissa pelaavassa Cheltenham Townissa, mutta heikolla menestyksellä.
Andy Gray on toiminut myös FIFA-pelisarjassa kommentaattorina.
Suikkila
Suikkila on asuinalue Turussa, Pitkämäen kaupunginosassa. Suurin osa alueen rakennuksista on vuosina 1964–1981 rakennettuja kerrostaloja, jonkin verran on myös rivitaloja. Ympärillä on laaja omakotitaloalue. Alueen keskellä on 1 500 metrin pituinen mutkainen ja mäkinen kuntorata.
Alue on saanut nimensä 1800-luvun alusta peräisin olevasta Suikkilan kartanosta, joka sijaitsee Suikkilan ja Mälikkälän välissä lähellä Pläkkikaupunkia ja Länsikeskusta. Kartano on nykyisessä seutukaavassa suojelukohde.
Urakoitsijat Oy toteutti lähiön rakentamisen vuosina 1964–1981. Alueen pohjoisosan kaavoitti Pekka Pitkänen vuonna 1964 ja eteläosan Jouko Rastimo 1967. Pohjoinen alue on suunniteltu metsäkaupungin hengessä maaston muotoja mukaillen. Alueen rakennukset jakaantuvat kolmeen ryhmään. Suikkilantien pohjoispuolella sijaitsee nelikerroksisia kerrostaloja ja rivitaloja. Talinkorventien varrella on valkoisia tornitaloja. Eteläinen osa on suunniteltu kurinalaisemmin, sillä talot sijoittuvat viivasuoriin riveihin ja tornitalojen kattolinjat ovat maastosta riippumatta samalla korkeudella.
Suikkilan alueella sijaitsee muun muassa Suikkilan alakoulu, nykyisin Teräsrautelan koulun Suikkilan yksikkö, jossa on noin 150 oppilasta. Muita palveluja ovat muun muassa päivittäistavarakauppa, ravintola Syrian Food, parturi-kampaamo, seurakuntakoti sekä kunnallinen ja yksityinen päiväkoti. Alueella sijaitsee myös Jaska Jokusen puisto, kaksi tenniskenttää sekä esikoislestadiolaisten rukoushuone.
Useimmat Suikkilan kaduista on nimetty Turun ystävyyskaupunkien mukaan. Lisäksi osa Suikkilan kaduista on saanut nimensä Volter Kilven nimistöstä.
Peter Lorenz
Peter Lorenz (22. joulukuuta 1922 – 6. joulukuuta 1987) oli länsisaksalainen CDU-poliitikko, joka kidnapattiin vuonna 1975 Kesäkuu 2. päivän liikkeen johdolla. 
Lorenz kaapattiin Länsi-Berliinissä ja häntä pidettiin panttivankina viisi päivää. Kaappaajat kuuluivat äärivasemmistolaiseen radikaaliliikkeeseen.
52-vuotias Lorenz kaapattiin 27. helmikuuta Länsi-Berliinin Zehlendorfin kaupunginosassa. 
Kaappaus toteutettiin, kun Lorenz oli virka-autossaan matkalla työhön. Silminnäkijän mukaan auton eteen kaarsi yllättäen kuorma-auto, joka sulki kapean esikaupunkilaiskadun. Samanaikaisesti pieni auto ajoi Lorenzin auton taakse. Kun autonkuljettaja tuli ulos autosta, hänet lyötiin maahan. Kaappaajat nousivat Lorenzin autoon ja ajoivat kovalla vauhdilla pois Lorenz vankinaan. Kaappaus käynnisti suuren etsinnän. Auto löytyi mutta Lorenz ja kaappaajat olivat poissa. Poliisi lupasi 100 000 D-markan palkkion sille, joka voisi antaa kaappaajien tavoittamiseen johtavia tietoja. 
24 tuntia kaappauksen jälkeen tietotoimisto DPA sai valokuvan Lorenzista ja paperin, jossa luki Peter Lorenz - Kesäkuun 2. päivän liikkeen vanki.
Kaappaajat esittivät seuraavana päivänä kirjeessä viranomaisille kovia uhkavaatimuksia. 
Niiden mukaan kuusi pitkään vankeusrangaistukseen tuomittua anarkistia pitäisi vapauttaa, muuten Lorenz surmattaisiin. Lisäksi vaadittiin rahaa, Boeing 707 lentokone ja Länsi-Berliinin entinen pormestari, pastori Heinrich Albertz, panttivangiksi mukaan lentokoneeseen. Bonnin hallitus päätti yhdessä Berliinin senaatin kanssa 2. maaliskuuta suostua vaatimuksiin. 14 vuoden vankeusrangaistukseen tuomittu anarkistijuristi Horst Mahler kieltäytyi lähtemästä vankilasta. 
Viisi muuta vankia vapautettiin sen jälkeen, kun poliisi ja Lorenzin perhe sai tietää Peterin olevan hengissä. Kone lähti Rhein-Mainin lentokentältä Frankfurtista ja laskeutui 3. maaliskuuta Adeniin, Etelä-Jemeniin. Pormestari Albertz ja neljän miehen miehistö oli mukana lentokoneessa, jossa oli kaappaajat ja vapautetut vangit. Viisi vankia olivat: Verena Becker, Gabriele Kröcher, Ingrid Siepman, Rolf Pohle ja Rolf Heissler. Bonnin hallitus pyysi Adenin hallitusta antamaan oleskeluluvan terroristeille. Pastori ja miehistö palasivat takaisin kotiin.
Poliisi käynnisti kaappaajien kiinni saamiseksi valtavan operaation heti sen jälkeen, kun Lorenz oli vapautettu.
CDU-johtaja Peter Lorenz kaapattiin vain kolme päivää ennen Länsi-Berliinin osavaltiovaaleja. Vaaliasiantuntijoiden mukaan kaappaus tulisi vaikuttamaan vaalien tulokseen. Peter Lorenzin CDU saavutti suuren voiton. Lorenz sai itse 53,1 % annetuista äänistä omassa piirissään. Vaalimenestyksen tulos oli se, että CDU:sta tuli Berliinin vahvin puolue, kun taas SPD menetti ääniä.
Jürgen Ponto
Jürgen Ponto (17. joulukuuta  1923 - 30. kesäkuuta  1977) oli saksalainen pankiiri ja Dresdner Bankin pääjohtaja. Ponto ammuttiin 30. heinäkuuta vuonna 1977 talossaan Oberurselissa, Frankfurt am Mainin lähellä. Murhaajat, jotka kuuluivat Baader-Meinhof -ryhmään, olivat Brigitte Mohnhaupt, Christian Klar ja Susanne Albrecht, joka oli Ponton kummitytär. Epäselväksi jää, suunnittelivatko terroristit Ponton kaappausta. Ponton murhan jälkeen Bonnin hallitus päätti laajentaa turvallisuuspalvelun valtaa.
Mario Terán
Mario Terán oli Bolivian armeijan kersantti, joka teloitti majuri Zenteno Anayan käskystä kuubalaisen vallankumouksellisen Che Guevaran La Higueran koulurakennuksessa 9. lokakuuta 1967. CIA:n agentin Félix Rodríquezin mukaan tehtävään valittu kersantti Terán vaikutti selvästi päihtyneeltä. Terán astui sisään huoneeseen, jossa Guevaraa pidettiin sidottuna, ja hetken emmittyään ampui tätä puoliautomaattikiväärillään (M1) useita kertoja keskivartalon alueelle. Che Guevaran väitetään sanoneen teloittajalleen: "Tiedän, että olet tullut ampumaan minut. Ammu, pelkuri, sinä ammut vain ihmisen."
Terán sai vuonna 2006 Kuuban valtion ilmaiseksi tarjoaman harmaakaihileikkauksen, joka palautti hänen näkönsä ennalleen.
Eisai
Eisai tai Yōsai (), myös Minnan Eisai tai Minnan Yōsai (; 20. huhtikuuta 1141 − 5. heinäkuuta 1215) oli japanilainen buddhalainen munkki, jonka ansioksi on laskettu zenbuddhalaisen rinzai-koulukunnan ja vihreän teen tuonti Kiinasta Japaniin. Hänet tunnetaan usein nimellä Eisai-zenji (), ”zen-mestari Eisai”.
Eizai syntyi Bitchūn provinssissa (nykyinen Okayama) ja aloitti buddhalaisuuden opiskelun tendai-lahkon temppelissä. Tyytymättömänä buddhalaisuuden sen aikaiseen tilaan hän lähti vuonna 1168 ensimmäiselle matkalleen lahkon alkupaikalle Tiantai-vuorelle, jossa hän kohtasi chan-ajattelun (myöhemmin Japanissa zen) ensimmäisen kerran. Hän vietti Kiinassa aluksi vain kuusi kuukautta, mutta palasi vuonna 1187 pidemmäksi aikaa Xuan Huaichangin oppilaana.
Tultuaan virallisesti zen-opettajaksi Eisai palasi Japaniin vuonna 1191 ja toi samalla mukanaan zen-kirjoituksia ja teensiemeniä. Hän perusti Japanin ensimmäisen zen-temppelin Kyūshūlle.
Eisai alkoi hitaasti edistää uuden uskon asemaa, yrittäen saada tendai-koulukunnan ja keisarillisen hovin kunnioituksen hienovaraisen diplomatian keinoin. Kohdattuaan vastustusta perinteisiltä buddhalaisilta koulukunnilta, kuten tendai, shingon ja jōdo-shū, Eisai lähti lopulta Kiotosta koilliseen Kamakuraan vuonna 1199, jossa shōgun ja hänen sotilasluokkansa samurait ottivat innolla vastaan kamppailulajeihin positiivisesti suhtautuvat Zen-opetukset. Hōjō Masako salli hänen rakentaa Jufuku-jin, Kamakuran ensimmäisen Zen-keskuksen.
Eisai kuoli vuonna 1215 75-vuotiaana. Hänen oppilaansa Dōgen perusti Zen-buddhalaisen sōtō-koulukunnan.
Inna Lasovskaja
Inna Aleksandrovna Lasovskaja ( s. 17. joulukuuta 1969) on venäläinen entinen kolmiloikkaaja ja olympiamitalisti. Hän on pituudeltaan 177 cm ja painaa 67 kg.
Lasovskaja saavutti pronssia vuoden 1993 sisäratojen MM-kilpailussa tuloksella 14,35. Seuraavana vuonna hän loikki kultaa halli-EM-kilpailuissa sekä hopeaa Helsingin EM-kilpailuissa tuloksella 14,85; voiton vei maannainen Anna Birjukova neljän sentin erolla. Göteborgin MM-kilpailuissa 1995 Lasovskaja sijoittui neljänneksi tuloksella 14,90.
Atlantan olympialaisissa 1996 Lasovskaja saavutti hopeaa hypättyään 14,98, Šárka Kašpárková jäi samalla tuloksella kolmanneksi. Olympiakultaa voitti Inesa Kravets huipputuloksella 15,33. Seuraavana talvena Lasovskaja voitti hallimaailmanmestaruuden Pariisissa loikittuaan 15,01. Hän hyppäsi ennätyksensä 15,09 saman vuoden toukokuussa Valenciassa.
Richard Mastracchio
Richard Alan ”Rick” Mastracchio (s. 11. helmikuuta 1960) on yhdysvaltalainen insinööri ja astronautti. Hän on kotoisin Waterburysta, Connecticutin osavaltiosta.
Mastracchio suoritti alemman korkeakoulututkinnon Connecticutin yliopistossa vuonna 1982 pääaineenaan sähkötekniikka ja tietojenkäsittelytiede. Hänellä on kaksi ylempää luonnontieteellistä korkeakoulututkintoa. Sähkötekniikan pääaineopinnot hän suoritti 
Rensselaerin teknillisessä instituutissa vuonna 1987. Lisäksi hän valmistui Houstonin yliopistosta vuonna 1991 luonnontieteet pääaineenaan.
Mastracchio valittiin astronautiksi vuonna 1996. Sitä ennen hän työskenteli Johnsonin avaruuskeskuksessa insinöörinä kehittäen muun muassa sukkulalento-ohjelmistoja. Lisäksi hän on toiminut sukkulalentoavustajana ja lennonvalvojana 17 tehtävässä.
Ensimmäisen sukkulalentonsa Mastracchio lensi Atlantiksen kyydissä vuonna 2000 (STS-106). Tuolla lennolla hänen toimenkuvaansa tehtäväspesialistina kuuluivat toiminta sukkulan laskeutumisinsinöörinä, robottikäden ohjaajana sekä lastin siirtäjänä sukkulasta Kansainväliselle avaruusasemalle. Avaruudessa Mastracchio on viettänyt 283 tuntia ennen lentoa STS-131. STS-118 -sukkulalennolla Mastracchio toimii toisena tehtäväspesialistina. Hänet laukaistiin 5. huhtikuuta 2010 lennolle STS-131.
La Higuera
La Higuera (suom. ’viikunapuu’) on kylä Boliviassa Santa Cruzin departementissa Vallegranden provinssissa, noin 150 kilometrin päässä Santa Cruz de la Sierrasta. La Higuera sijaitsee Itä-Andeilla 1 950 metrin korkeudella merenpinnasta. Kylän asukasluku on 2001 väestönlaskennan mukaan 119 henkeä. La Higuera kuuluu Pucarán hallintopiiriin.
8. lokakuuta 1967 argentiinalainen sissijohtaja Che Guevara vangittiin läheisessä Quebrada del Churon rotkossa. Vangittu sissijohtaja vietiin La Higueran kylän koulurakennukseen, jossa hänet teloitettiin seuraavana päivänä 9. lokakuuta. La Higuerasta Guevaran ruumis siirrettiin helikopterilla noin 60 kilometrin päässä sijaitsevaan Vallegrandeen, jossa hänet asetettiin näytteille Hospital Señor de Maltan sairaalan pesutupaan, ja haudattiin salaiseen paikkaan valmisteilla olleen kiitotien alle.
Nykyään La Higuera ja sen koulurakennus ovat suosittu turistinähtävyys ja osa Ruta del Chetä (Chen vaellusreittiä), joka avattiin 2004.
Tiikerikotilo
Tiikerikotilo ("Achatina achatina") on maailman suurin maakotilolaji. Tiikerikotilot ovat kotoisin Afrikan sademetsistä. Niitä käytetään kotialueillaan ruokana.
Tiikerokotilon kuori voi kasvaa halkaisijaltaan 30 cm kokoiseksi, vankeudessa se jää yleensä noin 18 cm:n kokoiseksi. Jalka on harmaa tai lähes musta ja kuoressa on mustia raitoja oranssin tai keltaisen sävyisellä pohjalla. Kuori on myös huomattavasti pyöreämpi kuin tavallisten akaattikotiloiden.
Tiikerikotilot elävät tavallisesti 5-7 vuotta, joskus jopa 10 vuotta. Ne tulevat sukukypsiksi noin kolmen vuoden iässä.
Tiikerikotiloiden kotiseutua ovat Sierra Leone, Liberia, Norsunluurannikko, Togo, Dahomey, Ghana, ja Nigeria. Ne elävät metsän pohjalla, varsinkin kosteissa joenvarsimetsissä.
Tiikerikotiloita pidetään terraarioissa lemmikkeinä Britanniassa ja muualla Euroopassa. Niiden pitäminen Yhdysvalloissa on laitonta, sillä villiintyvät kotilot voivat tuhota puutarhakasveja. Suomessa tiikerikotilot ovat vielä suhteellisen harvinaisia lemmikkeinä, mutta monilta foorumeilta ja sivustoilta voi löytää kasvattajia jotka postittavat kotiloita kesäisin.
Tiikerikotilot ovat lähinnä kasvinsyöjiä, mutta luonnossa ne syövät satunnaisesti myös kuolleita lajitovereitaan. Terraario-oloissa niille voidaan tarjota monipuolisesti juureksia, vihanneksia ja hedelmiä, silloin tällöin myös maustamatonta lihaa tai vaikka koirannappuloita. Maustettuja, rasvaisia ja vahvan makuisia ruokia pitää välttää.
Tiikerikotilot ovat tiukemmin yöaktiivisia kuin esimerkiksi tavalliset akaattikotilot. Suuren kokonsa vuoksi ne vaativat enemmän tilaa kun useat muut lajit. Terraarion kooksi sopii noin 100 litraa kotiloa kohden. Terraarion pinta-ala on korkeutta tärkeämpi. Paras pohjamateriaali on lannoittamaton turve. Sitä laitetaan paksu kerros, jotta eläin voi halutessaan kaivautua. Suotuisin lämpötila on +28–30 astetta.
Terraariota voi halutessaan sisustaa. Kivet tai muut kovat esineet saattavat kuitenkin satuttaa kotiloa tai rikkoa sen kuoren. Pohjalle voi asettaa matalan vesiastian, juurakoita tai tekokasveja. Halutessaan voi laittaa myös oikeita viherkasveja. Silloin tulee valita vahvoja ja kestäviä viherkasveja, sillä muuten ne tulevat helposti syödyksi tai jyrätyksi.
Kotiloille on aina oltava kalkkia: sen lähteeksi käy parhaiten seepiansuomu, jota myydään eläinkaupoissa. Terraario pidetään kosteana sumuttelemalla sitä päivittäin. Jos terraario on liian kuiva, kotilo vetäytyy horrokseen ja tekee läpän kuorensa suulle.