hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Adsorptiokuivaus
Adsorptiokuivaus tarkoittaa kosteuden poistamista kaasusta, esimerkiksi paineilman kuivaamista kemikaalien avulla käyttämällä tehtävään suunniteltua absorptiokuivainta. Adsorptiokuivausta käytetään silloin, kun kastepisteen on oltava erittäin alhainen. Tässä menetelmässä ilma kulkee huokoisen vesimolekyylejä sitovan kuivausaineen läpi, jolloin suurin osa ilman sisältämästä vesihöyrystä sitoutuu kuivausaineeseen.
Adsorptiokuivaimessa on yleensä kaksi kuivaustornia, joista toinen kuivaa ja toinen elpyy. Kun toinen torni kyllästyy vedestä, ja toinen on palautunut eli kuivunut, voidaan osia vaihtaa. Vaihto suoritetaan yleensä automaation avulla tietyin väliajoin. Kuivausaineena käytetään mm. silicageeliä ja aktivoitua alumiinioksidia. Elvytystapoja on kaksi, kylmäelvytys ja kuumaelvytys. Kylmäelvyttävissä kuivaimissa elvytys tapahtuu lämpötilaa nostamatta yleensä kuivattua paineilmaa vastavirtaan syöttämällä. Kuumaelvyttävissä kuivaimissa kuivausainetta lämmitetään erillisillä sähkövastuksilla tai kompressorin tuottamalla lämmöllä ja näin saadaan vesihöyry poistettua kuivainaineesta. Kuumaelvytyksellä toimiva kuivaus on huomattavasti taloudellisempi kuivausmenetelmä. Adsorptiokuivainta on helppo käyttää ja huoltaa. Kuivausaineet kestävät yleensä vuosia riippuen siitä, kuinka öljypitoista ilma on.
Adsorptiokuivaimet soveltuvat tilan kuivaukseen talorakentamisessa. Laitteet toimivat tehokkaimmin lämpötilavälillä 0 °C - 30 °C, jonka saavuttamiseksi tilassa saatetaan tarvita myös erillistä lämmitystä. Kondenssikuivaus on toimivampi vaihtoehto tilan ollessa erittäin lämmin ja kostea. Laitteita voi myös käyttää yhdessä tilan kuivaamiseksi. Jotta adsorptiokuivaus soveltuu rakennuksen tilojen kuivaukseen, tilat tulee eristää tehokkaasti.
Virtual Sailor
Virtual Sailor, lyhenteenä "VS", on Ilan Papinin tekemä meripurjehdus- ja laivasimulaattori. Ohjelma esiteltiin ensimmäisen kerran vuonna 1999 ja nykyisin siitä on tehty 12 erilaista versiota. Uusin versio 7 on räätälöity käyttäjien palautteen mukaan. Virtual Sailor on kehitetty täsmällisen tarkasti, ja vesi sekä alukset ovat realistisen näköisiä. Internetistä pystyy myös lataamaan peliin lisää materiaalia.
Pelissä on valmiiksi muutamia erilaisia aluksia sekä ympäristöjä. Pelaaja voi valita näistä itse mieleisensä, joita voi muuttaa vielä myöhemmin. Säätilan muutoksilla pystyy määräämään tuulen suunnan ja nopeuden, aallonkorkeuden, nousuveden, ajan, päiväyksen ja aaltojen suunnan. Voit myös määrätä sääennusteet haluamallesi ajalle. Peliin pystyy myös lisäämään erilaisia eläimiä kuten lokkeja, delfiinejä, meduusoja ja kaloja.
Jokaisella aluksella on oma ohjauspaneeli, josta pystyy hiirellä tai näppäimistöllä kääntämään alusta, säätämään konetehon, säätämään automaattiohjauksen päälle tai pois, ankkuroimaan ja kiinnittämään aluksen laituriin sekä säätelemään perä- ja keulaohjauspotkureita. Purjeveneiden purjeille on myös oma erillinen paneeli, kuten myös sukellusveneelle.
Navigointilaitteina on elektroninen karttanäyttö, tutka, GPS sekä kaikuluotain.
Virtual Sailoria voi pelata myös internetissä muita vastaan. Pelaajia voi enintään olla 24 ja pelaajat voivat esimerkiksi vierailla toistensa aluksilla.
VS Scenery Editor on ohjelma, jolla VS-käyttäjät voivat tehdä myös omia satamia.
Alusten mallinnukseen käytetään yleensä Google Sketchupia. Alus pitää saada ensin x-tiedostomuotoon, jotta sillä voidaan ajaa. Lisää ohjeita Hangsimin sivuilla.
Suomi-sarja (jääpallo)
Suomi-sarja on miesten jääpallon toiseksi korkein sarjataso Suomessa. Sen järjestää Suomen Jääpalloliitto. Jääpallon toiseksi korkein sarjataso käynnistyi vuonna 1931 cup-muotoisena B-mestaruuskilpailuna.
Kaudella 2018–2019 Suomi-sarjassa pelaa kuusi joukkuetta.
Suomi-sarja alkoi vuonna 1931, jolloin Suomen Palloliitto perusti uuden B-mestaruuskilpailun silloisen jääpallon mestaruussarjan alapuolelle. Ensimmäisen B-mestaruuskilpailun vuonna 1931 voitti Turun Palloseura kukistettuaan loppuottelussa Lappeenrannan Urheilu-Miehet 1–0. Näin Turun Palloseura nousi seuraavalle kaudelle mestaruussarjaan, josta B-mestaruuskilpailuun putosi Helsingin Palloseura.
B-mestaruuskilpailua pelattiin aluksi cup-muotoisena. Kaudella 1936 B-mestaruuskilpailua pelattiin seitsemässä alueellisessa alkusarjassa, joiden voittajat jatkoivat kaksilohkoiseen loppusarjaan. Loppusarjan lohkojen voittajat nousivat mestaruussarjaan. Työväen Urheiluliiton seurat tulivat mukaan Suomensarja-nimellä tunnettulle toiselle sarjatasolle kaudella 1956. Suomen Jääpalloliiton alaisuuteen siirryttyään Suomensarja tunnettiin aluksi nimellä II divisioona ja myöhemmin I divisioona. Nykymuotoisena Suomi-sarja 
käynnistyi kaudella 2008/2009.
Suomi-sarjan tulospalvelu
Cress Williams
Cress Williams (s. 27. heinäkuuta 1968 Heidelberg, Baden-Württemberg Saksa) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa televisiosarjasta "Pako", jossa hän näyttelee salamurhaaja Wyattia. Williams tunnetaan myös sarjoista "Greyn anatomia", "Teho-osasto", "Kodinpuolustaja", "Nash Bridges" ja "Beverly Hills 90210". Vuodesta 2018 alkaen Williams on näytellyt televisiosarjassa "Black Lightning" Mustaa Salamaa.
Hän oli naimisissa näyttelijä Simbi Khalin kanssa.
Miesten metsästäjä
Miesten metsästäjä () on vuonna 1933 valmistunut Sam Woodin ohjaama ja tuottama yhdysvaltalainen romanttinen draamaelokuva, jonka pääosia esittävät Jean Harlow ja Clark Gable.
Elokuvan käsikirjoittivat Anita Loos ja Howard Emmett Rogers Loosin tarinan pohjalta. "Miesten metsästäjän" pituus on 87 minuuttia. Ensi-iltansa "Miesten metsästäjä" sai Yhdysvalloissa 7. heinäkuuta vuonna 1933. New Yorkissa elokuva näytettiin jo 30. kesäkuuta. Elokuva on Metro-Goldwyn-Mayer -yhtiön tuottama. "Miesten metsästäjä" on kolmas kuudesta Gablen ja Harlowin yhteistyöstä ja oli suuri kassamenestys ilmestyessään: elokuva tuotti 1,1 miljoonaa dollaria.
Michael Rapaport
Michael David Rapaport (s. 20. maaliskuuta 1970 New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa elokuvasta "Zebrahead" (1992) ja televisiosarjasta "Pako", jonka neljännellä tuotantokaudella hän näytteli agentti Donald Selfiä. "Paon" lisäksi Rapaport on esiintynyt televisiosarjoissa "Perhe sotajalalla", "Kovan onnen kundi", "Käytäväpeliä" ja "Frendit". Rapaport on palkittu Floridan elokuvajuhlien Enzian-palkinnolla vuonna 1994 ja hän on ollut Teen Choice Award -ehdokkaana vuonna 2006.
Montauban
Montauban [mɔ̃tobɑ̃] on kaupunki Ranskassa. Se on Tarn-et-Garonnen departementin prefektuuri, eli pääkaupunki, Midi-Pyrénées'n alueella ("région").
Boraatti
Boraatti on kemiallinen yhdiste, jossa booriatomia sitoo kolme happiatomia. Yhdisteen kaava on B(O). Boraatti-ioni on BO ja se muodostaa suoloja metallien kanssa.
Happamissa ja lähes neutraaleissa olosuhteissa boraatit ovat boorihappona. Moniboraattisia anioneita syntyy, kun pH-arvo on 7–10 ja booripitoisuus on yli 0,025 mol/l. Tunnetuin anioni on tetraboraatti-ioni, jota löytyy booraksimineraalista.
Altiplano
Altiplano, myös: puna ja páramos, on ylätasanko Andien leveimmällä kohdalla. Se on maailman toiseksi laajin ylätasanko Tiibetin ylängön jälkeen.
Altiplano sijaitsee Bolivian länsiosassa ulottuen Perun eteläosiin. Se on laajuudeltaan noin 168 350 neliökilometriä. Altiplano on keskimäärin 3 660 metriä merenpinnan yläpuolella ja sitä reunustavat Andien haarat Cordillera Oriental ja Cordillera Occidental. Titicacajärvi sijaitsee Altiplanon matalimmalla kohdalla.
Kuivasta ja kylmästä ilmastosta huolimatta Altiplanolla asuu suhteellisen paljon ihmisiä. Alueella harrastetaan perunan ja ohran viljelyä sekä laamojen hoitoa. Altiplanon suurimmat kaupungit ovat La Paz ja Oruro.
Altiplanolla on mittavat luonnonvarat. Potosín kaivoksista louhittu hopeamalmi rahoitti Espanjaa vuosisatojen ajan. Tinaa kaivettiin 1900-luvun alkupuolella säilyketölkkiteollisuudelle, mikä oli merkittävässä asemassa etenkin ensimmäisessä maailmansodassa.
Fondi
Fondi ( < , 'pohja', perustus') eli liemipohja tarkoittaa kokkien ammattisanastossa kastikkeen pohjaa. Se on melko sakeaa, maultaan vahvaa tiivistettyä lientä, jota valmistetaan sekä vaaleana että tummana. Kastikkeiden lisäksi fondia käytetään liemiin ja muihinkin ruokalajeihin maun antajaksi. Fondin ainesosina on kalaa, kasviksia, lihaa, riistaa tai äyriäisiä ja mausteena laakerinlehtiä, pippureita, yrttejä tai pilkottuja juureksia. Fondia keitetään usean tunnin ajan, ja lopuksi siitä siivilöidään kiinteä aines pois.
Fondi on ruuan maustamiseen käytettävä nestemäinen mausteseos, jota käytetään monipuolisesti liha-, keitto- ja pataruuissa sekä kastikkeissa. Ravintoloiden keittiöissä on kautta aikojen keitetty omat fondit luista, lihan leikkuujätteistä, juureksista ja mausteyrteistä.
Fondi-nimellä myydään myös yhä suositummiksi tulleita "nestemäisiä liemikuutioita", pieniin pulloihin pakattuja kastikkeen ja liharuuan maustajia. Fondien annostelua pidetään helpompana kuin perinteisten liemikuutioiden. Fondit ovat nousseet suosituksi erityisesti ammattikokkien keskuudessa.
Fondeissa on varsin vähän lisäaineita, esimerkiksi tuskin lainkaan arominvahvennetta, joita on paljon liemikuutioissa. Tumma lihafondi muistuttaa maultaan alkuperäistä englantilaista lihaliemitiivistettä, Bovrilia. Nykyään on fondeja saatavana lähes kaikista ruokakaupoista ja useita eri makuja, mm. vasikan-, härän-, kanan- ja kasvisfondi.
Mark Warner
Mark Robert Warner (s. 15. joulukuuta 1954 Indianapolis, Indiana) on yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko ja liikemies. Hän on ollut Virginian edustajana Yhdysvaltain senaatissa vuodesta 2009 lähtien. Aiemmin Warner on myös toiminut 69. Virginian kuvernöörinä 2002–2006.
Warner on National Democratic Instituten johtokunnan entinen jäsen. Hän on naimisissa Lisa Collisin kanssa ja on presbyteeri.
Indiana Jones and the Infernal Machine
Indiana Jones and the Infernal Machine on LucasArtsin kehittämä ja julkaisema toimintaseikkailupeli, joka perustuu Steven Spielbergin ja George Lucasin luomaan Indiana Jones -hahmoon. Peli julkaistiin vuonna 1999 Microsoft Windowsille, Nintendo 64:lle ja Game Boy Colorille. Peli oli ensimmäinen kolmiulotteinen Indiana Jones -peli.
Pelit-lehden arvostelussa peliä pidettiin viihdyttävänä "Tomb Raider" -kloonina, mutta toisaalta kiiteltiin onnistunutta tunnelmaa. Esineiden rajallisia käsittelymahdollisuuksia moitittiin.
Ely (Minnesota)
Ely (laus. ['iːli]) on yhdysvaltalainen pikkukaupunki St. Louisin piirikunnassa, Minnesotan osavaltiossa. Vuonna 2000 siellä oli 3 724 asukasta. Se on saanut nimensä Englannin Elyn kaupungin mukaan.
Ely sijaitsee rautamalmien alueella; kaupungissa on ollut useita pieniä rautakaivoksia. Nykyään siellä on kansainvälinen susien suojelu- ja tutkimuskeskus ja Pohjois-Amerikan karhujen suojelu- ja tutkimuskeskus.
Hohenzollern-Sigmaringen
Hohenzollern-Sigmaringen oli maa- ja ruhtinaskunta Etelä-Saksassa nykyisen Baden-Württembergin osavaltion alueella. Ruhtinaskuntaa hallitsi Hohenzollernien švaabilainen (katolinen) sukuhaara Hohenzollern-Sigmaringen. Ruhtinaskunta oli olemassa vuosina 1579–1850.
Hohenzollern-Sigmaringenin kreivikunta luotiin vuonna 1576, kun Zollernin kreivikunta jaettiin kreivi Kaarle I:n kuoltua hänen kolmen poikansa kesken. Alueen oli lahjoittanut hänelle Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta. Samassa jaossa luotiin myös Hohenzollern-Haigerlochin ja Hohenzollern-Hechingenin kreivikunnat. Toisin kuin protestanttiseksi kääntynyt Brandenburgiin asettunut Hohenzollernien frankkilainen haara, eteläisiä kreivikuntia hallinnut Hohenzollernien svaabialainen haara pysyi katolilaisena. Hohenzollern-Sigmaringenin kreivikunta korotettiin vuonna 1623 ruhtinaskunnaksi. Se kuului vuosina 1806–1813 Reinin liittoon ja vuosina 1815–1850 Saksan liittoon. Euroopan hullun vuoden jälkeen Hohenzollern-Sigmaringenissa otettiin käyttöön demokratia. Preussi miehitti maan saman vuoden elokuussa, koska ruhtinaskunnassa oli puhjennut levottomuuksia monarkistien ja demokratiaa kannattaneiden välillä. Preussi liitti maan itseensä 1850. Maan viimeinen ruhtinas, Kaarle Anton (myöh. "Karl Anton von Hohenzollern"), palveli kruununsa menetettyään Preussin pääministerinä vuosina 1858–1862.
Karl Antonin pojasta Karl Eitel Friedrich Hohenzollernista tuli Romanian ruhtinas (1866–1881) ja kuningas (1881–1914). Sukuhaara pysyi Romanian valtaistuimella vuoteen 1947 saakka.
Ruso-orneerot
Ruso-orneerot ("Clibanornis") on orneerojen heimoon kuuluva lintusuku. Sukuun kuuluu 5 lajia.
Helena Saarikoski
Helena Maaria Saarikoski (s. 1. lokakuuta 1958 Helsinki) on suomalainen folkloristiikan tutkija.
Saarikoski valmistui ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Yhteiskoulusta 1977, filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1989 pääaineena suomalainen ja vertaileva kansanrunoudentutkimus sekä filosofian tohtoriksi 1995 tutkimuksella penkinpainajaisperinteestä. Tohtorintutkinnon jälkeinen tutkimus Nuorisotutkimusseuran projektissa käsitteli nuorten elämänhallintaa ja syrjäytymistä. Saarikosken myöhempiä tutkimusaiheita ovat olleet tyttö-, nuoriso- ja lastenkulttuurit sekä väkivallan kulttuuriset mallit, erityisesti koulu- ja työpaikkakiusaaminen. Hänen on tutkinut muun muassa nuoria suomalaistyttöjä Spice Girls -yhtyeen faneina 1990-luvun lopulla.
Vuodesta 2001 Saarikoski on ollut folkloristiikan dosentti ja vuodesta 2010 folkloristiikan ja naistutkimuksen dosentti Helsingin yliopistossa. Hän on työskennellyt vapaana tutkijana eri projekteissa, apurahoilla ja Suomen Akatemian akatemiatutkijana. Saarikoski johti Suomen Akatemian tutkimushanketta ”Sanoin ja teoin kerrottu sukupuoli” (2004–2006) Helsingin yliopiston kulttuurien tutkimuksen laitoksella. Vuosina 2008–2011 hän oli Suomen Akatemian tutkimushankkeen ”Sukupuolten tuottaminen lasten kulttuureissa” tieteellinen johtaja ja erikoistutkija Turun yliopiston naistutkimuksen oppiaineessa. Hän on ollut myös toimittajana Nuorisotutkimus-lehdessä 1991–2001 ja Elore-lehdessä 2005–2011.
Saarikosken vanhemmat ovat kirjailija Pentti Saarikoski ja toimittaja-kirjailija Tuula Saarikoski (o.s. Unkari). Hän oli avioliitossa näyttelijä Harri Hyttisen kanssa. Liitosta heille syntyi poika.
Liikettä lapasiin
Liikettä lapasiin on suomalaisen Finn Trio -yhtyeen joululauluja sisältävä albumi. Se julkaistiin vuonna 1982.
Apolipoproteiini E
Apolipoproteiini E (APOE) on apolipoproteiini, jota on kylomikronissa ja IDL:ssä, ja se sitoutuu maksasolujen ja perifeeristen solujen tiettyyn reseptoriin. Se on hyvin tärkeä triglyseriinipitoisen lipoproteiinin ainesosien normaalille hajottamiselle.
ApoE4 on yhdistetty useisiin sairauksiin, kuten valtimonkovettumatautiin ja Alzheimerin tautiin. Se lisää Alzheimerin taudille ominaisten beta-amyloidiplakkien kertymistä aivoihin. Tutkimuksen mukaan ilmiö tapahtuu vain naisilla. Kun aivoissa on APOE4-proteiinia, beeta-amyloidia poistuu hitaammin kuin jos on muita ApoE-proteiineja.
Rochesterin yliopistossa Yhdysvalloissa tehdyssä tutkimuksessa on havaittu, että hiiren aivoissa oleva LPR1-molekyyli poistaa aivoista liian beeta-amyloidin. Kun hiiren aivoissa oli APOE4:ta, LPR1 ei toiminutkaan, vaan sen sijaan toimi paljon hitaampi yhdiste, VLDLR, jolloin amyloidia kertyi hiiren aivoihin moninkertaisesti nopeammin. APE4 takertuu beeta-amyloidiin, ja sen poistaminen ei käy yhtä helposti kuin vapaan beeta-amyloidin, ja yhdistelmä kertyy hermosolujen päälle.
Hohenzollern-Hechingen
Hohenzollern-Hechingen oli kreivi- ja ruhtinaskunta Etelä-Saksassa nykyisen Baden-Württembergin osavaltiossa. Ruhtinaskuntaa hallitsi Hohenzollernien švaabilainen (katolilainen) sukuhaara. Ruhtinaskunta oli olemassa vuosina 1576–1850.
Hohenzollern-Hechingenin kreivikunta luotiin vuonna 1576, kun Zollernin kreivikunta jaettiin kreivi Kaarle I:n kuoltua hänen kolmen poikansa kesken. Alueen oli lahjoittanut hänelle Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta. Samassa jaossa luotiin myös Hohenzollern-Haigerlochin ja Hohenzollern-Sigmaringenin kreivikunnat. Švaabilaisen haaran Hohenzollernit pysyivät katolilaisina, kun taas pohjoisen frankkilaisen haaran Hohenzollernit kääntyivät luterilaiseen uskoon. Hohenzollern-Hechingen sai ruhtinaskunnan arvon vuonna 1623. Ruhtinaskunta kuului vuosina 1806–1813 Reinin liittoon ja vuosina 1815–1850 Saksan liittoon. Vallankumousvuoden 1848 myötä Hohenzollern-Hechingenissä otettiin käyttöön demokratia, joka tuli virallisesti voimaan 16. toukokuuta 1848. Jo saman vuoden elokuussa Preussi miehitti maan, koska herttuakunnassa oli puhjennut levottomuuksia monarkistien ja demokratiaa kannattaneiden välillä. Konstantin Hohenzollern-Hechingen myi maansa sukulaiselleen Preussin kuningas Fredrik Vilhelm IV:lle. 12. maaliskuuta 1850 Hohenzollern-Hechingen yhdistyi Hohenzollern-Sigmaringenin kanssa ja niistä muodostettiin Hohenzollernsche Landen provinssi.
Adolf Bastian
Adolf Bastian (26. kesäkuuta 1826 – 2. helmikuuta 1905) oli 1800-luvun yleisnero, joka tunnetaan erityisesti panoksestaan etnografian ja antropologian kehittymiseksi tieteiksi. Nykypsykologia on hänelle kiitollisuudenvelassa hänen teoriastaan "Elementargedanke", jonka seurauksena Carl Jung kehitti teorian arkkityypeistä.
Bastian syntyi Bremenissä varakkaaseen saksalaiseen kauppiasperheeseen. Hän opiskeli oikeustiedettä Heidelbergin yliopistossa sekä biologiaa nykyisessä Berliinin Humboldtin yliopistossa, Jenan yliopistossa ja Würzburgin yliopistossa. Würzburgissa hän kuunteli Rudolf Virchowin luentoja ja kiinnostui silloin 'etnologiaksi' sanotusta tieteenalasta. Viimein hän päätyi opiskelemaan lääketiedettä ja valmistui Prahan Kaarlen yliopistosta 1850.
Bastian ryhtyi laivalääkäriksi ja lähti kahdeksanvuotiselle purjehdusmatkalle, joka vei häntä ympäri maailmaa. Tämä oli ensimmäinen hänen neljännesvuosisadan aikana tekemistään matkoista Saksan ulkopuolella. Hän palasi Saksaan 1859 ja kirjoitti suositun kertomuksen matkoistaan sekä kolmiosaisen teoksen "Der Mensch in der Geschichte", jossa hän käsittelee ihmistä historian kuluessa ja josta tuli hänen tunnetuin teoksensa.
Vuonna 1861 hän lähti nelivuotiselle matkalle Kaakkois-Aasiaan, ja hänen kuvauksensa tuosta matkasta, "Die Völker des östlichen Asien", kasvoi kuusiosaiseksi. Seuraavat kahdeksan vuotta hän oleskeli Pohjois-Saksassa ja perusti merkittäviä etnologisia laitoksia Berliiniin. Hän oli aina ollut innokas keräilijä, ja hänen panoksensa Berliinin kuninkaallisen museon (Museum für Völkerkunde, nyk. Ethnologisches Museum) kokoelmien luomiseksi oli niin runsas, että lähinnä hänen lahjoitustensa pohjalta perustettiin toinen museo, Kansantaiteen museo. Hänestä tuli Kuninkaallisen museon ensimmäinen johtaja.
1870-luvulla Bastian matkusteli laajasti Afrikassa ja Amerikan mantereella. Hän kuoli 1905 Port of Spainissa Trinidad ja Tobagossa yhdellä matkoistaan.
Bastian otti ensimmäisenä käyttöön termin "Ihmiskunnan psyykkinen ykseys" ("the psychic unity of mankind"). Se tarkoittaa ihmislajin yhteisiä psykologisia ja kognitiivisia piirteitä, jotka ovat kulttuurista tai rodusta riippumattomia, esimerkiksi tunteet ja niihin liittyvät kasvonilmeet.
Hone Heke
Hone Wiremu Heke Pokai (? – 6. elokuuta 1850) oli maorien johtaja lipputankosodassa. Hän oli syntynyt Bay of Islandsissa Uuden-Seelannin Pohjoissaarella. Nuorena hän kävi lähetyssaarnaajien ylläpitämässä koulussa ja kääntyi kristinuskoon. Hänestä tuli oman heimonsa johtaja ja hän oli mukana allekirjoittamassa kiisteltyä Waitangin sopimusta. Kun Uuden-Seelannin pääkaupunki siirrettiin Aucklandiin, Bay of Islandsin maorit menettivät kauppatuloja, sillä laivat eivät enää poikenneet ostamassa tuotteita heidän kylistään.
Kun erimielisyydet kasvoivat teki Hone Heke kuuluisimman tekonsa eli kaatoi Kororarekassa lipputangon, jossa liehui Yhdistyneen kuningaskunnan lippu. Britit pitivät tätä kapinayrityksenä ja sota puhkesi osapuolten välillä. Puoli vuotta kestäneessä sodassa lipputanko pystytettiin ja kaadettiin kolme kertaa. Hone Heke haavoittui taistelussa eikä osallistunut sodan loppuvaiheisiin. Rauha solmittiin ja britit esittivät sen heidän voittonaan, vaikka rauhansopimus solmittiinkin vain Hone Heken ja brittiläismielisen maorijohtaja Tāmati Wāka Nenen välillä. Hone Heke jäi eläkkeelle ja kuoli tuberkuloosiin 6. elokuuta 1850.
Yhden miehen sota
Yhden miehen sota on Risto Jarvan ohjaama draamaelokuva vuodelta 1973. Se pohjautuu Jussi Kylätaskun aiheeseen, ja se on kuvaus vähävaraisesta maansiirtokoneenkuljettajasta, Erik Suomiehestä, joka toivoo pääsevänsä uuden, aiempaa helpomman elämän makuun oman yrityksen perustamisen myötä. Tavoitteensa toteuttamiseksi hän kuitenkin kieltää sukunsa ja luokkansa, vaikka joutuukin käyttämään niitä myös hyväkseen.
"Yhden miehen sodan" kuvasi Antti Peippo. Risto Jarvalle tyypillinen päähenkilön haaveiden ja todellisuuden välisen epäsuhdan vertailu tulee esille sateisten, kivikkojen ja hiekkakuoppien keskellä sijaitsevien työmaaparakkileirien kuvauksessa.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa tunnelmaltaan apaattiseksi mutta hyväksi joskin vanhentuneeksi ajankuvaksi. Hän antaa "Yhden miehen sodalle" kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Kertomus Neuvostoliitosta
Kertomus Neuvostoliitosta ("The Soviet Story") on 2008 valmistunut latvialainen dokumenttielokuva, jonka aiheena on neuvostoterrori, erityisesti Stalinin Neuvostoliiton ja natsi-Saksan osin salatut suhteet vuoteen 1941 asti. Sen on kirjoittanut ja ohjannut Edvīns Šnore, ja taloudellista tukea työ on saanut Euroopan parlamentin euroskeptiseltä Unioni kansakuntien Euroopan puolesta -oikeistoryhmältä.
Uusi eurooppalainen vasemmistofoorumi
Uusi eurooppalainen vasemmistofoorumi () on vuonna 1991 perustettu eurooppalaisten vasemmistopuolueiden verkosto, joka kokoontuu kahdesti vuodessa. NELF ei tee sitovia päätöksiä eikä sillä ole pysyviä elimiä.
NELF perustettiin sosialististen maiden romahdettua, kun vasemmisto etsi uusia yhteistyön muotoja. Monet toimintaan osallistuvat puolueet ovat sittemmin liittyneet myös Euroopan vasemmistopuolueeseen ja/tai GUE/NGL-ryhmittymään.
NELF:n yhteydessä toimii naisverkosto, josta 2007 muodostettiin NELF:n alaisuudessa toimiva työryhmä. Naisverkosto on järjestänyt myös omia erillisiä tapaamisia. NELF on tehnyt yhteistyötä nuorisojärjestöjen European Network of Democratic Young Left -yhteenliittymän (ENDYL) kanssa.
Foorumin jäsenpuolueet järjestävät tapaamiset vuorotellen. Ensimmäisen kerran vasemmistopuolueet kokoontuivat marraskuussa 1991 Madridissa; Espanjan Yhdistynyt vasemmisto oli keskeinen aloitteentekijä verkostoa perustettaessa. NELF:n suomalainen jäsenpuolue Vasemmistoliitto järjesti tapahtuman viimeksi vuonna 2007.
Pecorino sardo
Pecorino sardo on sardinialainen "Brabei Sarda" -lampaan kokomaidosta valmistettu juusto. Pecorino sardolla on ollut EU:n suojattu alkuperänimitys (SAN) vuodesta 1996 lähtien.
Juustoa tuotetaan myyntiin kahta eri kypsyysastetta: nuorempaa "pecorino sardo dolcea" ja vanhempaa "pecorino sardo maturoa".
"Pecorino sardo dolcea" kypsytetään 20–60 päivää. Se valmistetaan pienempään muottiin kuin "maturo". Valmis juusto painaa 1,0–2,3 kg. Juustomassa on valkeaa, joustavaa ja kiinteää. Kuori on ohut ja sileä, väriltään valkoinen tai oljenkeltainen. Juusto on maukasta pastassa.
"Pecorino sardo maturoa" kypsytetään jopa vuosi. Se valmistetaan isompaan muottiin kuin "dolce". Valmis juusto painaa 1,7–4,0 kg. Juustomassa on kovaa ja jossain määrin rakeista. Maku on dolcea voimakkaampi ja mausteinen mutta pehmeä. Kuori muuttuu paksummaksi ja ruskeammaksi juuston kypsyessä. Pitkään kypsyttyään pecorino sardosta tulee riittävän kova raastettavaksi, mutta se soveltuu myös hyvin sellaisenaan syötäväksi. Pecorino sardo maturo voidaan savustaa kevyesti.
Keitetty muna
Keitetty muna on ruokalaji. Kyseessä ovat munat (yleensä kananmunat), jotka on keitetty kiehuvassa vedessä kuorineen. Ilman kuoria keitettyä kananmunaa kutsutaan uppomunaksi. Kovaksikeitettyjä munia keitetään kauemmin, jotta sekä keltuainen että valkuainen kiinteytyisivät, kun taas pehmeäksi keitetyn kananmunan keltuainen jätetään ainakin osaksi raa'aksi.
Munien keittämisessä voidaan käyttää apuna munakelloa tarkan keittoajan mittaamiseksi.
Pehmeäksi keitetyt munat valmistetaan pistämällä ne kiehuvaan veteen hautumaan. Brittiläinen kokki Delia Smith suosittelee laittamaan munat jo kylmään veteen, jonka jälkeen vesi viedään liedelle kiehumaan. Kiehumisajat ovat 3 minuuttia erittäin pehmeälle munalle, 4 minuuttia kiinteälle valkuaiselle ja 5 minuuttia lähes-kiinteälle keltuaiselle.
Pehmeäksi keitettyjä munia ei suositella ihmisille, jotka ovat alttiita salmonellalle, kuten pienille lapsille, vanhuksille ja ihmisille, joilla on heikko immuunijärjestelmä.
Pehmeäksi keitetyt munat tarjoillaan yleensä munakupeista, ja syödään teelusikalla puoliksi kuoritusta munasta.
Kovaksikeitettyjä munia keitetään kauemmin kuin pehmeäksi keitettyjä, jotta keltuainen kiinteytyisi. Munat voidaan syödä lämpiminä tai kylminä. Kylmiä kovaksikeitettyjä munia voidaan käyttää monien ruokien, kuten munasalaatin raaka-aineena. Kovaksikeitetyt munat ovat suosittuja japanilaisen keittiön osia keittoruoissa, kuten udonissa ja ramenissa. Munat voidaan syödä myös munakupista.
Jos munia keitetään pitkään, ylikypsien munien keltuaisissa voi esiintyä ohut vihreä rikkikerros. Hauduttamalla munia kylmässä vedessä keittämisen jälkeen voidaan rajoittaa kerroksen muodostumista. Nopea jäähdyttäminen kylmässä vedessä helpottaa myös kuoren irtoamista.
Kovaksikeitettyjä munia voidaan säilyttää jääkaapissa syömäkelpoisena päiviä, ellei jopa viikkoja.
Kirsikkaperhonen
Kirsikkaperhonen ("Nymphalis polychloros") on täpläperhosten ("Nymphalidae") heimoon kuuluva päiväperhonen.
Pohjaväriltään oranssinpunainen perhonen. Etusiiven etureunassa on kolme tummaa laikkua, joiden värit ovat aivan keltaista tai kellanvalkoista etureunaa lukuun ottamatta punaiset. Lisäksi siiven keskiosassa on neljä laajaa tummaa laikkua. Takasiivet ovat tyvestä saakka oranssinpunaiset ja niiden etureunassa on tumma täplä. Molempien siipien ulkoreunoissa on ohut, tumma reunus ja takasiivessä reunuksessa on sinisiä täpliä. Siipiväli 53–69 mm.
Vaikka kirsikkaperhonen muistuttaa kuviointinsa puolesta nokkosperhosta, se on helppo tunnistaa selvästi suuremman kokonsa ja oranssimman värityksensä perusteella. Lisäksi takasiiven tyvi on oranssinpunainen, kun se nokkosperhosella on tumma. Samoin kirsikkaperhosen voi sekoittaa isonokkosperhoseen.
Kirsikkaperhosen levinneisyysalue käsittää alueen Pohjois-Afrikasta ja Länsi-Euroopasta Venäjälle ja Vähän-Aasian kautta Himalajalle. Pohjois-Euroopassa lajia tavataan vakituisena vain Skandinavian eteläosissa.
Suomessa kirsikkaperhonen on erittäin harvinainen vaeltaja, jota on tavattu satunnaisesti etelärannikon tuntumassa. Sillä on kuitenkin saattanut olla vakituinen kanta Ahvenanmaalla ja Uudellamaalla 1930- ja 1940-luvuilla. Kaakkois-Suomessa on tavattu talvehtineita yksilöitä 1980-luvulla.
Lentoaika on kesä- ja heinäkuusta lähtien syksyyn yhtenä sukupolvena. Perhoset jatkavat lentoaan talvehtimisen jälkeen keväällä.
Kirsikkaperhonen elää valoisassa metsämaastossa, puutarhoissa ja pihapiireissä. Laji talvehtii aikuisena.
Kirsikkaperhosen toukan ravintokasveja ovat pajut, haapa, jalavat, kirsikat ja muut hedelmäpuut.
Vendredi
Vendredi () on ranskalainen viikkolehti, joka julkaisee internetistä keräämäänsä aineistoa. Sen päätoimittaja on Philippe Cohen. Toimittajakuntaan kuuluu Philippe Labarde, joka on ollut perustamassa talouslehti La Tribunea ja oli jonkin aikaa sen päätoimittaja, sekä Emmanuel des Moutis. Lehden perustaja on Jacques Rosselin.
Lehden ensimmäinen numero ilmestyi perjantaina 17. lokakuuta 2008.
Isonokkosperhonen
Isonokkosperhonen ("Nymphalis xanthomelas") on täpläperhosten ("Nymphalidae") heimoon kuuluva kookas päiväperhonen.
Isonokkosperhonen on kookas oranssinpunainen perhonen, jonka siipien tumma kuviointi muistuttaa monia läheistä sukua olevia lajeja. Siiven etureunan tummien täplien välit ovat aivan etureunan keltaista väriä lukuun ottamatta punaiset. Tummia täpliä on myös etusiiven keskiosassa. Takasiipi on reunusta ja etureunan tummaa täplää lukuun ottamatta oranssinpunainen. Sekä etu- että takasiipien ulkoreunat ovat mustat, mutta takasiiven reunuksessa on myös sinisiä täpliä. Keskeisenä tuntomerkkinä perhosen jalkojen karvoitus on kellertävänvalkoista. Siipiväli 57–71 mm.
Erityisen samannäköinen laji on kirsikkaperhonen ("Nymphalis polychloros") sekä huomattavasti pienempi ja sävyltään punaisempi nokkosperhonen ("Nymphalis urticae").
Isonokkosperhosen levinneisyys on eurooppalaisittain itäinen. Levinneisyysalue ulottuu Kaakkois-Euroopasta Aasian keskiosien kautta Kiinaan, Japaniin ja Kamtšatkalle. Pohjois-Euroopassa lajia tavataan vain satunnaisena vaeltajana.
Suomessa laji on hyvin harvinainen vaeltaja, jota on tavattu pitkin etelärannikkoa, pääasiassa kaakkoisosissa. Kesällä 2012 perhosta tavattiin kuitenkin erittäin runsaasti Etelä- ja Keski-Suomessa, etenkin etelärannikon tuntumassa. Erillisiä havaintoja rekistöröitiin Luonnontieteellisen keskusmuseon tietokantaan tuolloin yli 300 ja ne koskivat yli 800 perhosyksilöä.
Laji lentää yhtenä sukupolvena heinäkuusta syyskuuhun sekä uudestaan talvehtimisen jälkeen keväällä. Suomen havainnot on tehty enimmäkseen loppukesästä.
Isonokkosperhonen elää valoisassa metsämaastossa, puutarhoissa sekä pihapiireissä, joissa kasvaa pajuja. Laji talvehtii aikuisena.
Isonokkosperhosen toukan ravintokasveja ovat pajut ("Salix"), joskus myös muut lehtipuut.
Brukterit
Brukterit olivat germaaniheimo, joka asui nykyisen Westfalenin alueella noin 100 eaa.–350 jaa.
Brukterit osallistuivat keruskien ja khattien kanssa Arminiuksen johtamaan germaaniliittoutumaan, joka vuonna 9 jaa tuhosi Teutoburgin taistelussa kolme roomalaislegioonaa. Brukterit osallistuivat myös bataavien kapinaan vuosina 69–70. Myöhemmin brukterit sulautuivat frankkeihin.
Tauno Satomaa
Tauno Anto Matias Satomaa (s. 29. joulukuuta 1936 Alavieska) on suomalainen kanttori-urkuri ja kuoronjohtaja. Hän on saanut director musices- sekä musiikkineuvoksen arvonimen. Suomen Kuoronjohtajayhdistys valitsi häent vuoden kuoronjohtajaksi vuonna 2002.
Tauno Satomaa opiskeli laulua ja urkujensoittoa Sibelius-Akatemiassa. Vuosina 1965–2001 Satomaa hoiti Espoon Olarin seurakunnan A-kanttorin virkaa. Espoon musiikkiopiston urkujen soiton opettajana hän toimi vuosina 1971–2001. Tauno Satomaa on saavuttanut kansainvälistä arvostusta sekä kuorolaisten kouluttajana että kuoron taiteellisena johtajana.
Vuonna 1967 Satomaa perusti Candomino-kuoron, jota hän johti vuoteen 2005 saakka. Satomaan aktiivisella omistautumisella tehtäväänsä alkujaan kuuden nuoren laulajan ryhmästä kasvoi vuosien saatossa maineikas ja kansainvälisesti tunnettu nuorisosekakuoro. Kuoro on esiintynyt hänen johdollaan kotimaassa ja ulkomailla ja saanut useita huomattavia palkintoja.
Sprinklerijärjestelmä
Sprinklerijärjestelmä on automaattinen palonsammutusjärjestelmä, joka aloittaa palon sammutuksen ruiskuttamalla vettä palokohteeseen ja välittää samalla palohälytyksen hätäkeskukseen (112). Sen toiminta perustuu siihen, että lämpötilan ylitettyä tietyn arvon, sprinklerin kapseli rikkoutuu ja vesi pääsee virtaamaan sprinklerin läpi. Se soveltuu kohteisiin, joissa vesi on sopiva sammutusaine ja joissa kohteen paloympäristö edellyttää tehokasta ja automaattista sammutusjärjestelmää.
Ensimmäisen automaattisen sprinklerijärjestelmän patentoi Philip W. Pratt vuonna 1872. Ensimmäisen käyttökelpoisen sprinklerijärjestelmän kehittäjän pidetään kuitenkin Henry S. Parmaleetä, joka paransi Prattin patenttia ja asensi toimivan järjestelmän pianoja valmistavaan tehtaaseensa. Ensimmäinen sprinklerilaitteisto Suomessa asennettiin Finlaysonin tehtaalle Tampereella vuonna 1892.
Valkotäplänokkosperhonen
Valkotäplänokkosperhonen ("Nymphalis vaualbum") on täpläperhosten heimoon kuuluva päiväperhonen. Se kuuluu Euroopan unionin luontodirektiivin toisessa liitteessä mainittuihin, unionin alueella erityistä suojelua vaativiin lajeihin.
Siivet ovat reunoiltaan liuskaiset. Etusiipien yläpinnat ovat kellanoranssit. Siiven etureunassa on kolme tummaa laikkua. Siiven reunuksen ja uloimman laikun väli on valkoinen. Siiven keskiosassa on muutamia tummia täpliä. Takasiivet ovat myös oranssit, mutta sävyltään ruskeammat. Takasiiven etureuna on tumma ja siinä on selvästi erottuva valkoinen laikku. Sekä etu- että takasiivessä on leveä, vaaleanruskea reunus. Siipien alapinnat ovat vaaleanruskeat ja siipien poikki kulkee vaaleampi, ulkoreunaltaan epäselvä juova. Takasiiven alapinnalla on valkoinen pilkku. Siipiväli 58–74 mm.
Valkotäplänokkosperhosen levinneisyys ulottuu Euroopan itäosista Aasian lauhkeiden osien kautta Kiinaan ja Japaniin sekä Pohjois-Amerikassa Kanadan eteläosiin ja Yhdysvaltojen pohjoisosiin. Laji vaeltaa joinakin vuosina myös tavanomaisen levinneisyysalueensa ulkopuolelle.
Suomessa laji on erittäin harvinainen vaeltaja. Sitä on tavattu vain muutamia kertoja, pääasiassa maan itäosissa ja havaintojen välillä on useita vuosia. Suomesta lajia on tavattu lähinnä loppukesällä tai syksyllä. Vain pari kertaa keväällä.
Laji lentää yhtenä sukupolvena heinäkuusta syyskuuhun sekä uudelleen talvehtimisen jälkeen keväällä.
Valkotäplänokkosperhosen elinympäristöä ovat niityt, lehtimetsät ja niiden reunat sekä kulttuuriympäristöt. Laji talvehtii aikuisena.
Toukan ravintokasveja ovat pajut, haapa, pyökit, jalavat ja tyrni.
Anzion maihinnousu
Anzion maihinnousu (myös koodinimellä operaatio Shingle) oli liittoutuneiden ja Saksan välillä käyty taistelu toisessa maailmansodassa. Taistelu käytiin Etelä-Italiassa.
Kenraali Mark W. Clarkin saatua Monte Cassinoon kohdistuneilla hyökkäyksillään siirrettyä saksalaisten reservit pois Roomasta tekisi kenraali John P. Lucasin komentama Yhdysvaltain VI armeijakunta maihinnousun Anzion ja Nettunon väliselle alueelle, mistä joukot etenisivät Gustav-linjaa puolustaneiden saksalaisjoukkojen selustaan. Joukkojen tehtävänä oli katkaista yhteydet Rooman kaakkoispuolella Colli Lazialissa ja uhata Saksan XIV armeijakunnan selustaa.
Maihinnousuoperaatio Shingle alkoi 22. tammikuuta 1944 Yhdysvaltain VI armeijakunnan noustessa maihin. Anzioon, noin sata kilometriä Roomasta etelään, perustettiin sillanpää. Maihinnousun tukena olleet neljä kevyttä risteilijää sekä 24 hävittäjää vaiensivat rannikkopatterit ja rantaa puolustaneet kaksi saksalaispataljoonaa lyötiin pois ranta-alueelta. Päivän loputtua oli Yhdysvaltain laivaston kontra-amiraali Frank Lowryn ja kuninkaallisen laivaston kontra-amiraali Thomas Troubridgen komentamasta laivasto-osastosta toimitettu maihin kaikkiaan 36 034 sotilasta, 3 069 ajoneuvoa ja 90 prosenttia armeijakunnan kalustosta. Armeijakunnan joukkoihin kuuluivat Britannian 1. jalkaväkidivisioona, Yhdysvaltain 3. jalkaväkidivisioona, rykmentti ja pataljoona maahanlaskujoukkoja, kolme pataljoonaa rangereita sekä kommandoprikaati. Tappioina liittoutuneet kärsivät 13 kaatunutta, 44 kadonnutta ja lähes sata haavoittunutta.
Huolimatta alkuvaiheen vastarinnan heikkoudesta liittoutuneiden varovainen armeijakunnan komentaja John P. Lucas katsoi tarpeelliseksi odottaa sillanpääaseman vahvistumista. Tämä tarjosi saksalaisille mahdollisuuden siirtää omia joukkoja alueelle, ja taistelusta tuli pitkä ja verinen. Liittoutuneet pystyivät murtamaan saksalaisten puolustuksen alueella vasta viiden kuukauden taistelujen jälkeen toukokuussa 1944.
Gunnar Wahlroos
Gunnar Achilles Hermansson Wahlroos (7. helmikuuta 1890 Mouhijärvi – 24. elokuuta 1943) oli suomalainen arkkitehti. Tunnetuimmat Wahlroosin suunnittelemista rakennuksista ovat funkistyyliset Turun Martinkirkko ja Tampereen piispantalo.
Wahlroosin vanhemmat olivat nimismies Herman Alexander Wahlroos ja tämän 2. vaimo Selina Anna Adele Krook. Hän pääsi ylioppilaaksi 1910, opiskeli Ateneumissa 1912–1913 ja valmistui arkkitehdiksi 1916. Wahlroos oli Oy Maatalousrakennuksen palveluksessa vuoteen 1921, Wilh. Schaumanin faneeritehdas Oy:n rakennusosaston johtajana 1922–1925, Turun ja Porin läänin lääninrakennuskonttorin vt. esimiehenä 1925–1934 sekä rakennushallituksen ylimääräisenä arkkitehtina 1934–1936 ja toimistoarkkitehtina 1936–1943.
Into Linturi
Into Aimo Onni Linturi (21. lokakuuta 1902 Köyliö – 7. elokuuta 1989) oli suomalainen taidemaalari.
Linturin vanhemmat olivat nimismies Kaarlo Lindroth ja postinhoitaja Ida Lindroth, o.s. Andrell. Hän opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa 1921–1924, Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1924–1926 sekä Vapaassa Taidekoulussa 1947. Linturi suoritti taiteilijan debyyttinsä osallistuessaan Suomen Taiteilijain näyttelyyn Helsingissä 1928 ja hän osallistui myöhemmin useisiin ryhmä- ja yksityisnäyttelyihin 1950-luvulta aina 1980-luvulle saakka. Ulkomailla hän piti näyttelyjä Saksassa vuonna 1971 ja Latviassa vuosina 1972 ja 1976. Linturi toimi kansalaisopiston kuvataiteen opettajana Vammalassa vuosina 1965–1970.
Into Linturilla oli vuodesta 1930 ateljee lapsuudenkodissaan Köyliön Villa Linturissa. Hän asui Köyliössä 1950-luvun alkuun saakka jolloin hän muutti Tyrväälle Hätilän kylään. Linturi asui myöhemmin kesät Tyrväällä ja talvet Turussa. Linturin tuotantoon kuului satakuntalaisia maisemakuvia ja myös muotokuvia. Hänen töitään on esillä Emil Cedercreutzin museossa Harjavallassa. Lisäksi hänen maalauksiaan on Tampereen taidemuseon, Rauman taidemuseon, Porin taidemuseon ja Hiekan taidemuseon (Tampere), Kankaanpään, Vammalan, Porin ja Tampereen kaupunkien, Ruotsin Skövden ja Saksan Bremenin kaupunkien sekä eri yhteisöjen ja säätiöiden kokoelmissa.
Hänen veljiään olivat muun muassa sisäministeri Arvo Linturi sekä yleisurheilija Oiva Linturi.
Sydir Kovpak
Sydir Artemjovitš Kovpak (; , myös Sidor Kovpak), 7. kesäkuuta 1887 – 11. joulukuuta 1967) oli merkittävä neuvostopartisaanijohtaja Ukrainassa toisen maailmansodan aikana. Hän oli sotilasarvoltaan kenraaliluutnantti.
Kovpak syntyi köyhään maalaisperheeseen lähellä Pultavaa. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän osallistui sotaan keskusvaltoja vastaan ja ansioidensa vuoksi keisari Nikolai II palkitsi hänet kahdesti Pyhän Yrjön ristillä. Lokakuun vallankumouksen jälkeen Kovpak liittyi bolševikkeihin ja taisteli partisaanijoukoissa sekä saksalaisia että Anton Denikinin valkoista armeijaa vastaan.
Sotien välisen ajan Kovpak toimi paikallishallinnon johtajana Putivlin kaupungissa. Stalinin vainot Kovpak vältti täpärästi pakenemalla kaupungista ja piileskelemällä metsissä.
Saksa hyökkäsi Neuvostoliittoon heinäkuussa 1941. Se eteni Ukrainaan, jossa Kovpak johti partisaaniyksiköitä, jotka kävivät rintaman takaista taistelua miehittäjiä vastaan aiheuttaen saksalaisille raskaita tappioita. Kovpak oli neuvokas sissitaktikko ja hänestä tuli elävä legenda Neuvostoliitossa jo sodan aikana. Hänet palkittiin kahdesti Neuvostoliiton sankarin arvolla ja vuonna 1943 hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi.
Suuren isänmaallisen sodan jälkeen Kovpak toimi hallinnollisissa tehtävissä Ukrainassa.
Mikko Palomäki
Mikko Palomäki (s. 31. tammikuuta 1982 Oulu) on suomalainen uransa lopettanut jääkiekkopuolustaja. Hän pelasi SM-liigassa yhteensä 309 runkosarjaottelua tehopistein 14+14=28 ja keräten 209 jäähyminuuttia sekä kahdeksan playoff-ottelua tehopistein 1+1=2 ja keräten kahdeksan jäähyminuuttia.
Palomäki aloitti jääkiekon vanhempana F-juniorina Muhoksen Jääklubissa. Kolmen siellä pelatun kauden jälkeen hän pelasi vuoden LiMu HT:ssa. Sen jälkeen Palomäki siirtyi Oulun Kärppiin, jossa hän voitti B-nuorten Suomenmestaruuden keväällä 2000. Palomäki nousi Kärppien SM-liigarinkiin yllättäen kaudella 2001–2002, jolloin hän pelasi SM-liigassa 23 runkosarjaottelua jääden niissä ilman tehopisteitä. Palomäki pelasi varsinkin kevätkautensa suurimmaksi osaksi vielä A-nuorissa. Hän teki kauden päätteeksi kolmivuotisen jatkosopimuksen Kärppien kanssa.
Kaudesta 2002–2003 Palomäki pelasi noin puolet lainalla Mestiksen nousijajoukkue Kajaanin Hokissa seuran ja Kärppien välisen yhteistyön myötä. Hän pelasi Kärppien SM-liigajoukkueessa kauden aikana kaikkiaan 22 runkosarjaottelua ja voitti SM-hopeaa, mutta Palomäki siirtyi kuitenkin jo tammikuussa 2003 loppukaudeksi Hokkiin. Kauden 2003–2004 hän pelasi lähes kokonaan Hokissa, jota Palomäki edusti edelliskauden tapaan kauden loppuun asti. Hän pelasi kauden aikana SM-liigassa yhdeksän runkosarjaottelua jääden niissä ilman tehopisteitä.
Alkukaudella 2004–2005 Palomäki pelasi Kärpissä yhdeksän runkosarjaottelua. Hän teki niissä yhden ja liigauransa ensimmäisen maalin 7. marraskuuta 2004 Porin Ässiä vastaan. Palomäen lopullinen murtautuminen Kärppien liigajoukkueeseen jäi kuitenkin tekemättä takia tulleiden vahvistusten myötä. Hän pelasikin suurimman osan syyskaudestaan lainalla Hokissa, kunnes teki tammikuussa 2005 loppukauden kattavan sopimuksen Saimaan Pallon kanssa. Maaliskuussa Palomäki teki 1+1-vuotisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa.
Kausi 2005–2006 oli Palomäelle ensimmäinen kokonainen SM-liigassa ja se toi hänelle 54 runkosarjaottelussa tehot 4+4=8 ja kahdeksassa playoff-ottelussa tehot 1+1=2. Tammikuussa 2006 SaiPa käytti Palomäen sopimuksessa olleen option ja teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen hänen kanssaan. Kaudella 2006–2007 Palomäki teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 4+6=10.
Palomäki siirtyi kaudeksi 2007–2008 kolmivuotisella sopimuksella Hämeenlinnan Pallokerhoon. Hänen kautensa osoittautui kuitenkin pettymykseksi ja Palomäen tehotilasto näytti lukemaa –24. Hän pelasi kolmesta sopimuskaudestaan lopulta vain yhden, kun HPK purki Palomäen sopimuksen elokuussa 2008. Hän siirtyi kauden 2008–2009 kynnyksellä kymmenen ottelun mittaisen koeajan kautta Porin Ässiin. Keväällä 2009 joukkue ajautui liigakarsintoihin, joiden jäähypörssin voiton Palomäki jakoi 41 minuutillaan joukkuetoverinsa Derek Damonin kanssa. Hän jatkoi Ässissä myös kaudella 2009–2010, jolloin hän pelasi myös kaksi ottelua lainalla Savonlinnan Pallokerhossa tammikuussa 2010.
Elokuussa 2010 Palomäki teki vuoden mittaisen sopimuksen Suomi-sarjajoukkue HC Luvian kanssa. Kaudeksi 2011–2012 joukkueen nimeksi tuli HC Satakunta.
Palomäki edusti Mestis-maajoukkuetta sekä joulukuussa 2003 että 2004.
Extreme Noise Terror
Extreme Noise Terror (tai E.N.T.) on vuonna 1985 Englannissa perustettu crust punk/grindcore-yhtye ja eräs varhaisimmista grindcore-tyylilajin edustajista maailmassa.
Crust punk -yhtyeenä uransa aloittanut Extreme Noise Terror käytti alusta alkaen kahta laulajaa. Yhtye ponnahti julkisuuteen levytettyään vuonna 1987 BBC:n DJ:n John Peelin johdolla materiaalia, joka virallisesti julkaistiin vuonna 1990 nimellä "The Peel Sessions". Ennen julkaisua Peel kuitenkin soitti yhtyeen musiikkia säännöllisesti omassa radio-ohjelmassaan.
E.N.T. oli aikalaisensa Napalm Death -yhtyeen kanssa grindcore-tyylilajin pioneeri ja kehitti useita grindcorelle tunnusomaisia piirteitä, kuten poliittiset sanoitukset, erittäin kova tempo ja hyvin lyhyet kappaleet.
Vuonna 1992 Extreme Noise Terror esiintyi yhdessä tanssimusiikkiyhtye The KLF:n kanssa BRIT Awards -palkintogaalassa. E.N.T. työsti The KLF:n kanssa albumia "The Black Room", jota ei kuitenkaan koskaan julkaistu.
Napalm Deathin keulakuva Mark "Barney" Greenway korvasi Phil Vanen hetkeksi ja esiintyi vuoden 1996 albumilla "Damage 381" ja Vane taas liittyi lyhyeksi aikaa Napalm Deathiin, vaikkei yhtyeen kanssa levyttänytkään.
Extreme Noise Terror jatkaa edelleen levyttämistä ja konsertointia, vaikka alkuperäisistä jäsenistä on jäljellä enää laulaja Dean Jones.
Phil Vane kuoli aivoinfarktiin 17.2.2011 46-vuotiaana.
Juhani Pohjanpalo
Juhani Pohjanpalo (sukunimi vuoteen 1906 Friis; 24. huhtikuuta 1866 Kalajoki – 1. kesäkuuta 1931 Pietarsaari) oli suomalainen tehtailija ja valimo- ja konepaja-alalla toimineen "Veljekset Friis Oy":n perustaja.
Pohjanpalon isä oli Kalajoen lukkari Johan Friis. Hän työskenteli koulua käydessään loma-aikoina apulaisena Kalajoella sijainnessa Leander Helanderin messinkivalimossa jossa valmistettiin messingistä muun muassa kynttilänjalkoja, kynttiläkruunuja ja erilaisia koriste-esineitä. Pohjanpalo hankki valimossa viiden vuoden aikana hyvän metallialan ammattitaidon ja suoritti myös Oulussa kauppakoulun 1883. Vuonna 1884 Pohjanpalo perusti oman metalliverstaan jonka toimintaan tuli mukaan myös hänen veljensä Tuomas ja Matti Pohjanpalo sekä isä Johan Friis. Yritys rekisteröitiin 13. lokakuuta 1885 toiminimellä "Weljekset Friis".
Verstas toimi aluksi 25 neliön pajarakennuksessa Kalajoella. Sen yhteyteen oli ehditty jo rakentaa rautavalimo kun tehdasrakennus paloi 1888. Yrityksen toiminta jatkui kuitenkin tästä vastoinkäymisestä huolimatta ja 1895 perustettiin uusi tehdas Kokkolan Ykspihlajaan. Juhani Pohjanpalo ryhtyi johtamaan Kokkolan tehdasta kun muut veljekset ja isä jäivät Kalajoen tehtaalle. Kalajoella toiminta jatkui vielä noin kymmenen vuotta mutta vähitellen kaikki valmistus siirtyi Kokkolan tehtaalle.
Friisin palaveluksessa oli vuonna 1900 noin 250 henkilöä. Tehtaassa valmistettiin erilaisia valutöitä kuten kirkonkelloja, uuninluukkuja ja valurautakamiinoita sekä muun muassa höyrykoneita, hammasrattaita, vesipumppuja, äkeitä ja sahakoneistojen raameja. Myöhemmin valmistusohjelmaan tulivat 1910-luvulla rautatievaunut ja 1930-luvulla sähkö- ja asetyleenihitsauslaitteet. Veljekset Friis harjoitti 1900-luvun alussa myös tukku- ja tuontikauppaa ja toi maahan muun muassa polkupyöriä.
Vuonna 1901 perustettiin myös "Suomen Köysitehdas" Ykspihlajan radan varteen. Tätä pitkiä köysiä valmistanutta tehdasta johti Matti Pohjanpalo ja se oli toiminnassa aina vuoteen 1910 saakka jolloin 100 metriä pitkä tehdasrakennus tuhoutui salaman sytyttämässä tulipalossa. Köysitehdasta ei tulipaloan jälkeen enää rakennettu uudelleen. Friisin veljeksillä oli myös 1908 perustettu kookosmattokutomo, 1910 perustettu laivatelakka, rautakauppa, mylly, tiilitehdas ja "Pohjanmaan myllynkivitehdas" sekä "Pohjanmaan Insinööritoimisto".
Juhani Pohjanpalo oli yhdessä veljiensä kanssa perustamassa Kokkolan suomalaista yhteiskoulua ja Keski-Pohjanmaan Osuuskauppaa. Pohjanpalon tytär Vieno meni 1922 naimisiin kirjailija V. A. Koskenniemen kanssa. Kirjailija Teuvo Pakkala taas oli jonkin aikaa Pohjanpalojen palveluksessa konttoristina ja toimi myös Suomen Köysitehtaan kauppaedustajana.
Juhani Pohjanpalo oli naimisissa vuodesta 1888 Hilma Amanda Pahikkalan kanssa. Heillä oli kymmenen lasta. Juhani Pohjanpalo kuoli keuhkosyöpään vuonna 1931.
Veljekset Friis Oy toimi Kokkolan Ykspihlajassa vuoteen 1959 saakka. Yhtiön toiminta jatkui vielä Kokkolan Vitsarissa aina vuoteen 1968 saakka. Enimmillään Friisin tehtaiden palveluksessa oli Kokkolassa 600–700 henkilöä.
Toronto Marlies
Toronto Marlies on vuonna 2005 perustettu kanadalainen jääkiekkojoukkue, joka pelaa AHL:ssä. Joukkue pelaa kotiottelunsa Torontossa Ricoh Coliseumilla. Joukkue on Toronto Maple Leafsin farmijoukkue.
Wow!
Wow! on peruskoulun englannin kielen opetukseen tarkoitettu kirjasarja. Kirjasta on tehty Study Book (lukukirja) ja Busy Book (tehtäväkirja). Jokaista kirjaa on tehty peruskoulun luokille 3, 4, 5 ja 6.
Kirjasarjan kolmannen luokan kirjassa Chris-niminen poika seikkailee Ice Cream Islandilla (Jäätelösaari). Neljännen luokan oppikirjassa Chris muuttaa Windsoriin ja tutustuu siellä asuviin lapsiin. Kuudennen luokan oppikirjasta Chris poistuu kokonaan. Viidennellä luokalla päähenkilöt ovat East Bridgfordissa asuvat Keith, Linda, Molly ja Jerry.
Kirjasarjaan kuuluu myös äänilevy,jossa ovat kaikki kappalaiden sanat, kappale ja extrat. Opettajan levy on hieman erilainen, joka sisältää myös tehtäviä.
Äänikirjat on tehty järjestyksessä vuosina 2002-2006.
Jokaisessa lukukirjassa (Study Bookissa) on noin 20 kappaletta ja noin joka neljännen kappaleen välillä on tarkoitus pitää koe. Ennen koetta Busy Bookissa (tehtäväkirjassa) on 3-5 Remember? -sivua, joissa kerrataan koealuetta. Viidennen luokan kirjassa on lisäksi Reading Corner -sivuja Remember? -sivujen yhteydessä. Näillä sivuilla opetellaan tuntemaan Britteinsaarten kaikki osat.
Sekä kaikkien luokkien Busy Bookin että Study Bookin lopussa on sanasto, joka Study Bookissa on sekä suomi-englanti- että englanti-suomi-muodoissa. Busy Bookissa on vain suomi-englanti-sanasto.
How Far Shallow Takes You
How Far Shallow Takes You on alternative rock-yhtye Gobin toinen täyspitkä albumi, joka julkaistiin 24. marraskuuta 1998 Fearless Recordsin avustamana. Se uudelleenjulkaistiin 8. joulukuuta 1998 Landspeed Recordsilla Gobin ja Fearless Recordsin ristiriidan takia. Albumi uudelleenjulkaistiin Nettwerk Managementillä, kummatkin versiot, Landspeedin ja Nettwerkin sisälsivät seitsemännentoista kappaleen, "All We Are". Amerikkalainen julkaisuversio myös sisälsi Rolling Stones-cover Paint It Blackin ja toisenlaisen version kappaleesta "What To Do". "What To Do" ja "Beauville" julkaistiin levyltä singleinä.