hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Porsche Cayman
Porsche Cayman on keskimoottorinen kaksipaikkainen urheiluauto, jonka mallinimi juontuu vaihtoehtoisen kirjoitusasun kautta kaimaanista. Sen rinnakkaismalli on avokorinen Porsche Boxster. Cayman on ollut tuotannossa vuosimallista 2006 alkaen, jolloin esiteltiin mallisukupolvi 987. Tätä edeltäneestä 986-sukupolvesta Porsche valmisti vain Boxsteria. Vuodesta 2012 tuotannossa on ollut mallisukupolvi 981. 987-mallin Caymania valmistettiin vain Suomessa Valmet Automotiven Uudenkaupungin autotehtaalla vuoteen 2011 saakka, jolloin sekä Boxsterin että Caymanin tuotannon piti siirtyä Itävaltaan.
Porsche Caymanilla ei ole varsinaista edeltäjää. Paikoin edeltäjäksi mainittu Porsche 968 ei eteen sijoitettuine rivimoottoreineen, takapenkkeineen ja suurempine ulkomittoineen vastaa Caymania.
Porsche Caymanin ensiesittely tapahtui syyskuussa 2005 Frankfurtin autonäyttelyssä. Tällöin esiteltiin malli Cayman S, joka oli varustettu 3.4L kuusisylinterisellä bokserimoottorilla, jonka huipputeho oli 295hv. Perusmalli Cayman esiteltiin vuotta myöhemmin, heinäkuussa 2006. Perusmallin voimanlähteenä toimi 245hv bokserimoottori, jonka iskutilavuus oli 2.7L. 987-sukupolven Caymanit ja Boxsterit ovat teknisesti lähisukulaisia jakaen mm. yhteiset etulokasuojat, ovet, ajovalot, takavalot sekä koko ohjaamon etuosan. Myös jousitus ja voimalinja ovat läheistä sukua Boxsterille.
987-sukupolven Caymanin tuotanto lopetettiin marraskuussa 2011.
Toisen sukupolven Cayman julkistettiin Geneven autonäyttelyssä 2012 ja mallin tuotanto käynnistyi keväällä 2013. Tarjolla olivat esittelystä alkaen sekä 2.7-litrainen perusmalli Cayman että 3.4-litrainen tehokkaampi Cayman S, jonka moottori on pienempitehoinen versio 911 Carreran voimanlähteestä. Molemmat mallit ovat saatavilla sekä 6-portaisella manuaalivaihteistolla että 7-portaisella PDK-kaksoiskytkinvaihteistolla.
981-mallisukupolvi edustaa kokonaan uutta suunnittelua edeltäneeseen sukupolveen verrattuna. Autoa on kehitetty rinnakkain 991-sukupolven 911-mallin kanssa. Muutoksia tehtiin muun muassa koriin, akseliväliin, eturaideleveyteen sekä kokonaan uudestaan suunniteltuun sisustaan. Ensi kertaa Cayman-mallistoon on esitelty myös GT-malli. Porsche Cayman GT4 on kevennetty ja sen voimanlähteenä toimii 3.8L-bokserimoottori, jonka suurin teho on 385 hv.
Jackson Rathbone
Jackson Rathbone (syntymänimeltään Monroe Jackson Rathbone V, s. 14. joulukuuta 1984, Singapore) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan luultavasti parhaiten roolistaan Jasper Halena "Twilight – elokuvasarjassa" ja Sokka-roolistaan elokuvassa "The Last Airbender".
Rathbone syntyi Singaporessa vanhemmilleen Jack ja Randee Rathbonelle. Hänen isänsä työn takia hän on asunut monessa paikassa ympäri maailmaa, kuten Lontoossa, Connecticutissa, Kaliforniassa, Norjassa ja Texasissa, jonne perhe lopulta jäi. Hän aloitti näyttelemisen paikallisessa teatterissa Midlandsissa, The Pickwick Players -näytelmäryhmässä. Juniori- ja seniorivuosinaan lukiossa Rathbone opiskeli Interlochen Arts Academyssa näyttelemistä. Valmistuttuaan hän suunnitteli jatkavansa Royal Scottish Academyyn, mutta menikin Los Angelesiin.
Asuttuaan lyhyen aikaa Los Angelesissa Rathbone otettiin mukaan ohjelmaan nimeltä "Disney 411", jossa esiintyivät myös Hilary Duff ja siskosduo Aly & AJ. Jackson vieraili myös sarjoissa "O.C." ja "Kodinpuolustaja". Hänen elokuvauraansa sisältyvät muun muassa roolit elokuvissa "River's End" ja "Pray for Morning". Rathbone koe-esiintyi vuonna 2008 Edward Cullenin osaan elokuvassa "Twilight – Houkutus", joka perustuu Stephenie Meyerin samannimiseen kirjaan, ja selviytyi neljän viimeisen ehdokkaan joukkoon. Hän ei lopulta saanut roolia, mutta hänet valittiin sen sijaan Jasper Halen osaan samassa elokuvassa. Rathbone esitti Jasperia myös elokuvan jatko-osassa "Twilight – Uusikuu", jonka ensi-ilta oli 20. marraskuuta 2009, sekä sarjan kolmannessa osassa "Twilight – Epäilys", joka ilmestyi teattereihin 30. kesäkuuta 2010. Elokuvasarjan päätöselokuva tehdään kaksiosaiseksi. Päätöselokuva on nimeltään "Twilight – Aamunkoi", ja sen ensimmäinen osa saa ensi-iltansa vuonna 2011 ja toinen osa vuonna 2012.
Rathbone teki vuonna 2009 vierailun "Criminal Minds" -sarjan jaksossa "Rikkinäinen" ("Conflicted"), jota pidetään yhtenä sarjan parhaista jaksoista. Hän esiintyi samana vuonna myös muutamassa elokuvassa, esimerkiksi elokuvan "Donnie Darko" jatko-osassa "S. Darko". Rathbone esittää Sokka-nimistä hahmoa vuonna 2010 ilmestyneessä elokuvassa "The Last Airbender", joka perustuu , jota esitettiin Nickelodeon-kanavalla.
Rathbone on esiintynyt myös Proactive-ihotuotteen mainoksessa.
Kun Rathbone ei ole kiireinen elokuvauransa kanssa, hän nauttii musiikista, kirjoittamisesta, laulamisesta ja tuottamisesta. Hän on bändissä nimeltä 100 Monkeys, jonka hän perusti kahden lukioaikaisen ystävänsä kanssa. Vuonna 2009 bändi julkaisi 3 albumia. Maaliskuussa 2012 Rathbone lopetti aktiiviuransa 100 Monkeysissa yksityiselämänsä kiireiden takia.
Rathbonella on ainakin kaksi tatuointia, teksti "I'm lost..." alavatsassaan ja iso Heinz- ketsuppipullo oikeassa pohkeessaan.
Alkuvuodesta 2012 Rathbone tiedotti, että hänen tyttöystävänsä Sheila Hafsadi odottaa parin esikoislasta. Rathbone ja Hafsadi tapasivat 100 Monkeysin kiertueella syksyllä 2011.
Marmoritaivas
Marmoritaivas on Johanna Kurkelan alkuvuodesta 2007 ilmestynyt toinen albumi. Levy oli ilmestymisestään lähtien Suomen virallisella albumilistalla kaikkiaan 32 viikon ajan, korkeimmillaan sijalla 3.
Albumin kappaleiden sanoitukset ovat Heikki Kerkelän, Sinikka Svärdin ja Laura Sippolan käsialaa. Sävellyksiä ovat tehneet Tomi Aholainen, Laura Sippola ja Ilkka Wirtanen.
Johanna esitti levyn kappaleet "Olet uneni kaunein" ja "Jossain metsäin takana" Suomen euroviisukarsinnassa vuonna 2007.
Approksimatiivi
Approksimatiivi on paikallissija, joka ilmaisee lähellä olemista tai lähelle tulemista. Approksimatiivi ei ole yleinen postpositiosija, vaan yksi itämerensuomalaisten kielten erikoisuuksia kuten komitatiivi ja terminatiivi. Livvin kielessä postpositionaalisina sijoina esiintyvät myös muuten tavalliset elatiivi ja ablatiivi.
Rodionova antaa esimerkkejä livvistä:Suomeksikin voidaan murteellisesti sanoa:
John Glover
John Glover (s. 7. elokuuta 1944 Salisbury, Maryland) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten eri rikollisten rooleista, kuten Lionel Luthor "Smallvillessä" ja Arvuuttaja 1990-luvun "Batman"-animaatiosarjassa. Glover on voittanut Tony-palkinnon ja saanut myös Emmy-ehdokkuuksia.
Glover on näytellyt muun muassa elokuvissa "Pahan otteessa", "Gremlins 2 – uusi pesue" ja "Payback – tilinteko".
Cash Tankenson
Cash Tankenson on kuvitteellinen poliisi "The Batman" -animaatiosarjassa.
Tankenson on itsevarma ja egoistinen poliisi, joka tuli etsivän Yinin uudeksi pariksi, kun hänen entinen parinsa Ethan Bennett muuttui Savinaamaksi. Tankenson yritti Yinin kanssa napata Jokerin kiinni, mutta heidän yhteistyö ei kuitenkaan mennyt hyvin, sillä Tankenson ei kuunnellut parinsa käskyjä ja luuli itse nappaavansa Jokerin helposti. Toisin kuitenkin kävi, kun Jokeri kaasutti Tankensonin tajuttomaksi. Batmanin pelastettua hänet myrkylliseltä kaasulta, Tankenson päätti pitää hetken taukoa rikollisten jahtaamisesta ja jäi poliisiasemalle tekemään paperitöitä.
Bromidi
Bromidi on bromin (Br) ioni. Sen sähkövaraus on -1. Bromidia on normaalisti merivedessä noin 65 milligrammaa litrassa. 
Bromideiksi kutsutaan myös ioniyhdisteitä, joissa bromidi-ioni on anionina, esimerkiksi kaliumbromidia (KBr), sekä bromia sisältäviä kovalenttisiakin yhdisteitä kuten metyylibromidia (CHBr). Ioni­sidokselliset bromidit ovat bromi­vety­hapon (HBr) suoloja, ja niissä on kationina yleensä jokin metalli-ioni.
Brasilian Grand Prix 1992
Brasilian Grand Prix 1992 oli Formula 1 -sarjan kauden kolmas osakilpailu, joka ajettiin 5. huhtikuuta 1992 Autódromo José Carlos Pace -radalla Brasilian São Paulossa. Kilpailussa Williams-talli otti jo kauden 3. paalupaikan ja kaksoisvoiton.
Vatikaanin vankeus
Vatikaanin vankeus tarkoittaa paavinistuimen riitaa yhdistyneen Italian valtion kanssa vuosina 1870–1929. Vatikaanin vankeuden aikana paavit sulkeutuivat Vatikaanin huoneistoihinsa eivätkä poistuneet Vatikaanin alueelta. Vatikaanin vankeus alkoi paavi Pius IX:n aikana ja päättyi Pius XI:n solmimiin lateraanisopimuksiin Benito Mussolinin kanssa. Vatikaanin vankeuden aikaisia paaveja kutsutaan paikoin "Vatikaanin vangeiksi".
Paavin ja Italian valtion välinen kiista koski Kirkkovaltion liittämistä yhdistyneeseen Italiaan sotilaallisin toimenpitein. Aluksi Pius IX vaati kaikkia Kirkkovaltion alueita luovutettavaksi takaisin paavin hallintaan, mutta lateraanisopimuksessa Pius XI tyytyi vain Pietarinkirkkoon ja sen lähialueisiin.
Crystal Planet
Crystal Planet on kitaristi Joe Satrianin yhdeksäs sooloalbumi. Levy ilmestyi vuonna 1998.
Varsankello
Varsankello ("Campanula trachelium") on monivuotinen, ruohovartinen kellokasvi, joka on Suomessa harvinainen.
Varsankello kasvaa 40–100 cm korkeaksi. Sen halkaisijaltaan lähes viisisenttiset kellokukat ovat heleän siniset. Alimmat lehdet muistuttavat nokkosen lehtiä,
Varsankelloa kasvaa Suomessa Ahvenanmaan ja lounaisen saariston kalkkivaikutteisissa pähkinälehdoissa ja pähkinävaltaisissa sekametsissä. Varsankelloa kasvaa myös Laatokan länsi- ja pohjoisrannalla. Sitä viljellään myös koristekasvina.
Matti Koskimaa
Matti Pellervo Koskimaa (5. marraskuuta 1932 Ihantala – 3. lokakuuta 2016 Espoo) oli suomalainen upseeri ja eversti (yleisesikuntaeversti), joka toimi pitkän sotilasuransa aikana muun muassa toimistoesiupseerina Pääesikunnassa, Sotakorkeakoulun tykistöopin pääopettajana, Tykistökoulun johtajana sekä viimeisenä palvelustehtävänään Topografikunnan päällikkönä vuoteen 1990.
Sotilasuransa jälkeen Koskimaa kirjoitti sotahistoriallisia kirjoja.
Verikurjenpolvi
Verikurjenpolvi ("Geranium sanguineum") on monivuotinen ruohovartinen kasvi, jota kasvaa luonnonvaraisena suurimmassa osassa Eurooppaa. Laji on myös koristekasvi.
Vankkajuurakkoinen verikurjenpolvi kasvaa 20–50 cm korkeaksi. Varsi on paksu ja harittavahaarainen. Varressa ja lehtiruodeissa on vaaleita, sirottivia hapsikarvoja. Paksuhkot ja kiiltävät lehdet ovat pyöreitä, kourasuonisia, syvään jakoisia sekä kapea- ja ehytliuskaisia. Aluslehdet ovat kukintavaiheessa usein jo kuihtuneita. Pitkäperäiset, 3–4 cm leveät kukat ovat tavallisesti yksittäin. Tummanpunaiset, matalasti lanttokärkiset terälehdet ovat huomattavasti verholehtiä pidempiä. Verikurjenpolvi kukkii Suomessa kesä-heinäkuussa. Hedelmykset ovat karvaisia.
Kasvin veri-nimi tulee verikurjenpolven heleästä syysväristä.
Verikurjenpolvea kasvaa lähes koko Euroopassa Islantia, pohjoista Fennoskandiaa ja Pohjois-Venäjää lukuun ottamatta. Sitä tavataan myös Kaukasuksen alueelta. Pohjois-Amerikassa laji ei ole alkuperäinen. Suomessa verikurjenpolvea kasvaa Etelä- ja Lounais-Suomessa Uudeltamaalta Varsinais-Suomeen. Erityisen runsas laji on Ahvenanmaalla.
Verikurjenpolvi on tyypillinen kuivien paikkojen kasvi. Sitä kasvaa kivisillä rinteillä, kuivilla niityillä ja paahteisilla kallioilla. Laji on kalkinsuosija.
Verikurjenpolvea viljellään myös koristekasvina. Laji leviää toisinaan puutarhoista luontoon.
Suurherttuan palatsi (Heidelberg)
Suurherttuan palatsi () on palatsimainen rakennus saksalaisessa Heidelbergin kaupungissa, Baden-Württembergissä. Se sijaitsee Heidelbergin Karlplatz-aukion laidalla. Rakennuksen on suunnitellut ranskalaissyntyinen arkkitehti Louis Rémy de la Fosse. Palatsin rakennustyöt alkoivat vuonna 1717 ja päättyivät vuonna 1719. Vuonna 1805 rakennuksesta tuli Badenin suurherttuan palatsi. Rakennus rakennettiin alun perin barokin tyylisuuntaa mukaillen, mutta myöhemmin sen ulkonäköä muokattiin uudelleen klassiseen tyyliin. 1920-luvulta lähtien rakennusta on käyttänyt Heidelbergin tiedeakatemia.
Jesuiittakirkko (Heidelberg)
Jesuiittakirkko on roomalais-katolinen kirkkorakennus saksalaisessa Heidelbergin kaupungissa, Baden-Württembergissä. Se sijaitsee Heidelbergin vanhankaupungin alueella. Rakennus edustaa arkkitehtoonisesti barokin tyylisuuntaa. Kirkon rakennustyöt aloitettiin vuonna 1712 arkkitehti Johann Adam Breuningin johdolla. Kirkontorni rakennettiin vuosina 1868-1872.
Tulkki
Tulkki on henkilö, joka tulkkaa yhdellä kielellä kerrottua (puhuttua tai viitottua) sanomaa toiselle kielelle. Tulkkaus on moninainen kognitiivinen, muistiin liittyvä prosessi. Tulkin tarvitsee aktiivisesti kuunnella puhuttua sanomaa, muodostaa siitä tulkintansa ja välittää sanoma puheena eteenpäin. Lisäksi tulkilta vaaditaan monia muita taitoja. Tulkin tarvitsee tietää varsin hyvin missä tilanteessa on, kuka puhuu, kenelle, miten ja mitä. Tulkki tekee suuren osan työstään ennen varsinaista tilaisuutta valmistautuen tulkkaukseen.
Tulkkaustilanteita on lukuisia. Osassa niistä on tarkoituksenmukaista, että puhuja pitää puheenvuoronsa ensin kokonaan tulkin tehdessä muistiinpanoja puheesta oman muistinsa tueksi, jonka jälkeen tulkki toistaa kerrotun sanoman kohdekielellä. Tällaista tulkkausta kutsutaan konsekutiivitulkkaukseksi.
Joskus puolestaan on tarkoituksenmukaista, että tulkkaus toteutetaan ilman muistiinpanojen tekemistä alkuperäisen puheen kanssa samanaikaisesti. Tätä kutsutaan simultaanitulkkaukseksi.
Asioimistulkki voi olla mukana esim. viranomaisen ja maahanmuuttajan välisissä asiointitilanteissa.
Seuraavien termien johdonmukainen käyttö on tarpeen, sillä tulkkausta kuvailtaessa tarvitaan niitä kaikkia eri merkityksissä:
Suomen laissa viitataan sanalla tulkinta molempiin viimeksi mainituista, kuitenkin eri yhteyksissä ilman sekaannuksen vaaraa.
Hyvän tulkkeen edellytyksenä on, että tulkki tekee onnistuneen tulkinnan, ja osaa välittää tämän lopulliselle kuulijalle. Kuulija tekee tulkkeesta tietenkin oman tulkintansa, joka ihanteellisessa viestintätilanteessa on sama kuin se, mitä puheen pitäjä halusikin sanoa. On myös huomattava, että vaikka tulke olisi täydellinen niin puhujan ja kuulijan tulkinta siitä, mitä puhuja sanoi, voi joka tapauksessa olla erilainen. Ihmiset ymmärtävät toisensa päivittäin monissa yhteyksissä väärin ja tulkattu viestintä ei tee tässä poikkeusta.
Tulkkeja koulutetaan Suomessa yliopistoissa, joko käännöstieteen oppiaineessa tai monikielisen viestinnän ja käännöstieteen koulutusohjelmassa (tai vain muutaman johdantokurssin verran osana jonkin kielen ja kulttuurin opintoja). Tulkkauksen opetusta tarjotaan ainakin Joensuussa, Tampereella ja Vaasassa. Lisäksi Turussa tarjotaan jo maisteriksi valmistuneille konferenssitulkin erikoistumiskoulutusta. Viittomakielentulkkeja koulutetaan ammattikorkeakouluissa. Viittomakielentulkkien ohella on myös kirjoitustulkkeja.
Marc Worden
David Marc Worden (s. 5. kesäkuuta 1976 Toronto, Ontario) on kanadalainen näyttelijä.
Hän aloitti uransa synnyinkaupungissaan Torontossa, näytellen teattereissa ja televisiossa. Vuonna 1990 Worden muutti Yhdysvaltoihin töihin Walt Disney-yhtiöön ja asuu nykyisin Los Angelesissa. Hän on uransa aikana esiintynyt enimmäkseen vierailevissa näytelmä- ja äänirooleissa televisiosarjoissa, kuten Tie Avonleaan, Avaruus 2063, Felicity, Batman of the Future, The Zeta Project, NYPD Blue, Mullan alla ja Teen Titans. Worden oli myös mukana kolmessa Marvelin tuottamassa animaatioelokuvissa Rautamiehenä ja on dubannut englanniksi anime-elokuvan "Ihania päiviä".
Rautamiehen rooliin hän päätyi elokuvan Ultimate Avengersin myötä, johon Worden alun perin koe-esiintyi Kapteeni Amerikan roolia varten. Roolin mentyä Justin Grossille hän kokeili vielä Thorin roolia, mutta ei saanut sitäkään kuulostamaan ääniroolittajien hakemaksi ääneksi. Elokuvan projektissa mukana ollut Craig Kyle halusi vielä Wordenin kokeilevan Tony Starkin roolia, jonka hän myös onnistui saamaan.
Doves
Doves on brittiläinen, Manchesterista lähtöisin oleva rockyhtye. Yhtyeen kokoonpanon muodostavat veljekset Jez Williams ja Andy Williams sekä Jimi Goodwin. Yhtyeen 2000-luvun alussa julkaistut albumit "The Last Broadcast" ja "Some Cities" nousivat Ison-Britannian albumilistan ykköspaikalle. Dovesin neljäs studioalbumi "Kingdom of Rust" julkaistiin 6.4.2009.
Manny Ayulo
Manny Ayulo (20. lokakuuta 1921 Burbank, Kalifornia – 16. toukokuuta 1955 Indianapolis, Indiana) oli yhdysvaltalainen kilpa-ajaja. Hän kuoli Indianapolis 500:n harjoituksissa 1955.
Indianapolis 500 oli osa Formula 1 -sarjaa 1950-1960, ja kaikki ajajat, jotka osallistuivat kilpailuun, jäivät tilastoihin Formula 1 -kuljettajina. Manny Ayulo ajoi viidesti Indy 500:ssa, 1949, 1951, 1952, 1953 ja 1954, ja oli kerran jaetulla kolmannella sijalla Jack McGrathin kanssa. Hän sai sijoituksestaan 2 MM-pistettä.
Fairlight CMI
Fairlight CMI (Computer Music Instrument) oli ensimmäinen digitaalinen syntetisaattori-sampleri. Laitteen suunnittelivat Fairlight-yhtiön perustajat Peter Vogel ja Kim Ryrie 1978. Siinä käytettiin kahta mikroprosessoria, jotka alkuperäisissä malleissa olivat 8-bittisiä Motorola 6800- ja uudemmissa versioissa 16-bittisiä 68000-siruja.
Fairlight CMI nousi suosioon 1980-luvun alkupuolella. Se kilpaili markkinoista lähinnä New England Digitalin Synclavierin kanssa. Laajassa mittakaavassa Fairlight CMI:tä käyttäneitä artisteja ovat olleet muun muassa Peter Gabriel, Kate Bush ja Jean-Michel Jarre.
Äl’ yli päästä perhanaa
Äl’ yli päästä perhanaa on vuonna 1968 valmistunut Matti Kassilan ohjaama elokuva. Käsikirjoituksen tekivät Kassila ja Kari Kyrönseppä.
Kassila palasi elokuvaohjauksen pariin viiden vuoden tauon jälkeen. Elokuva valmistui aikana, jolloin televisio oli jo alkanut syödä kotimaisen elokuvan yleisöä. Kassila halusi tällä elokuvalla kommentoida elokuvan kriisiä. Vain yhden elokuvan tehneen tuotantoyhtiö Matti Kassila & co:n osakas oli muun muassa liikemies Heikki Tavela, joka rahoitti elokuvan.
Elokuvan yleisömenestys oli vuoden 1968 heikoimpia, vaikka sitä markkinoitiin tehokkaasti, ja se tuotti suuret tappiot. Kinoklubin televisiosarjassa, jossa ohjaaja Matti Kassila, Markku Pölönen ja tuottaja Markus Selin listasivat omia epäonnistuneita elokuviaan ja syitä epäonnistumiseen, Kassila piti elokuvaa yhtenä huonoimmista ohjauksistaan.
Tarina kertoo kosteissa illanistujaisissa pidetystä elokuvan suunnittelupalaverista, jossa mukana ovat kirjailija Yki-Mustonen, säveltäjä Järvi, lyhytelokuvaohjaaja Jyrki Kytösalo vaimoineen ja tuottaja Arvi Mattila ideoineen. Suurin osa elokuvasta koostuu kolmesta itsenäisestä jaksosta, jotka kuvaavat palaveri-illan aikana syntyneitä elokuvaideoita. Ensimmäisen aiheena on kenraali Johan August Sandels ja Koljonvirran taistelu, toisessa kieltolain aikainen pirtun salakuljetus ja kolmannessa nykyaikaan tai lähitulevaisuuteen sijoittuva tv-äänestyksenä järjestettävä Suomen presidentinvaali. Matti Kuusla esiintyy viimeisessä jaksossa cameoroolissa.
Paula Talaskiven ("Helsingin Sanomat") mukaan elokuvassa on ideoita, mutta siitä puuttuu lajityypin, parodian, kepeys, ja siksi se epäonnistuu. Myös Erkka Lehtola ("Aamulehti") löysi siitä hyvää, esimerkiksi huumorista. Hänen kokonaisarvionsa mukaan elokuva ei kuitenkaan ole onnistunut, ja kritiikkiä saivat niin kuvaus, musiikki kuin näyttelijätkin. Heikki Eteläpää ("Uusi Suomi") löysi elokuvan valopilkut nimenomaan sen alkupuolelta. Pertti Lumirae ("Päivän Sanomat") luonnehti sitä pitkäksi elokuvaksi laajennetuksi tv-sketsiksi. Yrjö Kemppi ("Ilta-Sanomat") sen sijaan hehkutti elokuvaa miltei sen kaikilta osatekijöiltä. Dialogi oli hänen mukaansa ”notkeimpana mitä kotimainen elokuva on puhunut”.
Televisioesityksen yhteydessä esittämässään arviossa Leena Virtanen ("Helsingin Sanomat") arvioi, etteivät nimekkäät näyttelijät ja vierailijat pelasta elokuvaa. Parodia ei toimi.
Melchior von Hatzfeldt
Melchior von Hatzfeldt (oik. Melchior, Hatzfeldtin kreivi) (20. lokakuuta 1593, Altenkirchen – 9. tammikuuta 1658, Powitzko, Sleesia) oli keisarillisen armeijan marsalkka vuosina 1632–46 ja taisteli keisarillisessa armeijassa lähes koko kolmikymmenvuotisen sodan. Hän hävisi ruotsalaisille Wittstockin (1636) ja Jankovin (1645) taistelut.
Hatzfeldt sai hengellisen koulutuksen diakoniksi. Kolmikymmenvuotisen sodan puhjettua hän kuitenkin liittyi Ferdinand II:n keisarilliseen armeijaan vuonna 1620. Vuonna 1625 hän siirtyi Albrecht von Wallensteinin alaisuuteen ja 1632 hänestä tuli eversti. Wallensteinin murhan jälkeen 1634 Hatzfeldt siirtyi Matthias Gallasin armeijaan ja hänet ylennettiin 1635 keisarillisen armeijan marsalkaksi.
Yhdistyneen saksilais-keisarillisen armeijan komentajana Hatzfeldt hävisi ruotsalaisille Wittstockin taistelun 4. lokakuuta 1636. Hänellä oli miesylivoima, mutta Johan Banérin uhkarohkea 11 kilometrin koukkaus Hatzfeldtin selustaan ratkaisi taistelun. Pakoon lähtenyt armeija tuhottiin seuraavan päivän aikana.
Uudestaan Hatzfeldt kohtasi ruotsalaiset Jankovin taistelussa 1645, tällä kertaa vastassa oli Lennart Torstensson. Ruotsalaiset voittivat taistelun ja keisarilliset menettivät koko tykistönsä ja puolet miesvahvuudestaan, Hatzfeldtin itsensäkin jäädessä vangiksi. Hänet kuitenkin vaihdettiin pian vapaaksi. Hän jätti keisarin palveluksen vuonna 1646, mutta kutsuttiin takaisin vuonna 1657 taistelemaan Puolaan hyökänneitä ruotsalaisia vastaan Pohjan sodassa.
Nicholas Katzenbach
Nicholas DeBelleville Katzenbach (s. 17. tammikuuta 1922 k. 8. toukokuuta 2012) oli yhdysvaltalainen lakimies ja poliitikko. Hän toimi vuosina 1965–1966 maansa oikeusministerinä ja sen jälkeen vuoteen 1969 nyttemmin lakkautetussa "aliulkoministerin" virassa.
Katzenbach syntyi Philadelphiassa, Pennsylvaniassa, ja toimi vuosina 1956–1960 Chicagon yliopiston lainprofessorina.
Antôn Nguyễn Văn Thiện
Antôn Nguyễn Văn Thiện (13. maaliskuuta 1906 – 13. toukokuuta 2012) oli vietnamilainen roomalaiskatolinen piispa.
Nguyễn Văn Thiện vihittiin papiksi 20. helmikuuta 1932 ja nimitettiin Vinh Longin hiippakunnan johtoon 24. marraskuuta 1960. Piispaksi vihkiminen seurasi 22. tammikuuta 1961. Pääkonsekraattorina toimi Pierre Martin Ngô-Dinh-Thuc, jota avustivat Jean Cassaigne ja Thaddée Anselme Le Huu Tu. Nguyễn Văn Thiện osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän erosi tehtävistään Vinh Longin piispana 12. heinäkuuta 1968, jolloin hän sai nimityksen Hispellumin titulaaripiispaksi. Hän eli 106-vuotiaaksi.
Karen Marie Moning
Karen Marie Moning (s. 1964 Cincinnati, Ohio) on yhdysvaltalainen kirjailija. Hänet tunnetaan romanttisista kirjoistaan, joissa on yliluonnollisia piirteitä (mm. aikamatkustaminen).
Moning on suorittanut Bachelor-tutkinnon yhteiskunta- ja oikeusalalta Purduen yliopistossa. Useiden käsikirjoitusten jälkeen kustantamo Bantam Dell julkaisi kirjan Beyond the Highland Mist. Sen jälkeen useat hänen kirjoistaan ovat olleet bestseller-listoilla ja saaneet alan ehdokkuuksia sekä palkintoja.
Moning ja hänen aviomiehensä vihittiin jouluna 2005.
Uppsalan linna
Uppsalan linna on linna Uppsalan kaupungissa, Ruotsissa. Linna on nykyisin Uppsalan läänin maaherran residenssi.
Kuningas Kustaa Vaasa aloitti linnan rakennustyöt vuonna 1549. Hänen poikansa jatkoivat rakennustöitä.
Vuosina 2002-2003 linnan julkisivut kunnostettiin ja linna sai Carl Hårlemanin suunnitteleman väriskaalan 1740-luvulta. Hårlemanin lisäksi linnaan ovat kädenjälkiään jättäneet arkkitehdit Henrik von Cöllen, Paul Schütz, Franciscus Pahr ja Antonius Watz.
Linnassa on pidetty esimerkiksi kuningatar Kristiinan kruunustaluopumistilaisuus 1654 ja useita valtiopäiviä. Ulrika Eleonoran kruunajaiset 1719 olivat viimeiset linnassa pidetyt.
Veikko Karppinen
Veikko Karppinen (s. 30. tammikuuta 1986 Kajaani) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta osaa pelata myös laidassa. Karppinen on pelannut yhteensä 230 SM-liigan runkosarjaottelua Oulun Kärpissä tehopistein 10+22=32. Jäähyminuutteja on kertynyt 117. SM-liigan pudotuspeleissä hän on pelannut yhteensä 16 ottelua tehden yhden maalin sekä keräten kaksi jäähyminuuttia. Karppisen vahvuuksiin kuuluu tasaisuus kaikilla osa-alueilla ja heikkouksiin tasapaksuus sekä luistelu.
Karppinen on Kajaanin Hokin oma kasvatti. Hän pelasi jo B-juniori-ikäisenä kolme Mestis-ottelua kaudella 2003–2004. Karppinen siirtyi seuraavaksi kaudeksi 2004–2005 Oulun Kärppien A-nuoriin. Hän oli tehoilla 12+22=34 joukkueen toiseksi paras pistemies Juhamatti Aaltosen jälkeen. Karppinen oli koko A-nuorten SM-liigan pistepörssin yhdeksäs JYPin Jouni Virpiön ja HPK:n Petteri Wirtasen kanssa. Kesällä 2006 hänet nostettiin Kärppien SM-liigarinkiin, muttei debytoinut liigassa vielä kaudella 2005–2006. Karppinen pelasi vielä A-nuorissa ja oli Kärppien paras pistemies tehoilla 20+20=40. Hän voitti keväällä 2006 A-nuorten SM-hopeaa. Karppinen oli runkosarjan pistepörssin viides Lukon Jussi Tapion kanssa. Hän pelasi kauden aikana myös neljä Mestis-ottelua Suomen alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa.
Maaliskuussa 2006 Karppinen teki Kärppien kanssa kolmivuotisen SM-liigasopimuksen. Hän pelasi tulokaskaudellaan 2006–2007 38 ottelua tehoin 2+2=4. Karppinen teki ensimmäiseen liigamaalinsa 20. tammikuuta 2007 Jyri Junnilan ja Mika Pyörälän syötöistä vierasottelussa Saimaan Palloa vastaan. Hän ei pelannut pudotuspeleissä, mutta voitti keväällä 2007 Suomenmestaruuden. Karppinen voitti sen myös kaudella 2007–2008.
Kaudella 2008–2009 Karppinen teki henkilökohtaisen yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 4+6=10. Hän kärsi alkukaudella olkapäävammasta ja haki pelituntumaa Hokista yhden ottelun verran syyskuussa 2008. Kauden päätteeksi Karppinen voitti SM-hopeaa. Hän kuitenkin pelasi enimmäkseen vielä nelossentterinä ja seuraavalla kaudella 2009–2010 Karppisen peliaika jäi myös vähäiseksi. Hän haki pelituntumaa Hokista yhteensä kymmenen ottelun verran.
Heinäkuussa 2011 Karppinen palasi kasvattajaseuraansa Hokkiin vuoden mittaisella sopimuksella ilman liigapykälää. Hän oli tehoilla 13+13=26 joukkueen paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Arttu Niskakankaan jälkeen. Maaliskuussa 2012 Karppinen teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Hokin kanssa.
Makarios
Makarios () on kreikkalainen nimi. Sen alkuperäinen merkitys on autuas, siunattu.
Kuuluisia Makarioksia:
Alte Synagoge
Alte Synagoge ("Vanha synagoga") on kulttuurinen kohtauspaikka ja muistomerkki Saksassa Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa Essenin kaupungissa.
Rakennus vihittiin käyttöön synagogaksi vuonna 1913 Essenin juutalaiselle yhteisölle. Tuolloin se tunnettiin nimellä "Neue Synagoge" (Uusi synagoga). Rakennuksen suunnittelusta vastasi arkkitehti Edmund Körner. Kristalliyönä, 9. marraskuuta 1938 synagoga sytytettiin tuleen ja se paloi pahoin. Toisen maailmansodan melskeistä synagoga selviytyi kuitenkin ilman merkittäviä vaurioita. Sitä ei kuitenkaan maailmansodan loputtua käytetty enää synagogana, vaan se seisoi käyttämättömänä Essenin kaupunkikeskustan rajalla.
Vuonna 1959 Essenin kaupunki hankki entisen synagogan haltuunsa, ja vuosina 1960-1961 siitä rakennettiin taideteollisuusmuseo. Tätä käyttötarkoitusta varten kaikki olemassa olleet synagogan elementit, kuten mosaiikit ja ornamentit poistettiin tai jätettiin uusien elementtien alle. Interiööri rakennettiin täysin uusiksi.
Nordrhein-Westfalenin osavaltion rahoituksen turvin rakennuksen alkuperäinen ilme niin sisältä kuin ulkoa palautettiin vuosina 1986-1988. Essenin selvinnyt juutalainen yhteisö käyttää nykyisin vuonna 1959 valmistunutta pienempää synagogaa.
Villa Hügel
Villa Hügel on rakennus saksalaisessa Essenin kaupungissa, Nordrhein-Westfalenissa. Aiemmin Kruppin teollisuussuvun residenssinä toiminut rakennus on nykyisin taidemuseona. Villa Hügelin rakennutti Alfred Krupp, ja se rakennettiin vuosina 1868-1872. Suvun residenssinä se toimi vuoteen 1945 asti. Taidenäyttelyiden lisäksi rakennuksessa järjestetään nykyisin myös konsertteja. Rakennuksen vierastalossa on nähtävillä Kruppin suvun historiallinen kokoelma.
Iolaos
Iolaos () oli kreikkalaisessa mytologiassa Ifikleen poika ja siten Herakleen veljenpoika.
Iolaos esiintyy Kalydonin metsäkarjun jahdissa sekä yhtenä argonauteista. Hän oli mukana vaununajajana Herakleen toisessa urotyössä, Lernan Hydran lyömisessä; Herakleen katkoessa Hydran päitä oli Iolaoksen poltettava palavalla soihdulla haava heti umpeen, jotta katkaistun pään tilalle ei kasvaisi kaksi uutta päätä. Tosin Eurystheus saattoi nyt hylätä teon, koska Herakles oli saanut ulkopuolista apua.
Kun Herakles oli vihdoin suorittanut kaikki kaksitoista tehtäväänsä, hän palasi Thebaan ja antoi vaimonsa Megaran puolisoksi Iolaokselle, ja nämä saavat tyttären Leipefilenen.
Tokugawa Iesada
Tokugawa Iesada (, 1824–1858) oli Japanin Tokugawa-shōgunaatin kolmastoista shōgun. Hän nousi shōguniksi Tokugawa Ieyoshin kuoltua, pian kommodori Matthew Perryn Japaniin saapumisen jälkeen. Iesada osoitti hallintoaikanaan kykenemättömyyttä tehokkaaseen johtamiseen ja hän oli kykyjensä puolesta epäpätevä hoitamaan shōgunin tehtäviä. Iesada toimi virassa vain viisi vuotta, vuodesta 1853 kuolemaansa vuonna 1858 saakka. Hän kuoli lapsettomana, joten hänen seuraajansa valittiin Tokugawan kadettisukujen joukosta. Iesadan jälkeen shōguniksi nousi Kiin kadettisukuun kuuluva Tokugawa Iemochi.
Usko, järki ja ihminen
Usko, järki ja ihminen on filosofi Sami Pihlströmin esseekokoelma, joka on julkaistu Suomalainen teologinen kirjallisuuseuran julkaisusarjassa vuonna 2001. Teos kokoaa yhteen kymmenen Pihlströmin uskonnonfilosofista artikkelia, jotka kaikki lähestyvät uskon ja järjen tai uskonnollisen ja tieteellisen ajattelun välistä ongelmallista suhdetta pragmatismin näkökulmasta. Pragmatismi ei Pihlströmin mukaan ratkaise uskon ja järjen välistä jännitettä, mutta sen tapa käsitellä tätä jännitettä on hänen mukaansa laiminlyöty uskonnonfilosofisessa keskustelussa. Pragmatismin näkökulmasta uskonnossa on ennen kaikkea kyse inhimillisestä toiminnasta.
Teoksen artikkelit ovat ilmestyneet eri yhteyksissä 1990-luvun jälkipuoliskolla erilaisissa filosofisissa ja teologisissa julkaisuissa sekä aikakauslehdissä, muun muassa "Tieteessa tapahtuu" -lehdessä.
Kirjassa käsitellään tunnettuja pragmatistisen uskontoajattelun edustajia, erityisesti yhdysvaltalaista William Jamesia (1842–1910), jonka uskonnollista kokemusta käsitteleviä ajatuksista on keskusteltu 1900-luvun alkuvuosista lähtien. Yleisesti Jamesin edustama pragmatismi on kuitenkin ollut vain sivujuonne uskontoa tai tiedettä (tai uskoa ja järkeä) koskevissa kiistoissa.
Aihetta käsitellessään Pihlström ei sanojensa mukaan halua puolustaa sen enempää ateismia kuin uskonnollista uskoa. Käsitellyt ongelmat ovat hänen mukaansa ainakin osittain riippumattomia siitä, katsotaanko ateismi vai teismi järkeväksi todellisuuskäsitykseksi. Pihlström katsoo olevansa sitoutumattoman tarkkailijan asemassa teologien ja uskonnon vastustajien välisessä kiistassa. Pihlström ei kuitenkaan hyväksy fideististä ajatusta, jonka mukaan tiedollinen ja uskonnollinen todellisuuskäsitys olisivat täysin riippumattomia toisistaan. Pihlström käsittelee erityisesti William Jamesin ja Hilary Putnamin pragmatistista uskontofilosofiaa.
Acoustic Live
Acoustic Live on brittiläisen synthpop-yhtye Erasuren Live Here Now -palvelun kautta julkaisema rajoitetun painoksen tupla-CD, joka sisältää Erasuren vuoden 2006 "Union Street" -albumin promootiokiertueella äänitetyn konsertin. Äänityspaikkana toimi Shepherds Bush Empire, Lontoossa. Kuten "Union Street" -levyllä, yhtye tulkitsee äänittellä vanhempia kappaleitaan country-tyylisesti, akustisen orkesterin säestämänä.
Albumi sisältää myös Elizabeth Strattonin kappaleen "Against My View", jota Erasure ei ole aiemmin levyttänyt.
Albumia ei noteerattu virallisilla levymyyntilistoilla, sillä se julkaistiin digitaalisesti Live Here Now -palvelun kautta ja CD-muodossa sen sai ainoastaan erikseen tilaamalla Mute Recordsin kautta.
Laajasalon kirkko
Laajasalon kirkko on vuonna 2003 käyttöönsä vihitty pääosin puinen kirkkorakennus Laajasalon kaupunginosassa Helsingissä. Sen suunnittelivat yhdessä arkkitehdit Kari Järvinen ja Merja Nieminen.
Kirkon julkisivu on patinoitua kuparilevyä ja vaakalaudoitusta. Rakenne nojaa puupalkkeihin. Rakennus on palkittu vuonna 2004 korkeatasoisesta puunrakentamisesta ja vuonna 2005 "Copper in architecture" -tunnustuksella.
Laajasalon kirkko on yksi Roihuvuoren seurakunnan kolmesta kirkosta. Laajasalon kirkko sijaitsee Laajasalon Yliskylän osa-alueella osoitteessa Reposalmentie 13.
Kirkon 22-äänikertaiset barokkiurut on valmistanut urkurakentamo Kögler Itävallassa.
Johnny Solinger
Johnny Solinger (s. 7. elokuuta 1966) on yhdysvaltalainen laulaja. Hänet tunnetaan parhaiten Skid Row -yhtyeestä, johon hän on kuulunut vuodesta 1999 lähtien. Hän on levyttänyt Skid Row’n kanssa studioalbumit "Thickskin" (2003) ja "Revolutions per Minute" (2006). Solinger on laulanut myös omaa nimeään kantavassa Solinger-yhtyeessä ja tehnyt yhden albumin The (Party) Dolls -yhtyeen kanssa.
Vuonna 1999 uudelleenperustettu Skid Row etsi laulajaa. Skid Row oli hajonnut vuonna 1996, kun valovomainen ja mahtipontinen vokalisti Sebastian Bach oli lähtenyt yhtyeestä. Solinger saapui koe-esiintymisiin, joissa hän lauloi yhtyeen kappaleet ”Monkey Business” ja ”Beat Yourself Blind”. Hänet valittiin yhtyeen uudeksi laulajaksi. Vuonna 2000 Skid Row pääsi kiertueelle Kissin kanssa. Kiertuetta kesti vuoteen 2002 saakka. Sen jälkeen yhtye aloitti uuden, neljännen studioalbuminsa äänitykset. Uusi albumi, "Thickskin", julkaistiin 5. elokuuta 2003. Albumi sai hyvät arvostelut, mutta monen fanin mielestä Solinger ei yltänyt karismaattisen Bachin tasolle. Yhtye aloitti uuden kiertueensa, Thickskin on the Roadin, jolla se kiersi esimerkiksi Poisonin ja Mötley Crüen laulajan Vince Neilin kanssa. Kiertueen päätyttyä vuonna 2005 yhtye suuntasi takaisin studioon. 24. lokakuuta 2006 julkaistu "Revolutions per Minute" -albumi sai myös hyviä arvioita, mutta jäi kuitenkin myynniltään edeltäjänsä varjoon. Yhtye aloitti jälleen kiertueen, joka kantoi nimeä Revolutions Per Tour.
Solinger asuu Texasissa. Kun Skid Row ei ole studiossa tai kiertueella, hän viettää aikaa kokkaamalla ja pelaamalla Xboxia. Solinger omistaa myös viinitilan, ja hänet tunnetaan innokkaana viinien harrastajana. Koska fanit arvostavat enemmän Solingerin edeltäjävokalistia, Sebastian Bachia joka vei Skid Rowia huomattavasti eteenpäin, Solinger on kertonut ymmärtävänsä täysin faneja. Hän on myös itse sanonut, että astui todella isoihin saappaisiin ja arvostaa Bachia enemmän Skid Row'n laulajana kuin itseään.
10 Hygiea
10 Hygiea (symboli:) on neljänneksi suurin tunnettu asteroidi ja on muodoltaan perunamainen. Hygiea on suurin hiilityyppisistä C-luokan asteroideista. Se kiertää Aurinkoa Marsin ja Jupiterin välisellä asteroidivyöhykkeellä. Hygiean löysi A. de Gasparis vuonna 1849. Pikkuplaneetta on nimetty Hygieia-jumalattaren mukaan. Hygiea oli yksi monista 1850-luvun tuntumassa löytyneistä asteroideista. Ensimmäisinä löytyneitä asteroideja oli pidetty planeettoina, mutta kun yhä uusia rupesi löytymään vuodesta 1845 (Astraea löytyi kyseisenä vuonna) lähtien kiihtyvällä tahdilla, niin ne menettivät pian asemansa.
Epäsäännöllisen asteroidin läpimitta on 500×385×350 km, massa
8,6 ± 0,7 ×10E19 kg ja tiheys 2,4. Hygieassa on 3 % asteroidivyöhykkeen massasta. Se kiertää Aurinkoa asteroidivyöhykkeen ulommalla puoliskolla radalla, jonka etäisyys on 3,137 AU, vaihdellen 2,773-3,507 AU:n välillä. Radan soikeus on 0,117 ja kaltevuus 3,841°. Kiertoaika on 2 032 päivää. Lämpötila pinnalla vaihtelee 164-247 kelvinin välillä.
511 Davida
511 Davida on suurehko asteroidi, joka kiertää
Aurinkoa 3,167 AU etäisyydellä Marsin ja Jupiterin välisellä asteroidien päävyöhykeellä. Pikkuplaneetan läpimitta on 325,1 kilometriä ja se on hiilipitoista C-tyyppiä. Sen löysi R. S. Dugan vuonna 1903.
Davidan arvioitu massa 3,6E19 kiloa on noin 1,3 prosenttia asteroidivyöhykkeen massasta.
Asteroidin absoluuttinen kirkkaus on 6,22 ja pintalämpötila noin 160 kelviniä. Ennen nimeämistään pikkuplaneetta tunnettiin tunnuksella 1903 LU.
Kannelmäen kirkko
Kannelmäen kirkko on 1. syyskuuta 1968 käyttöön vihitty, arkkitehtitoimisto Marjatta ja Martti Jaatisen suunnittelema kirkkorakennus Kannelmäen osa-alueella Kaarelan kaupunginosassa luoteisessa Helsingissä.
Kirkko on rakennettu vuosina 1967–1968 kutsukilpailun voittaneen suunnitelman mukaan. 30 metriä korkea, telttamaiseen muotoon rakennettu, julkisivultaan kuparilla verhoiltu katto peittää kirkkosalia. Kirkkoväen ylle muodostuu neliosaisen katon väliin jäävien ikkunoiden muodostama valon ja taivaan esilletuova risti.
Kirkon 29-äänikertaiset urut on valmistanut Kangasalan urkutehdas. Alttaritaulu on Hilkka Toivolan lasimaalaus Elämänpuu (1972).
Kirkkoa käyttävät sekä Kannelmäen seurakunta että ruotsinkielinen Petrus församling.
Kannelmäen seurakunnan virasto- ja kerhotilat sijaitsevat matalammassa siipirakennuksessa.
Kirkko on vuodesta 2010 lähtien kuulunut Museoviraston arvokohteiksi luokittelemien, valtakunnallisesti merkitävien rakennettujen kulttuuriympäristöjen listalle.
Mirabeau vanhempi
Victor de Riqueti, Mirabeaun markiisi eli "vanhempi Mirabeau" (5. lokakuuta 1715, Pertuis – 13. heinäkuuta 1789) oli ranskalainen fysiokraatti, liberaali taloustieteilijä suuren Mirabeaun isä.
Mirabeau liittyi armeijaan vuonna 1728 ja kohosi lopulta kapteeniksi. Vuonna 1743 hän nai vauraan lesken. Hän tutustui Montesquieuhön, ja vetäydyttyään armeijasta hän kirjoitti ensimmäisen kirjansa "Testament Politique" (1747), seuraavana Montesquieulle omistettu "'Utilité des états provenciaux" (1750).
Vuonna 1756 Mirabeau kirjoitti taloustieteellisen kirjan "Ami des hommes au trait de la population". On väitetty, että siihen vaikutti ja ehkä kirjoittikin Quesnay, fysiokraattisen koulukunnan perustaja, mutta tuolloin Mirabeau ei ollut vielä tutustunut Quesnayhin, Madame de Pompadourin lääkäriin.
Vuonna 1760 kirjassaan "Théorie de l'impôt" hän hyökkäsi samalla kiihkolla kuin myöhemmin hänen poikansa verojärjestelmää vastaan. Hän joutui vankilaan ja sitten pakolaiseksi maatilalleen, jossa hän perusti lopullisesti fysiokraattien koulukunnan ja osti sille lehden "Journal de l'agriculture, du commerce, et des finances" (1765). Hänet tunnustivat johtavaksi poliittiseksi ajattelijaksi Toscanan ruhtinas Leopold, myöhempi keisari, ja Kustaa III.
Hän erosi vaimostaan vuonna 1762 mutta tämä haastoi hänet kymmenen vuotta myöhemmin oikeuteen asiasta, hävisi ensin mutta voitti sitten. Oikeudenkäynti tuhosi markiisin terveyden ja omaisuuden.
Mirabeausta käytettiin kutsumanimeä "ihmisen ystävä" teoksensa "L'Ami des Hommes" mukaan.
Teobromiini
Teobromiini (kreik. "theos", ’jumala’ ja "broma", ’ruoka’) (3,7-dimetyyliksantiini) on alkaloidi, jota on muun muassa kaakaopuun ("Theobroma cacao") siemenissä eli myös suklaassa. Se luokitellaan metyyliksantiineihin yhdessä samankaltaisten kofeiinin ja teofylliinin kanssa. Teobromiinin piristävä vaikutus on paljon heikompi kuin kofeiinin. Teobromiini on kofeiinia tehokkaampi diureetti eli virtsanerityksen määrää lisäävä aine.
Teobromiinia on kaakaopuun siementen lisäksi muun muassa matessa, teepensaan lehdissä, kolapähkinöissä sekä pieniä määriä arabiankahvissa.
Teobromiini eristettiin kaakaopuun siemenistä ensimmäisen kerran vuonna 1841. Myöhemmin Hermann Emil Fischer syntetisoi sitä ksantiinista.
HPLC-menetelmällä analysoituja teobromiinipitoisuuksia: raakakaakao n. 1,89 % (1 890 mg/100 g), tumma suklaa n. 0,46 % (460 mg/100 g), maitosuklaa n. 0,15 % (150 mg/100 g). Koska 12 % kofeiinista metabolisoituu teobromiiniksi ja kupillisessa kahvia on n. 100 mg kofeiinia, saa kupillisesta kahvia n. 12 mg teobromiinia.
Teobromiinilla on samankaltainen keuhkoputkia laajentava vaikutus kuin teofylliinillä, ja se saattaa siten lievittää hengenahdistusta esimerkiksi astmassa ja keuhkoahtaumataudissa tai parantaa muiden lääkkeiden hoitovastetta.
Teobromiinia on vuodesta 2010 lähtien myyty yskänlääkkeenä Etelä-Koreassa nimellä AnyCough. Käyttöä yskänärsytystä estävänä lääkkeenä on tutkittu vuodesta 2004, ja Euroopassa on käynnissä viimeinen tutkimusvaihe ennen lääkkeen hyväksyntää työnimellä BC1036. Lääkeyhtiöt Seek ja Pernix ovat huutokaupanneet reseptivapaan lääkkeen kansainvälisiä oikeuksia.
Runsaasti teobromiinia sisältävät tuotteet voivat olla vaarallisia tai jopa tappavia kotieläimille. LD50 painokiloa kohden on 300 mg koiralle ja 200 mg kissalle. Myös villieläinten on raportoitu kuolleen teobromiinimyrkytykseen. Myrkyllisyys johtuu teobromiinin hitaasta metaboliasta eläimissä. Koirilla puoliintumisaika on 17,5 tuntia; vakavissa tapauksissa myrkytysoireita voi olla jopa 72 tuntia. 20 kg painava koira voi saada myrkytysoireita syötyään 240 g tummaa suklaata. Kissoilla myrkytys voi esiintyä koiria pienemmillä annoksilla; kissoilla on kuitenkin pienempi halu syödä suklaata, koska ne eivät voi maistaa makeaa.
Kaukokäyttölaite
Kaukokäyttölaite on laite, jolla voidaan käyttää radiota etäältä. Koska kenttäradion sijainti voidaan suuntia ja sen käyttäjää kohtaan voidaan kohdistaa tulta, on järkevää viedä kenttäradio sähkömagneettisen säteilynsä vuoksi paljastavine antenneineen etäälle, jotta mahdollinen yhteyden katkaisemiseen tähtäävä radion tuhoaminen tai tuhoamisyritys ei vahingoita radiota päivystävää käyttäjää. Hyvä etäisyys esimerkiksi epäsuoralta kranaatinheittimistön tai kenttätykistön tulelta voi olla 50 metriä.
Mikäli myös kenttäradio halutaan suojata, kaivetaan se poteroon maan sisälle suojaan epäsuoralta tulelta, mutta sateen mahdollisuuden ja epäpuhtauden vuoksi se voidaan asettaa poterossa puusta tehdylle telineelle, jolloin se ei joudu suoraan kosketukseen poteron maan kanssa. Myös käyttäjä voi olla omassa poterossaan.
Radioon kiinnitetty kaukokäyttölaite ja radiota mahdollisesti kaukokäyttävä kenttäpuhelin yhdistetään usein parikaapelilla.
Yleisesti Suomen puolustusvoimissa käytössä olevissa pataljoonaradioissa LV 217:ssä ja LV 217M:ssä kaukokäyttölaiten liitetään radioon MIL-C-55116-audioliittimen avulla.
Marssiantenni
Marssiantenni on kannettavan kenttäradion kaikkein heikkotehoisin, mutta maastokelpoisin antenni. Se on lyhyt piiska-antenni joka koostuu kourun muotoon taivutetuista metallisäleistä. Muotoilun ansiosta se taipuu ja palautuu suoraksi taivutuksen jälkeen. Varustepussissa sitä säilytetään taitettuna. Sen varren tyvessä on taivutettava jatkos, mikä mahdollistaa antennin vääntämisen eri asentoihin heikon kuuluvuuden parantamiseksi tai asentoon, mikä ei haittaa maastoutumista, ryömimistä tai syöksymistä. Ellei marssiantennia taivuteta, on sen suuntakuvio ympyränmuotoinen.
Marssiantennia tehokkaampi antenni on normaaliantenni
Taistelijapari
Taistelijapari on kahden sotilaan muodostama kokonaisuus. Tilanteessa, jossa taistelijapari ei liity partioon tai ryhmään, johtaa taistelijaparia toinen sotilaista, joka on määrätty vanhemmaksi. Näin on esimerkiksi parivartiossa yleensä öiseen aikaan.
Taistelijaparin sotilaat tukevat toistensa taistelua tulellaan ja liikkeellään, ja haavoittumistilanteessa antavat ensiavun. Taistelijaparissa miehistöarvoiset johtavat toisiaan.
VHF-radio
VHF-radio, jota on pääasiallisen käyttötarkoituksensa vuoksi kutsuttu myös puheradioksi, on radio, joka vastaanottaa tai lähettää ja vastaanottaa VHF-taajuudella.
VHF-radioita ovat esimerkiksi:
HF-radio, joka toimii HF-alueella on sanottu pääasiallisen käyttötarkoituksensa mukaan sähkötysradioksi. Ohjelmistoradiossa voidaan tietokoneohjelman avulla yhdistää kumpikin radiotyyppi, ja tieto voidaan välittää sanomalaitteesta tai mikrofonista pakettiradiomuodossa datana.
Meri-VHF on merenkulussa käytetty lyhyen kantaman radioyhteysjärjestelmä. Meri-VHF-laitteen avulla voi muodostaa suoran radioyhteyden toiseen alukseen (laiva tai vene) tai rannikkoradioasemaan. Meri-VHF-radiopuhelimia voidaan käyttää myös viranomaistoiminnassa, kuten meripelastuksen, satamien ja luotsien viestinnässä.
Järjestelmä on kansainvälinen, ja pääperiaatteiltaan samanlainen meri-VHF-verkosto kattaa suuren osan maailman yleiseen liikenteeseen varatuista rannikkoalueista.
Meri-VHF-laitteen hallussapitoon ja käyttöön tulee olla hyväksytty lupakirja. Alukseen kiinteästi asennettava laitetta saa käyttää vain aluksessa, ja käyttöön myönnettyä radiolupaa tulee säilyttää lähettimen läheisyydessä (aluksen radiolupa). Lupa voidaan myöntää myös liikuteltavalle meri-VHF-laitteelle. Meri-VHF-lähettimen käyttämiseksi laitteesta vastuullisen henkilöllä tulee olla vähintään Rannikkolaivurin radiotodistus (SRC, short range certificate). Muut aluksessa olevat henkilöt voivat käyttää meri-VHF:ää lupakirjan haltijan välittömässä valvonnassa.
Meri-VHF:n on ollut osa kansainvälistä meriturvallisuuden viestijärjestelmää, ja laitteen radiokanava 16 on perinteisesti ollut hätäkanava. Tämän hätäkanavan kuuntelua jatketaan Suomessa, vaikka kauppamerenkulussa on siirrytty jo uuteen maailmanlaajuiseen merenkulun hätäviestijärjestelmään (GMDSS, Global Maritime Distress and Safety System).
Huvialuksien siirtymisaikataulua uuteen hätäjärjestelmään ei ole säädelty yhtä täsmällisesti. Osa aiemmista meri-VHF-lähettimistä voidaan päivittää uuteen järjestelmään sopiviksi tai korvata uudella, esimerkiksi DCS-ominaisuudella varustetulla meri-VHF-puhelimella.
Suhoi Su-24
Suhoi Su-24 (, ) on alun perin neuvostoliittolainen kääntösiipinen rynnäkkökone. Se oli Neuvostoliiton kehittynein joka sään rynnäkkökone ja ensimmäinen itäblokin kone, jossa oli integroitu digitaalinen navigaatio- ja asejärjestelmä. Konetta rakennettiin noin 1 400 kappaletta, ja se on yhä Venäjän ilma- ja merivoimien käytössä. Muihin käyttäjiin lukeutuvat Iranin, Ukrainan, Azerbaidžanin, Valko-Venäjän ja Uzbekistanin ilmavoimat.
Koneen siivet kääntyvät neljään eri asentoon: 16 astetta nousua ja laskua varten, 35 ja 45 astetta normaaliin lentoon ja maksimikääntö 69 astetta. Kone pystyy saavuttamaan 1,35-kertaisen äänennopeuden eli korkealla 1 600 km/h.
Su-24:n kiinteä aseistus on yksi 23 millimetrin konetykki, ja kahdeksaan siipiripustimeen on kiinnitettävissä 8 000 kiloa aseistusta. Tavallisesti Su-24 varustetaan kahdella R-60-ilmataisteluohjuksella itsepuolustustarkoituksiin. Ilmasta maahan -aseistus koostuu yleensä yhdistelmästä laser- ja tv-ohjattuja ohjuksia, laserohjattuja pommeja tai tutkaan hakeutuvia ohjuksia. Kone voi myös kuljettaa ohjaamattomia pommeja tai rakettikasetteja, ylimääräisiä tykkejä tai taktisia ydinaseita.
Konetyypin seuraajaksi on määritelty Suhoi Su-34. Se on nopeampi, ja yltää yli 1 900 km/h nopeuteen, joka on melkein kaksi Machia. Su-34:n suurin asekuorma on sekin noin 8 000 kiloa, eli edeltäjää vastaava.
The Road
The Road voi tarkoittaa: