hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Riski
Riski tarkoittaa, että johonkin tavoittelemisen arvoiseen asiaan liittyy myös mahdollisuus negatiivisesta lopputuloksesta. Arkikielessä riskiä käytetään synonyymina epäonnistumisen tai uhan todennäköisyydelle. Turvallisuuden näkökulmasta riski tarkoittaa onnettomuuden todennäköisyyden ja seurausten yhdistelmää. Matemaattisesti riski on kielteisen lopputuloksen todennäköisyys kerrottuna sen aiheuttamilla menetyksillä.
Sana riski tulee latinan sanasta "risicare", joka merkitsee karin tai karikon kiertämistä.
Taloudellinen riski merkitsee esimerkiksi sijoituksesta saatavan palautuksen odottamatonta vaihtelua tai volatiliteettia. Menestyvä liiketoiminta perustuu riskienhallinnalle, (laskelmoitujen riskien ottamiselle), jonka keinoja on esimerkiksi vakuutus.
Jäännösriski on jäljellejäävä riski, jota ei voida tai haluta poistaa. Sitä voidaan myös kutsua hyväksytyksi riskiksi tai riskiksi, joka ollaan valmiita ottamaan.
Arkikielessä jäännösriski on sama asia kuin riski. Ottamalla riski hyväksytään se ajatus, että päätöksestä voi seurata jokin negatiivinen seuraus.
Tieteellisessä tai ammatillisessa merkityksessä alkuperäistä riskiä pienennetään riskienhallinnan menetelmillä, kunnes jäljellä oleva riski on niin pieni, että se voidaan hyväksyä. Todellisessa maailmassa riskiä ei koskaan pystytä täysin poistamaan, mutta jäännösriski voi olla lähes olematon.
Osmo Tiililä
Osmo Antero Tiililä (3. maaliskuuta 1904 Tampere – 16. joulukuuta 1972 Helsinki) toimi Helsingin yliopiston dogmatiikan professorina 1939–1967. Hän oli paitsi professori ja tutkija myös tuottelias kirjoittaja ja suosittu kristillinen puhuja, joka kokosi suuret kuulijajoukot. Hänen kiinnostuksensa tutkijana suuntautui erityisesti herätysliikkeisiin. Hän oli pidetty luennoitsija, mutta myös vaativa opettaja, jota pelättiin. Yleisesti häntä pidettiin aikakautensa vaikuttavimpana opettajana Helsingin yliopiston teologisessa tiedekunnassa.
Sotien jälkeisenä aikana Tiililästä tuli kirkon konservatiivisen opposition teräväsanainen johtaja, kiistelty hahmo ja kirkon ankara arvostelija. Hän arvosteli kirkkoa hengellisen tehtävän laiminlyömisestä ja keskittymisestä yhteiskunnallisiin kysymyksiin.
Tiililä vastusti voimakkaasti Suomen luterilaisen kirkon maallistumista ja kärjisti vastalauseensa eroamalla kirkosta syksyllä 1962. Tapaus herätti suurta huomiota julkisuudessa, sillä kirkkoon kuulumaton dogmatiikan professori ja tulevien pappien opettaja ei ollut tavallinen tapaus.
Tiililän "Johdatus teologiaan" (1968) on vanhauskoisen luterilaisuuden perusteoksia.
Osmo Tiililän isä oli Tampereen yhteiskoulun rehtori Kaarlo Tiililä. Hänen veljenpoikansa on Nokia Oy:n osastopäällikkö (eläkkeellä) ja taiteilija Paul Tiililä.
Tähtien turvatit
Tähtien turvatit (alkuteos: "Planeternas skyddslingar", myöhemmin "Stjärnornas kungabarn") on Zacharias Topeliuksen osittain allegorinen historiallinen romaani, jonka tapahtumat sijoittuvat kuningatar Kristiinan valtakaudelle. Teos on julkaistu 1889, ja se jäi Topeliuksen viimeiseksi romaaniksi.
Muuttokyyhky
Muuttokyyhky ("Ectopistes migratorius") on sukupuuttoon kuollut kyyhkylaji, jonka arvioidaan olleen aikoinaan maailman runsaslukuisin lintulaji.
Muuttokyyhky oli melko kookas ja enimmäkseen harmaa. Sen rinta oli ruskehtava ja vatsapuoli valkea.
Muuttokyyhkyt elivät Pohjois-Amerikassa, missä ne liikkuivat valtavissa parvissa. Nämä parvet saattoivat olla jopa puolitoista kilometriä leveitä ja 500 kilometriä pitkiä. Ne pesivät Pohjois-Amerikan Kalliovuorten itäpuolisissa metsissä, Yhdysvaltojen koillis- ja Kanadan itäosissa. Talveksi ne muuttivat etupäässä Yhdysvaltojen eteläosiin, toisinaan myös Meksikoon tai Kuubaan.
Vielä 1800-luvun alussa muuttokyyhky oli maailman yleisin lintulaji; tuolloin sen kannaksi arvioitiin vähintään 10 miljardia yksilöä, ja joka toinen pohjoisamerikkalainen lintu oli muuttokyyhky. Niitä alettiin käyttää halpana ruokana orjille ja köyhille, mikä johti suurimittaiseen metsästykseen. Vuosien 1800–1870 välillä muuttokyyhkykanta taantui hitaasti, mutta vuosina 1870–1890 kannassa tapahtui katastrofaalinen romahdus. 1890-luvulla yritettiin säätää metsästystä rajoittavia asetuksia, mutta se oli liian myöhäistä eikä laji kyennyt enää toipumaan. Viimeinen varma havainto luonnonvaraisesta muuttokyyhkystä tehtiin Ohiossa vuonna 1900 ja viimeinen vangittu yksilö, nimeltään "Martha", kuoli vuonna 1914 Cincinnatin eläintarhassa, jossa se oli elänyt viimeiset 14 vuotta.
Kurikan rautatieasema
Kurikan rautatieasema () oli liikennepaikka Suomen rataverkolla Kurikan kaupungissa Etelä-Pohjanmaan maakunnassa. Liikennepaikka sijaitsee rataosalla eli niin kutsutun Suupohjan radan varrella. Asemarakennus ja ratapiha sijaitsevat Kurikan keskustan ja Mosselokaupungin välissä.
Henkilöliikenne rataosuudella on lopetettu 1960-luvulla, mutta asemalla oli tavaraliikennettä ja siellä myytiin VR:n matkalippuja vielä 1990-luvulla. Myöhemmin liikennepaikka toimi vielä junien kohtaamispaikkana. Asemarakennus on nykyisin yksityisomistuksessa, ja se on kunnostettu alkuperäistä ulkonäköä kunnioittaen. Rakennuksessa toimii nykyään ruokaravintola.
Liikennepaikka poistui Ratahallintokeskuksen liikennepaikkarekisteristä 3. kesäkuuta 2007 voimaan tulleen uuden liikennepaikkaluettelon myötä.
Laukauksia viulukotelossa
Laukauksia viulukotelossa (KRÄLP 40 / KRÄKCD 40) on suomalaisen Miljoonasade-yhtyeen toinen studioalbumi. Se julkaistiin 24. helmikuuta 1988.
Kaikki kappaleet sanoittanut Heikki Salo.
Tatu Pekkarinen
Taavetti ”Tatu” Pekkarinen (6. joulukuuta 1892 Kuopio – 4. heinäkuuta 1951 Helsinki) oli kuopiolainen laulusanoittaja, kirjailija ja elokuvakäsikirjoittaja. Pekkarinen tunnetaan ennen kaikkea iskelmä- ja kuplettisanoittajana, jonka tunnetuimpia sanoituksia ovat muun muassa ”Väliaikainen”, ”Kaunis Veera”, ”On lautalla pienoinen kahvila”, ”Nikkelimarkka”, ”Soita Humu-Pekka” ja ”Tää on vain maailmaa”. Pekkarinen lauloi omia kuplettilaulujaan myös levylle 1920-luvun lopulla.
Pekkarinen kirjoitti 1940-luvulla useita romaaneja (muun muassa "Purnunpohjan kultajuhlat" vuonna 1944 ja "Maailman kasvot" vuonna 1945) sekä elokuvakäsikirjoituksia, kuten "Kaksi Vihtoria" (1939), "Kaunis Veera eli Ballaadi Saimaalta" (1950) ja "On lautalla pienoinen kahvila" (1952).
Pekkarinen käytti tuotannossaan myös salanimiä Ilmari Mäkitie, R. Kainulainen, Reino Raudus, Samu Kirjala ja Erkki Salama (Matti Jurvan kanssa).
Pekkarinen on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.
Omalla nimellä:
Nimimerkillä "Ilmari Mäkitie":
Kehämestari
Kehämestari, oikealta nimeltään Maynard Tiboldt on Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä rikollinen, Rikosten Sirkuksen johtaja ja toinen Kehämestarin nimeä käyttänyt hahmo. Ensimmäinen, Kuoleman Kehämestari oli Maynardin isä, Fritz Tiboldt. Stan Lee ja Steve Ditko loivat molemmat. Kehämestarien ensiesiintyminen tapahtui "Hulk"-lehden numerossa 3.
Suomessa Kehämestari esiintyi ensimmäisen kerran "Marvel Sagan" numerossa 5 (1990).
Itävaltalaisen Tiboldtien suvun ylläpitämä perhesirkus oli vanha, maineikas yritys, jonka suvun vesa, natsiimielinen Fritz Tiboldt peri 1930-luvulla.
Toisen maailmansodan aletuua natsi-Saksan tiedustelupalvelu pyysi Tiboldtia tekemään kiertueen Amerikkaan. Kiertueen todellinen tarkoitus kuitenkin oli toimia suojana valtion virkamiehiä murhaaville salamurhaajille. Kapteeni Amerikka vangitsi Tiboldtin, jota alettiin kutsua Kuoleman Kehämestariksi, ja uhka lopetettiin. Fritz passitettiin takaisin kotimaahansa.
Sodan jälkeen Tiboldt ja hänen vaimonsa Lola onnistuivat jatkamaan Sirkuksensa toimintaa. Samalla he kouluttivat pojastaan Maynardista jatkajaa perheyritykselle. Natsimieliset kuitenkin murhasivat Fritzin ja hänen vaimonsa kostoksi pariskunnan todistuksista sotaoikeudenkäynneissä.
Fritzin poika, Maynard Tiboldt päätti jatkaa isänsä työtä ja siirtää sirkuksensa Yhdysvaltoihin, kauas Saksasta. Huolimatta ahkerista ponnisteluistaan Maynardin sirkus jäi suurten kaupallisten viihdyttäjien varjoon.
Kehämestarilla ei ole varsinaisia supervoimia. Hänen voimansa piilee hänen silinterissään, jossa piilee Punakallon keksintöön, Nullatroniin perustuva hypnotisoiva kiekko.
Marraskuu (kappale)
”Marraskuu” on Miljoonasateen kappale albumilta "Laukauksia viulukotelossa" (1987). Kappale kertoo suomalaisen miehen ikävästä marraskuun aikana ja miehen jäämisestä yksin kun tyttöystävä on jättänyt. Suomen Ääni- ja kuvatallennetuottajat ÄKT ry (nyk. Musiikkituottajat ry) palkitsi ”Marraskuun” Emma-palkinnolla vuoden 1987 parhaana iskelmänä.
Kappale julkaistiin singlenä (KRÄKS 116) syyskuussa 1987. Sen B-puolena oli ”Posliinikukka”.
Ayacucho
Ayacucho on Perussa sijaitsevan Ayacuchon alueen ja Huamangan provinssin pääkaupunki. Vuoden 2017 väestönlaskennassa kaupungissa asui 211 279 asukasta. Sen asukasluku on kasvanut nopeasti 2000-luvulla, sillä vuoden 2007 väestönlaskennassa asukasluku oli alle 150 000. Kaupunki sijaitsee noin 2 700 metriä merenpinnan yläpuolella. Ayacucho tunnetaan lukuisista kirkoistaan ja uskonnollisista juhlallisuuksista pääsiäisenä.
Ayacucho perustettiin 25. huhtikuuta 1540 nimellä San Juan de la Frontera de Huamanga. 15. helmikuuta 1825 Simón Bolívarin määräyksestä kaupungin nimeksi muutettiin Ayacucho. Abimael Guzmánin johtaman Loistava polku -järjestö syntyi Ayacuchossa 1970-luvulla.
Cerro de Pasco
Cerro de Pasco on kaupunki Perussa. Vuonna 2007 siellä asui 66 860 asukasta. Se sijaitsee 4 333 metriä merenpinnan yläpuolella ja on suurimpia niin korkealla sijaitsevia kaupunkeja. Cerro de Pasco on Pascon alueen pääkaupunki ja sen talous perustuu kaivosteollisuuteen. Kaupungista on rautatieyhteys Limaan.
Korkeudesta johtuen lämpötila kaupungissa vaihtelee -5 ja 10 celsiusasteen välillä.
Semanttinen verkko
Semanttinen verkko on 1950-luvulta lähtien kehitelty tietämyksen esittämistapa. Rakenteena semanttisella verkolla tarkoitetaan suunnattua graafia, jonka pisteet edustavat käsitteitä ja kaaret käsitteiden välisiä semanttisia suhteita. Semanttisia verkkoja käytetään esimerkiksi sanastojen esittämiseen tietokoneella käsiteltävässä muodossa. Semanttisten verkkojen tutkimus on osa tekoälytutkimusta. Niitä käytetään myös kielitieteessä sekä sanastotyössä ja sanaston tutkimuksessa.
Semanttisten verkkojen esittämät kytkennät voivat olla moniselitteisiäkin ollakseen silti hyödyllisiä ihmisen käytössä tietorakenteissa navigoitaessa. Tällaisia ovat esimerkiksi asiasanastot ja tesaurukset, jotka käyttävät muutamaa semanttista relaatiota (esimerkiksi laajempi termi, suppeampi termi, rinnakkaistermi, käytä, korvaa termin).
Semanttisia verkkoja voidaan käyttää sellaisten loogisten esitystapojen kuin Charles S. Peircen kehittämien eksistentiaaliverkkojen tai John F. Sowan käsiteverkkojen kuvaamisessa. Semanttisten verkkojen ilmaisuvoima vastaa ensimmäisen kertaluvun predikaattilogiikkaa. Tällaisilla ankarammin määritellyillä semanttisilla verkoilla voidaan tehdä deduktiivista päättelyä. Joissakin automaattisissa päättelyjärjestelmissä käytetään verkkoteorian tarjoamia mahdollisuuksia.
Semanttiset verkot sovellettiin tietokoneille Cambridgen yliopiston kieltentutkimusyksikössä (Cambridge Language Research Unit) vuonna 1956. Richard H. Richensin tutkimuksen tarkoituksena oli kokeilla luonnollisten kielten kääntämistä semanttisen välikielen avulla. 1960-luvun alussa Robert F. Simmons kehitteli semanttisia verkkoja System Development Corporation -yrityksessä Kalifornian Santa Monicassa. M. Ross Quillianin vuonna 1966 esitelty työ on ollut merkittävä semanttisten verkkojen jatkokehittelyssä. 
Käsitekarttoja voidaan pitää semanttisten verkkojen hyvin vapaamielisenä sovelluksena. Käsitekarttojen avulla ei yleensä voida suorittaa muodollista päättelyä, mutta ne kuvaavat käsitteiden välisiä suhteita luovuutta edistävällä tavalla.
Esimerkiksi tekstin tai esityksen suunnittelu käsitekartan avulla antaa mahdollisuuden tuoda siinä esiintyviä käsitteitä ja teemoja esiin siinä järjestyksessä kuin ne tulevat mieleen. Käsitteiden välisten suhteiden pohtiminen ja ilmaiseminen käsitekartassa puolestaan tuo esiin eri mahdollisuuksia kytkeä käsitteet ja esityksen näkökulmat toisiinsa. 
1960-luvulta 1980-luvulle kehitettiin ajatuksia semanttisten suhteiden esittämisestä linkkeinä osana hypertekstin rakennetta. Linkkiä edusti semanttisen verkon kaari (edge) ja linkit kytkivät toisiinsa käsitteitä edustavia solmuja (node, vertex). HTML- ja XML-merkintäkieliin on pyritty yhdistämään tyypiteltyjen linkkien avulla kuvattuja merkityssuhteita eli luomaan semanttista verkkoa.
Runar Schildt
Ernst Runar Schildt (26. lokakuuta 1888 Helsinki – 29. syyskuuta 1925 Helsinki) oli suomenruotsalainen kirjailija. Hänen kirjojaan on käännetty ruotsin ja suomen lisäksi ainakin englanniksi ja ranskaksi.
Schildtin ensimmäinen kirja, novellikokoelma nimeltä "Den segrande Eros" ilmestyi 1912. Schildt kirjoitti yhteensä 33 novellia, joista 25 julkaistiin seitsemässä novellikokoelmassa. Novelleista muun muassa ”Aapon”, ”Hirsipuumiehen” ja ”Varpusen suudelman” pohjalta on tehty elokuvia. Elokuvia on yhteensä seitsemän.
Schildt opiskeli Helsingin yliopistossa estetiikkaa ja nykykansain kirjallisuutta, taidehistoriaa ja pohjoismaista historiaa. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1910. Hän oli alkuun töissä yliopiston kirjastossa ja ohjaajana Ruotsalaisessa teatterissa. Hän toimi kirjallisuuskriitikkona ja kääntäjänä. Vuonna 1915 hänet valittiin Holger Schildtin kirjankustantamon kirjallisuuspäälliköksi. Yhtiö julkaisi myös hänen omat teoksensa.
Schildt teki itsemurhan syksyllä 1925. Sen taustalla olivat huono taloudellinen tilanne, masennus ja kyvyttömyys kirjoittaa, mikä johtui äärimmäisestä itsekritiikistä.
Toimittaja Christoffer Schildt ja taidehistorioitsija ja kirjailija Göran Schildt olivat hänen poikiaan. Helsingissä on ollut Runar Schildtin puisto vuodesta 1955 ja Schildtinpolku 1976.
Chiclayo
Chiclayo on perulainen kaupunki, maan pohjoisilla rannikkotasangoilla. Kaupungin asukasluku on noin 600 000 ja sen koko on noin 170 neliökilometriä. Espanjalainen pappi perusti kaupungin vuonna 1560 intiaanikylänä. Nykyään se on Perun neljänneksi suurin kaupunki.
Kaupunki sijaitsee hedelmällisessä laaksossa ja sillä on vahva maanviljely. Chiclayossa tuotetaan muun muassa riisiä, sokeriruokoa ja puuvillaa. Kaupunki on nykyään myös tärkeä kauppapaikka.
Chiclayo on tunnettu arkeologisista kohteistaan, kuten Túcume, Batán Grande ja Huaca Rajada. Kaupungin lähellä on Lambayeque, jossa on moderni Tumbas Reales -museo, joka kertoo Señor Sipanin hautakaivauksista ja -löydöistä.
Chiclayon lähellä on Pimentelin suuri hiekkaranta kalastajalaitureineen sekä Santa Rosan kalastussatama.
Marzi Nyman
Markus ”Marzi” Nyman (s. 12. tammikuuta 1979 Lohja) on suomalainen kitaristi, joka on esiintynyt useiden eri kokoonpanojen kanssa, muun muassa Nylon Beatissa vuosina 1999–2001, Hemma Beastissä, UMO Jazz Orchestrassa, Husbandissa, Iiro Rantala New Triossa ja GG Caravanissa. Hän aloitti opinnot Sibelius-Akatemian jazz-osastolla vuonna 1998. Nyman valittiin vuonna 2003 Pori Jazzin vuoden taiteilijaksi.
Nyman soitti pianoa kymmenen vuotta, ennen kuin alkoi varsinaisesti soittaa kitaraa. Hän harjoitteli kitaransoittoa Jarmo Saaren opetuksessa Tapiolan lukion musiikkilinjalla. Lukioikäisenä hän soitti jo Nylon Beatin taustayhtyeessä. Nyman sai medianäkyvyyttä esiintyessään Joonas Hytönen Show’ssa Lenni-Kalle Taipaleen yhtyeen vakiojäsenenä.
Nyman on säveltänyt musiikkia elokuviin, kuten "Keisarikunta", jonka soundtrackilla hän myös johti orkesteria Hänen muita sävellyksiään ovat Tapiola Sinfonietalle tehty "Sähkökitarakonsertto" ja Lahden urkuviikoille tilattu "Konsertto uruille, sähkökitaralle, jousikvartetille, alppitorvelle ja Harley-Davidson moottoripyörälle".
Nyman julkaisi sooloalbuminsa vuonna 2006. "Marzi"-levyllä hänen kanssaan soittavat basisti Harri Rantanen ja rumpali Anssi Nykänen, jotka ovat Nymanin kanssa esiintyneet kokoonpanossa Marzi Nyman trio. Albumilta julkaistiin singlenä kappale ”Outo tyttö”. Positiivisesti vastaanotettu albumi kävi korkeimmillaan Suomen virallisen albumilistan 17. sijalla Nyman valittiin vuonna 2012 Espoo Big Bandin vakituiseksi kapellimestariksi.
Joissakin kokoonpanoissa kuten GG Caravan Marzi on vaikuttanut myös säveltäjänä.
Marzi Nymanin isä on suomalainen kirjailija ja rovasti Hannu Nyman. Äiti on kirjailija Maija Nyman. Markuksella eli Marzilla on kaksi veljeä, vanhempi veli Juhana ja nuorempi veli Matias.
Chinese Nights
Chinese Nights on Sleepy Sleepersin albumi.
Side A
Side B
Tämä levy on Alma-tädin illuusio -levyn englanninkielinen versio.
Jari Pullinen
Jari Pullinen (nyk. Jari Erik Fleischer) (s. 1958 Tampere) eli Kiduttaja-Pullinen on suomalainen huumerikollinen. Lempinimensä hän sai 1980-luvulla Tampereella, jossa Pullinen aloitti liigansa kanssa velkojen perintää. Pullisen liiga oli tunnettu raaoista perintätavoista. Myöhemmin Pullisen liiga toimi Ruotsissa, jossa Pullinen johti hyvin väkivaltaisesti huumeliigaansa. Pullinen uhkaili ja pahoinpiteli liigan muita jäseniä pakottaakseen heidät mukaan ryöstöihin. Pullinen tuomittiin teoistaan 13 vuoden vankeusrangaistukseen.
Pullinen vapautui Kestilän varavankilasta vuonna 1994. Hän jäi huumeliigansa kanssa samana vuonna kiinni amfetamiinin ja heroiinin salakuljettamisesta Amsterdamista Suomeen. Kesäkuussa 1995 Pullisen huumeliigan jäseniä tuomittiin Helsingin käräjäoikeudessa pitkiin vankeusrangaistuksiin. Pullinen ja Jan Anton Raittila saivat pisimmät tuomiot, 12 vuotta vankeutta. Kysymyksessä on toistaiseksi Suomen rikoshistorian pisimmät huumetuomiot.
Kesäkuussa 2004 Pulliselle luettiin Tampereen käräjäoikeudessa syyte murhayrityksestä. Syyttäjän mukaan Pullinen tarjosi 25-vuotiaalle pirkkalalaismiehelle suojelua velkojaa vastaan ja suunnitteli velkojan murhahankkeen.
Lokakuussa 2016 Fleischer tuomittiin törkeästä huumausainerikoksesta, kahdesta pahoinpitelystä, yllyttämisestä pahoinpitelyyn, törkeän kiristyksen yrityksestä ja huumausainerikoksesta yhteensä kahdeksaksi vuodeksi vankeuteen. Hänen kaikkien tuomioidensa yhteispituus on jo 44 vuotta.
Angela Daigle-Bowen
Angela Daigle-Bowen (s. 28. toukokuuta 1976) on yhdysvaltalainen pikajuoksija.
Daigle-Bowen voitti 2005 maansa sisäratojen mestaruuden 60 metrin juoksussa. Samana vuonna hän oli Yhdysvaltain 4 x 100 metrin viestijuoksujoukkueessa Helsingin MM-kisoissa, joissa joukkue voitti maailmanmestaruuden.
Alma tädin illuusio
Alma tädin illuusio on Sleepy Sleepersin albumi, joka on ilmestynyt vuonna 1983.
Levystä tehtiin myös englanninkielinen versio, joka julkaistiin nimellä Chinese Nights.
Sleepy Sleepers Sings Elvis
Sleepy Sleepers Sings Elvis on Sleepy Sleepersin albumi. Albumin kappaleet ovat humoristisia, suomenkielisiä cover-versioita Elvis Presleyn kappaleista.
Elisa Stadion
Elisa Stadion (alkuperäiseltä nimeltään Hietalahden jalkapallostadion, ) on Vaasassa Hietalahdessa sijaitseva jalkapallostadion, joka avattiin vuonna 1936. Stadionin uusi osa avattiin 2016. Stadion toimii Veikkausliigassa pelaavan VPS:n sekä Kakkosessa pelaavan VIFK:n kotikenttänä. Stadionin kapasiteetti on 6 005.
Hietalahden jalkapallostadion on rakennettu vuonna 1936. Vanha stadion kävi läpi perusteellisen peruskorjauksen vuonna 1995, jolloin stadion sai niin kentän lämmitys- kuin automaattisen kastelujärjestelmänkin. Samalla kenttää ympäröineet juoksuradat poistettiin ja kenttä pyhitettiin ainoastaan jalkapallokäyttöön. Seuraava parannus oli asianmukainen valaistus, joka saatiin valmiiksi kaudelle 1998. Stadionin kapasiteetti kauteen 2015 asti oli 4 500 paikkaa, joista 1 300 oli katettuja istumapaikkoja.
Heinäkuussa 2015 Hietalahdessa alkoi laajennustyö, jonka osana rakennetaan U-muotoinen uudisosa ja stadion saa 4 600 katettua istumapaikkaa lisää. Vanha katettu pääkatsomo, joka on Museoviraston suojelema, ja pelikenttä jäävät paikoilleen. Rakennuskustannuksiksi on arvioitu 16,5 miljoonaa euroa. Syyskuussa 2015 stadionin nimioikeudet myytiin Elisalle kuudeksi vuodeksi noin 900 000 eurolla. Uusi stadion avattiin heinäkuussa 2016.
Hietalahden yleisöennätys, 6 040 katsojaa, on maaottelusta Suomi–Neuvostoliitto, joka pelattiin 19. heinäkuuta 1972. Kotimaisten sarjojen ennätys, 5 987 katsojaa tuli ottelussa VPS - SJK 10.8.2016. Edellinen ennätys, 5 902 katsojaa syntyi aiemmin vuonna 2016 Veikkausliigan ottelusta VPS–FC Lahti.
Konserttikäytössä Elisa Stadionin yleisöennätys on 23.7.2016 järjestetyn Vaasa Festival -tapahtuman 6800 katsojaa. Tapahtuman pääesiintyjänä oli Tom Jones
Thiodolf Rein
Karl Gabriel Thiodolf Rein (28. helmikuuta 1838 Helsinki – 18. marraskuuta 1919 Helsinki) oli suomalainen filosofi, yliopistomies ja poliitikko.
Thiodolf Reinin isä oli historian professori, valtiopäivämies ja yliopiston rehtori Gabriel Rein ja äiti Sedig Edla Ekbom. Rein kirjoitti ylioppilaaksi 1853 ja valmistui filosofian maisteriksi 1860. Hän väitteli tohtoriksi 1869 aiheesta "Om kunskapens möjlighet". Vuonna 1869 hänet nimitettiin filosofian professoriksi J. V. Snellmanin jälkeen; Rein jatkoi luontevasti Snellmanin työtä sekä idealistisen koulukunnan edustajana että suomenmielisen politiikan kannattajana. Hän oli professorina vuoteen 1900. Rein perehtyi tuotannossaan erityisesti sielutieteeseen eli psykologiaan, mutta hänen tutkimustyönsä jäi keskeneräiseksi. Vuonna 1873 perustettiin Reinin aloitteesta Filosofinen yhdistys eli nykyinen Suomen filosofinen yhdistys.
Politiikassa Rein kuului fennomaanien maltillista ja vapaamielisempää siipeä edustaneeseen niin sanottuun Valvoja-ryhmään ja hän toimi Valvojan toimituksessa 1883–1897, josta vuodet 1885–1887 päätoimittajana. Hän oli säätyvaltiopäivillä aatelissäädyssä sukunsa edustajana 1872–1906 sekä kirkolliskokousedustajana 1898 ja 1903. Rein toimi yliopiston vararehtorina 1884–1887, rehtorina 1887–1896 ja määräaikaisena sijaiskanslerina 1896–1903 sekä 1906–1910. Hän pyrki aluksi sovittelemaan Suomeen ja yliopistoonkin kohdistuneita yleisvaltakunnallistamispyrkimyksiä, mutta päätyi ensimmäisen sortokauden aikana kannattamaan perustuslaillista suuntausta. Tämän vuoksi kenraalikuvernööri Nikolai Bobrikov erotti hänet sijaiskanslerin tehtävästä vuonna 1903 ja tilalle nimitettiin myöntyväisyyslinjaa edustanut J. R. Danielson. Olojen muututtua Rein sai kuitenkin palata tehtäväänsä vuonna 1906. Myöhempinä vuosinaan hänen katsottiin olevan lähellä nuorsuomalaisia.
Rein muistetaan myös kirjoittamastaan kaksiosaisesta Snellmanin elämäkerrasta, joka ilmestyi 1895 ja 1900. Hän kirjoitti myös Leo Mechelinin elämäkerran. Hän sai useita arvonimiä, viimeisimpänä todellisen valtioneuvoksen arvon vuonna 1899.
Reinin puoliso vuodesta 1864 oli Hedvig Sofia Maria Florin (k. 1907). Heidän lapsiaan olivat historian professori Gabriel Rein ja kreikan kirjallisuuden professori Edvard Rein.
Otto Ohlendorf
Otto Ohlendorf (4. helmikuuta 1907 – 7. kesäkuuta 1951) oli saksalainen Sicherheitsdienstin korkea-arvoinen upseeri ja oikeustieteen tohtori. Toisen maailmansodan aikana hän toimi muun muassa Einsatzgruppe D:n komentajana.
Ohlendorf syntyi tilanomistajan poikana Hoheneggelsenissa lähellä Hildesheimia Saksassa. Hän liittyi kansallissosialistiseen puolueeseen vuonna 1925 (jäsennumero 6 531) ja puolueen taistelujärjestö SS:ään vuonna 1926 (jäsennumero 880). Ohlendorf opiskeli talous- ja oikeustiedettä Leipzigissa ja Göttingenissä. Oikeustieteen tohtoriksi hän väitteli italialaisesta Pavian yliopistosta.
Alkuvuodesta 1936 SS-Hauptsturmführer Ohlendorf nimitettiin talousjohtajaksi turvallisuuspalvelu SD:hen. Toukokuussa 1936 hänet ylennettiin SS-Sturmbannführeriksi. Vuonna 1939 Ohlendorf sai SS-Standartenführerin arvon ja hänet nimitettiin RSHA:n alaisuudessa toimineen SD:n kotimaan osaston päälliköksi ("Leiter des Amtes III" ["Deutsche Lebensgebiete"]).
Kesäkuussa 1941 hänet käskettiin Einsatzgruppe D:n komentajaksi, toiminta-alueenaan Bessrabia, Bukovina, Etelä-Ukraina ja Krimin niemimaa. Ohlendorfin Einsatzgruppe toteutti muun muassa Simferopolin joukkomurhan joulukuussa 1941, jolloin yli 
14 000 ihmistä surmattiin. Uhreista suurin osa oli juutalaisia. Kesäkuun 1941 ja heinäkuun 1942 välisenä aikana Ohlendorfin joukot teloittivat noin 90 000 ihmistä. Einsatzgruppe D:n komentajana hän toimi heinäkuuhun 1942 asti, jonka jälkeen Ohlendorf jatkoi SD:n kotimaan osaston päällikön tehtäviään. Vuonna 1943 Ohlendorf nimitettiin elinkeinoministeriön alivaltiosihteeriksi, vastuualueenaan sodanjälkeisen talouden suunnittelu. Marraskuussa 1944 Ohlendorf ylennettiin kenraaliluutnantiksi ("SS-Gruppenführer und Generalleutnant der Polizei").
Otto Ohlendorf tuomittiin Nürnbergin oikeudenkäynneissä kuolemaan ja hänet teloitettiin Landsbergin vankilassa hirttämällä 7. kesäkuuta 1951.
Otto Ohlendorfin hahmo esiintyy Gerald Greenin kirjassa "Polttouhrit" ja teokseen perustuvassa samannimisessä televisiodraamassa.
Sidosryhmä
Yrityksen sidosryhmiä ovat kaikki tahot, joiden kanssa yritys on tekemisissä, joihin sen toiminta vaikuttaa ja jotka vaikuttavat sen toimintaan. Ilman sidosryhmiä yritys ei voi toimia. Erilaisia ryhmiä on yrityksen sisällä ja ulkopuolella.Sidosryhmäsuhteet ovat vuorovaikutussuhteita, eli panos–vastike –ajattelu. Esimerkiksi työntekijä – yritys:
Työntekijä antaa:
Yritys antaa:
Jokainen sidosryhmä haluaa mahdollisimman suuren hyödyn panostuksestaan (esimerkiksi hyvää palkkaa, lisää palkkaa)
Sidosryhmä -aiheeseen liitetään myös termit omistaja-arvo (shareholder value) sekä sidosresurssiarvo (stakeholder value), joka tarkoittaa sekä sidosryhmää että sidosresurssia.
Lehtinen Jarmo R.: Asiakkuusstrategininen hallitus, s.75. Gummerus 2009
Erich Kempka
SS-Sturmbannführer Erich Kempka (16. syyskuuta 1910 – 24. tammikuuta 1975) toimi Adolf Hitlerin autonkuljettajana vuodesta 1934 lähtien. Hän oli Allgemeine-SS:n jäsen numero #2803. Hän oli polttamassa Hitlerin ja Eva Braunin ruumiita valtakunnankanslian pihalla keväällä 1945.
Kempka syntyi Oberhausenissa nuorimpana kymmenestä lapsesta. Hän työskenteli mekaanikkona autojen valmistajana toimineelle DKW:lle. Saksan kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen hän liittyi 1. huhtikuuta 1930. Kaksi vuotta myöhemmin hän oli yksi SS-Begleit-Kommandon perustajista. Hän palveli Josef Terbovenin autonkuljettajana 29. helmikuuta 1932 saakka, kunnes hänestä tuli Hitlerin varakuljettaja.
Vuonna 1934 Kempka korvasi Julius Schreckin ja Emil Mauricen Hitlerin pääkuljettajana ja henkivartijana. Hän oli myös läsnä Ernst Röhmin pidätyksessä. Erich Kempka liittyi Lebensborn-seuraan 1. joulukuuta 1937. Hän myös sai Totenkopf-sormuksen Heinrich Himmlerilta. Hänen vaimonsa Gerda Daranowsky erosi ja nai kenraali Eckard Christianin, jonka kanssa oli sittemmin naimisissa aina vuoteen 1946. Nürnbergin oikeudenkäynnissä Kempka todisti nähneensä Martin Bormannin kuolleen puna-armeijan tulituksessa. Hän luonnehti myöhemmin Eva Braunia natsi-Saksan onnettomimmaksi naiseksi. Kempka vapautettiin 9. lokakuuta 1947.
Kempka esiintyi vuonna 1972 henkilöhahmona Mauri Sariolan kirjassa "Kolmannen valtakunnan kuningatar" ("Queen of the Third Reich"). Erich Kempka kuoli tammikuussa 1975 Freibergissä 64-vuotiaana.
Kempkan muistelmat ilmestyivät vuonna 1951 nimellä "Ich habe Adolf Hitler verbrannt" (ASIN B0000BK3ND, suomennettu nimellä "Minä poltin Adolf Hitlerin"). Ne julkaistiin uutena versiona vuonna 1975 nimellä "Die letzten Tage mit Adolf Hitler" (ISBN 3877250807).
Max von Laue
Max von Laue (9. lokakuuta 1879 – 24. huhtikuuta 1960) oli saksalainen fyysikko. Parhaiten von Laue tunnetaan ideastaan kiteisten aineiden tutkimisesta röntgensäteilyllä. Hän kehitti tälle röntgendiffraktiomenetelmälle myös teorian, jolla voitiin tulkita diffraktiokuvaajia ja saada tietoa aineiden kiderakenteista. Von Lauelle myönnettiin vuonna 1914 Nobelin fysiikanpalkinto röntgendiffraktion keksimisestä.
Max von Laue opiskeli matematiikkaa, fysiikkaa ja kemiaa useissa eri yliopistoissa suoritettuaan 1898 asevelvollisuuden. Hän aloitti opiskelut Strassburgin yliopistossa, mutta siirtyi sieltä ensin Göttingenin yliopistoon, sitten Münchenin yliopistoon ja lopulta 1902 Berliinin yliopistoon. Berliinissä von Lauen opettajana toimi professori Max Planck. Vuonna 1903 von Laue valmistui tohtoriksi.
Von Laue meni vuonna 1910 naimisiin Magdalena Degenin kanssa.
Von Laue työskenteli ja luennoi useissa yliopistoissa. Hänet nimitettiin fysiikan professoriksi Zürichin yliopistoon 1912. Vaihdettuaan yliopistoa muutamaan otteeseen hän kuitenkin jäi pidemmäksi aikaa Berliinin yliopiston fysiikan professorin virkaan vuodesta 1919 aina vuoteen 1943.
Uransa alkupuolella von Laue oli hyvin inspiroitunut Albert Einsteinin suhteellisuusteoriasta ja julkaisi monta tieteellistä artikkelia aiheesta vuosina 1907–1911. Hän myös julkaisi aiheesta kaksi kirjaa: yhden erityisestä suhteellisuusteoriasta 1912 ja toisen yleisestä suhteellisuusteoriasta 1921.
Von Laue muistetaan parhaiten röntgensäteilyä käsittelevästä työstään, joka julkaistiin 1912. Työ toi hänelle Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 1914. Hänen nimensä esiintyy muun muassa käsitteessä "Laue-kuva", joka tarkoittaa polykromaattisella röntgensäteilyllä otettua diffraktiokuvaa yksittäiskiteestä.
Vuonna 1932 von Laue esitti teoreettisesti miten kappaleen muoto vaikuttaa suprajohtavuuden katoamiseen suprajohteen ollessa magneettikentässä. Von Lauen esitettyä teoriansa kappaleen muodon vaikutuksesta kriittisen kentän suuruuteen, Walther Meissner teki merkittävän löydön, jonka mukaan suprajohteen sisällä ulkoinen magneettikenttä katoaa kokonaan, jos sen suuruus on alle kriittisen magneettikentän suuruuden.
Huhtikuussa 1960 von Laue loukkaantui vakavasti ajaessaan töihin, kun hän ajoi autollaan kolarin juuri kortin saaneen moottoripyöräilijän kanssa. Laue kuoli muutamia päiviä onnettomuuden jälkeen 80-vuotiaana.
Tehtaan kenttä
Tehtaan kenttä on Valkeakoskella 1. kaupunginosassa sijaitseva jalkapallostadion, joka avattiin vuonna 1934. Stadion toimii Ykkösessä pelaavan FC Hakan kotikenttänä. Stadionin kapasiteetti on 3 200 katsojaa.
Nykyisistä katsomoista Kivikatsomo on rakennettu vuonna 1960, Puukatsomo vuonna 1996 ja Päätykatsomo 2001. Valot Tehtaan kentälle saatiin ensimmäisen kerran jo vuonna 1960, mutta ne purettiin 15 vuotta myöhemmin. Nykyiset valot pystytettiin vuonna 1998. Vuosina 1975 ja 2001 Haka oli jonkin aikaa evakossa Apian kentällä, kun Tehtaan kentällä tehtiin mittavia remontteja. Vuoden 2001 remontissa kentän alle asennettiin lämmitysjärjestelmä.
Kentän reunoilla oli aluksi juoksuradat, jotka kuitenkin poistettiin. Nykyään kenttä on tarkoitettu vain jalkapallokäyttöön. Yksi kentän katsomoista paloi taannoin maan tasalle paikallisten nuorten murtoyrityksen seurauksena. Turman positiivisena seurauksena paikalle rakennettiin kuitenkin uusi, entistä ehompi katsomorakennus lähemmäs nurmea.
Stadionin katsomot ympäröivät kenttää kolmelta sivulta ja erikoisuutena voidaankin mainita ainoalta avoimelta sivustalta näkyvä Tervasaaren paperitehdas. Tehtaan kenttää ympäröi Eriksonin puisto. Tehtaan kentän kunnossapitovastuu on 1.3.2011 alkaen kaupungin liikuntatoimella, hallintovastuu FC Hakalla. Lisäksi puiston kunnossapito- ja hallintovastuu siirtyi 1.3.2011 alkaen Valkeakosken kaupungin liikuntatoimelle.
Tehtaan kenttä on yksi parhaimmin varustelluista suomalaisista jalkapallostadioneista: kentällä on 1 400 luxin valaistus ja sekä itse kenttä että pääkatsomokin ovat lämmitettäviä. Kolmessa katetussa katsomossa on yhteensä 3 200 kuppi-istuimin varustettua istumapaikkaa, jotka on sijoiteltu hyvin lähelle itse ottelutapahtumaa. Stadionilla on uudistetut sosiaali- ja myyntitilat. Lisäksi kentän läheisyydessä on kaksi tenniskenttää, sekä pieni nurmikenttäalue junioreille.
Tehtaan kentän yleisöennätys on peräisin Veikkausliigakaudelta 1999. Silloin FC Haka - HJK veti katsomoon 6 401 katsojaa.
Providencia (saari)
Providencia () on vuoristoinen saari, joka sijaitsee Karibialla Costa Rican ja Jamaikan puolivälissä. Vaikka saari on lähempänä Nicaraguaa, se kuuluu Kolumbialle ja on osa San Andrés, Providencia y Santa Catalinan departementtia. Saari on 7 kilometriä pitkä ja 3,5 kilometriä leveä, ja sen korkein kohta on 360 metriä merenpinnan yläpuolella. Vuoden 2005 väestönlaskennan mukaan siellä asui yli 4 100 ihmistä.
Providencialla oli 1630–1640-luvuilla varhainen puritaaniyhdyskunta, joka oli Massachusettsiin perustetun yhdyskunnan sisarsiirtokunta.
Saaren alkuperäinen väestö koostuu mustien orjien jälkeläisistä, jotka puhuvat äidinkielenään Jamaikan englantia mutta osaavat yleensä myös espanjaa. Vaikka Kolumbiasta tulleet siirtolaiset ovat lisänneet espanjan käyttöä Providencialla, he ovat yhä vähemmistönä saarella toisin kuin läheisellä San Andrésilla.
Saaren pohjoispuolella on 995 hehtaarin luonnonpuisto (), jonka pinta-alasta 905 hehtaaria on merta. Luonnonpuistossa on suojeltuja koralliriuttoja, mangrovemetsikköjä, McBeanin laguuni ja Tres Hermanos -atolli.
Subliminal Genocide
Subliminal Genocide on yhdysvaltalaisen yhden miehen black metal -yhtyeen Xasthurin viides studioalbumi. Levyn promoversio levisi Internetiin jo vuoden 2005 puolella, mutta levyn virallinen versio julkaistiin syyskuussa 2006 sisältäen lähes täysin erilaisen kappalelistan.
Satulahuopa
Satulahuopa on yleisnimike satulan alla käytettäville kankaan-, huovan- tai esimerkiksi lampaannahankappaleille, joiden tarkoitus on suojella satulaa hevosen hieltä. Satulahuopa on satulaa suurempi mutta voi olla joko satulan muotoiseksi leikattu tai niin kutsuttu neliöhuopa.
Huopa asetetaan satulan alle, hevosen selän ja satulan väliin. Satulahuovan tehtävänä on ehkäistä hien imeytymistä satulan toppauksiin. Vaikka satulan kanssa lähes poikkeuksetta käytetään huopaa, satula tulee valita sen mukaan miten se istuu hevosen paljaaseen selkään. Huovan tarkoitus ei ole korjata satulan istuvuuden mahdollisia puutteita, eikä niitä yleensä voi satulanhuovan avulla korjatakaan. Nykyisin yleisimpiä ovat tehdasvalmisteiset satulahuovat, mutta satulan alla voi käyttää myös esimerkiksi tavallista vilttiä. Tehdasvalmisteisissa satulahuovissa on yleensä täytteenä vaahtomuovia ja pintamateriaalina tikattu puuvillasekoitekangas tai vastaava.
Hiertymien eli lyöttymien välttämiseksi satulahuovan tulee aina olla ehjä ja puhdas. Huovan on oltava myös malliltaan ja materiaaliltaan sellainen, että se pysyy hyvin paikallaan eikä rypisty. Satuloinnin yhteydessä on kuitenkin aina tarkistettava, ettei huopa ole satulan alta rypyssä. Jos huopana käytetään sopivan kokoiseksi taiteltua vilttiä, ryppyjen välttämiseen on kiinnitettävä erityisen paljon huomiota.
Eurooppalaistyyppisiin satuloihin tarkoitetuissa huovissa on kankaiset (usein nyloniset) lenkit, joiden avulla huopa kiinnitetään satulaan, tavallisimmin vastinhihnoihin alus- ja satulasiiven välissä. Lännensatuloiden kanssa käytettävissä huovissa lenkkejä ei ole. Kouluratsastuskilpailussa käytetään aina valkoista satulahuopaa.
Taisto
Taisto on suomalainen miehen etunimi, joka lisättiin vuoden 1929 nimipäiväalmanakkaan pyrittäessä kehittämään entistä suomalaisempaa nimistöä.
Nimi oli tullut käyttöön jo 1800-luvun lopulla, ja sen syntyyn vaikuttivat toisaalta Suomen kansallinen itsenäisyystaistelu, toisaalta työväenliike.. Nimi on tullut suosituksi erityisesti Suomen vasemmistolaisissa piireissä, mihin lienee osaltaan vaikuttanut Internationaalin kertosäkeen sanat: "Tää on viimeinen taisto", sekä myös Suomen romanien keskuudessa. Nimen suomalaiskansallisesta taustasta huolimatta etunimen suosiota vähensi muun väestön keskuudessa sen leimautuminen maan poliittiseen kielenkäyttöön 1970-luvulta alkaen vakiintuneen kommunistisen taistolaisliikkeen (katso Taisto Sinisalo) nimeen.
Väestörekisterikeskuksen mukaan vuoden 1900-luvun alusta marraskuuhun 2017 mennessä etunimen Taisto on saanut 13 018 suomalaista miestä, joista hieman yli puolet on syntynyt 1940- ja 1950-luvuilla.
Taiston nimipäivää vietetään Suomessa 7. marraskuuta. Päivä on sama kuin Venäjän lokakuun vallankumouksen vuosipäivä.
Partakone
Partakone eli parranajokone on kone, jolla voi ajaa parran. Partakoneista useimmat toimivat sähköllä ja kuivaa ihoa vasten. Partakoneissa on leikkauksen korkeudensäätö, kuinka pitkäksi leikattu parta halutaan jättää. Korkeudensäätöön on olemassa myös lisäosia, jotka pitävät partakoneen terätason iholta kauempana muutaman senttimetrin verran.
Tunnettuja partakonemerkkejä ovat muun muassa Braun ja Philips.
Sähköiseen parranajoon liittyy koneen puhdistus parrasta parranajon jälkeen. Muussa tapauksessa leikkaavat terät tukkeutuvat irronneista partakarvan osista ja koneen toiminta estyy. Puhdistamista varten partakoneiden mukana toimitetaan puhdistusharja. Joissain malleissa puhdistusharjaa ei tarvita, koska partakarvat voi poistaa koneesta vesihanan alla.
Partaa voidaan leikata myös käsin partaveitsellä ja kertakäyttöisillä partahöylillä. Näillä menetelmillä käytetään apuna partavaahtoa tai vastaavaa kemiallista ainetta. Osassa partahöylistä on pieni paristolla toimiva moottori, joka tärisyttää terää.
Perustyyppejä on kolme: "pyöröterämalli", jossa terät kiertävät kiekon sisällä paikallaan pysyvää vastaterää vasten, "teräverkkomalli", jossa terät liikkuvat puolisylinterimäisen teräverkon alla, ja sivuttaisliikkeeseen perustuva ""keritsinmäinen"" malli, jota usein käytetään lähinnä parran rajaukseen.
Partakoneessa voi olla akku. Akkukäyttöisen partakoneen käyttö ei riipu sähkön saannista. Matkustuskäyttöön on olemassa myös paristokäyttöisiä partakoneita.
Erik Ågren
Erik Ågren (4. elokuuta 1924 Uusikaarlepyy – 12. maaliskuuta 2008 Korsnäs) oli suomenruotsalainen kirjailija ja entinen metallityöntekijä. Hänen esikoisromaaninsa "Sårad "("Haavoittunut") ilmestyi vuonna 1973, ja se kertoi sodan raakuudesta ja kirjailijan omista kokemuksista sodasta. Myöhemmät teokset käsittelivät muun muassa työläisiä, mutta hän kirjoitti myös lastenkirjan ("Sivs äventyr", 1984) ja runokokoelman. Lisäksi hän kirjoitti myös näytelmiä.
Kirjailijat Gösta Ågren ja Leo Ågren ovat hänen veljiään.
Beltwayn ampumistapaukset
Beltwayn ampumistapaukset tapahtuivat kolmen viikon aikana lokakuussa 2002 Yhdysvalloissa. Kaksi miestä, John Allen Muhammad ja Lee Boyd Malvo, surmasivat kymmenen ja haavoittivat vakavasti kolmea ihmistä AR-15-kiväärillä Washington DC:n lähistöllä, Baltimore-Washingtonin metropolialueen ympäristössä sekä Interstate 95:n varrella Virginiassa.
Myöhemmin on selvinnyt, että miehet olivat kuukautta aiemmin syyllistyneet Louisianassa, Alabamassa ja Georgiassa ryöstöön ja murhiin, joiden yhteydessä kuoli kolme ihmistä. Tätä aiemmin he olivat tappaneet kolme ihmistä Kaliforniassa, Arizonassa ja Texasissa. Kaiken kaikkiaan parivaljakko surmasi siis 16 ihmistä.
John Allen Muhammad sai kuolemantuomion osallisuudestaan. Lee Boyd Malvo tuomittiin elinkautiseen. Virginian osavaltio teloitti John Allen Muhammadin myrkkyruiskeella 10. marraskuuta 2009.
Live (AC/DC)
Live on australialaisen hard rock -yhtye AC/DC:n vuonna 1992 julkaistu livealbumi. Siitä julkaistiin kaksi CD:tä sisältävä tuplapainos samana vuonna. Albumi julkaistiin remasteroituna vuonna 2003 osana "AC/DC Remasters" -sarjaa.Vinyyli-LP sisältää samat kappaleet kuin .
AC/DC julkaisi samana vuonna albumista videon nimeltä "Live at Donington".
Se sisälsi seuraavat kappaleet:
Leo Ågren
Karl Leo Johannes Ågren (26. heinäkuuta 1928 Uusikaarlepyy – 7. kesäkuuta 1984 Tukholma, Ruotsi) oli suomenruotsalainen kirjailija, jonka veljet olivat Erik Ågren ja Gösta Ågren.
Ågren työskenteli latojana ensin Uudessakaarlepyyssä vuoteen 1948 saakka ja Pietarsaaressa vuosina 1951–1960. Myöhemmin hän muutti Ruotsiin ja oli Dagens Nyheter-lehden palveluksessa latojana 1964–1976.
Ågrenin esikoisromaani "Hunger i skördetid" käsitteli Pohjanmaan tilattoman väestön elämää. Hän kirjoitti myös torppariaiheisen "Kungsådern"-romaanitrilogian jonka tapahtumat ulottuivat 1700-luvun alusta vuoteen 1918.
To Violate the Oblivious
To Violate the Oblivious on yhdysvaltalaisen yhden miehen black metal -yhtye Xasthurin neljäs studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2004.
Moribund Cult -levy-yhtiö julkaisi levystä vuonna 2005 remasteroidun version, joka sisältää lisäkappaleen "Reflecting Hateful Energy". Perverted Taste -levy-yhtiö taas julkaisi albumista 500 kappaletta painetun tupla-LP:n, joka sisältää lisäkappaleen "At the Pagan Samhain", joka on alun perin Gravelandin kappale.
Scott Asheton
Scott Asheton (16. elokuuta 1949 – 15. maaliskuuta 2014) oli yhdysvaltalainen rumpali, joka tunnettiin parhaiten The Stooges -yhtyeestä. Asheton soitti The Stoogesin kaikilla albumeilla.
Scott Asheton syntyi Washingtonissa. 14-vuotiaana hän muutti perheensä mukana Ann Arboriin. Siellä Asheton tutustui veljensä Ronin kanssa Dave Alexanderiin ja Iggy Popiin. He perustivat vuonna 1967 The Stooges -rockyhtyeen. Ashetonista oli ensin tarkoitus tulla sen laulaja, mutta lopuksi hänestä tuli sen rumpali. Iggy Pop opetti Ashetonin soittamaan rumpuja. Ashetonin raju ja luja soittotyyli on ollut esikuvana ja mallina lukuisille myöhemmille punk-rumpaleille.
The Stooges levytti vuosina 1969 ja 1970 albumit "The Stooges" ja "Fun House", joiden jälkeen yhtyeen toiminta muuttui epäsäännölliseksi. Valtaosa sen jäsenistä kärsi huumeriippuvuudesta. Vuonna 1972 Ron Asheton oli siirtynyt basistiksi, ja kitaristiksi oli tullut James Williamson. Yhtye sai apua ja tukea David Bowielta ja levytti kolmannen albuminsa "Raw Powerin". Mikään albumi ei kuitenkaan saanut suurta suosiota. Yhtye hajosi tämän sekä muiden ongelmien takia vuonna 1974.
The Stoogesin jälkeen Asheton jatkoi Iggy Popin kanssa esiintymistä toimien tämän taustayhtyeen rumpalina vuonna 1978. Hän myös toimi rumpalina Scott Morganin ja Fred ”Sonic” Smithin yhtyeissä sekä Sonic’s Rendezvous Bandissa. Niitä seurasivat Destroy All Monsters ja Dark Carnival. Hänen aikansa näissä yhtyeissä jäi aina lyhyeksi. Asheton ei erityisemmin menestynyt 1980- ja 1990-luvuilla. Hän elätti itsensä pääasiassa muilla töillä kuin soittamisella. Asheton muutti näinä aikoina Ann Arborista Floridaan, jossa perusti perheen.
The Stooges teki paluun vuonna 2003. Sitä edelsi Ashetonin veljesten sekä Mike Wattin perustama tribuuttiyhtye. Iggy Pop halusi liittyä heidän mukaansa muutaman vuoden toiminnan jälkeen ja tämä johti Stoogesin paluuseen. Yhtye oli noussut suosioon Iggyn aloitettua soolouransa 1970-luvulla. He kiersivät maailmaa paljon ja julkaisivat "The Weirdness" -albumin. Ron Asheton kuoli vuonna 2009, minkä jälkeen James Williamson palasi takaisin yhtyeen kitaristiksi. Veljensä kuoleman jälkeen Asheton ja Iggy jäivät The Stoogesin viimeisiksi eläviksi alkuperäisjäseniksi.
Kesäkuussa 2011 The Stoogesin Hellfest-festivaaliesiintymisen jälkeen Asheton sai vakavan aivohalvauksen, josta hän ei koskaan toipunut täysin. Hän soitti tämän jälkeen enää vain satunnaisia keikkoja, koska pitkät kiertueet kävivät hänelle liian raskaiksi. Hänen paikkansa The Stoogesissa otti Toby Dammit. Asheton kuoli sydänkohtaukseen 64-vuotiaana 15. maaliskuuta 2014.
Kuurna
Kuurna on Kajaanin kaupunginosa, joka sijaitsee noin 2 kilometrin päässä keskustasta, Kajaaninjoen pohjoispuolella.
Siellä sijaitsee mm. Kätönlahden koulu, sekä vain hieman Lehtikaankaalaista kioskia suurempi lähikauppa, Siwa. Kisatorin K-Market on rakennettu aivan Kuurnan rajalle, ilmeisesti maanmittausvirheen vuoksi.
Kuurnan kaupunginosaan kuuluvat myös seuraavat alueet: Kulttuurikeskus, Puomirinne, Kisarinne, Heinisuo, Kuurnanranta, Kättö, Kätönlahti, Kangaspuro, sekä Äkälänniemi.
Kuurnassa on myös pienehkö lampi, joka on todellisuudessa Kajaaninjoen lahti, nimeltään Kätönlahti. Se on kuroutunut aikoinaan lammeksi Kuurnantien rakentamisen yhteydessä.
Lisätietoa
http://www.kainuu.fi/kylat/index.php?mid=2_18_64&pre=2_18&frame=info&cm=enable
Vahinkovakuutus
Vahinkovakuutus on vakuutus, joka otetaan esinevahingon, vahingonkorvausvelvollisuuden tai muun varallisuusvahingon aiheuttaman menetyksen korvaamiseksi. Vakuutuksen tarkoituksena on korvata se vahinko, joka on aiheutunut vakuutustapahtumasta. Samalle tai samankaltaiselle vaaralle alttiina olevat henkilöt jakavat vaarasta aiheutuvan riskin keskenään siten, että kukin suorittaa vakuutukselle määrätyn maksun ja näin kertyneillä varoilla maksetaan jotakuta henkilöä kohdannut vahinko.
Vahinkovakuutus on muodoltaan sopimus, jonka osapuolia ovat vakuutusyhtiö ja vakuutuksen ottaja. Vakuutussopimuksen sisältö on määritelty vakuutuskirjassa sekä sopimuksen osana olevissa yleisissä ja erityisissä vakuutusehdoissa.
Yleisimpiä vahinkovakuutuksia ovat:
Suomessa vahinkovakuutustoimintaa saavat harjoittaa kotimaiset vakuutusyhtiöt, vakuutusyhdistykset sekä Euroopan talousalueella toimivat ulkomaiset yhtiöt. Vakuutusyhtiöiden toimintaa valvoo vakuutusvalvontavirasto.
Suomen vahinkovakuutusmarkkinat ovat hyvin keskittyneet. Finanssialan Keskusliiton tilastojen mukaan vuonna 2006 kolmen suurimman vahinkovakuutusyhtiön yhteenlaskettu markkinaosuus oli lähes 70 %. Suurimmat yhtiöt olivat If (markkinaosuus 26,9 %), Pohjola Vakuutus (22,6 %) sekä Vahinko-Tapiola (19,0 %).
Vahinkovakuutuspalveluita saa myös pankkipalvelujen yhteydessä. Suomessa on 2000-luvulla syntynyt useita pankkien ja vakuutusyhtiöiden kumppanuuksia ja yhdistymisiä. Asiakkaalle pankki- ja vakuutusasioiden yhdistäminen voi tuoda keskittämisetuja ja ajansäästöä. On arveltu, että talouskriisi nopeuttaa pankki- ja vakuutusalan yhdentymistä Suomessa.
Vahinkovakuutuksia saa ainakin seuraavista pankeista:
Woo Bum-Kon
Woo "Power" Bum-Kon (24. helmikuuta 1955 – 28. huhtikuuta 1982) oli eteläkorealainen poliisi, joka suoritti tunnetun historian toiseksi pahimman killing spree -murhan. (). Hän tappoi 57, mukaan lukien itsensä, ja haavoitti 35 ihmistä Sang-Namdossa, Etelä-Koreassa. Tapauksen johdosta Etelä-Korean sisäministeri Suh Chung Hwa erosi tehtävästään.
Woo oli riidellyt naisystävänsä kanssa iltapäivällä 27.4.1982. Raivostuneena hän lähti poliisiasemalle, jossa hän kulutti aikaansa asevarastossa viskiä juoden. Humalluttuaan hän kokosi asearsenaalin, mukaan lukien kranaatteja ja kivääri.
Hän lähti kiertelemään talosta taloon esiintyen virkatehtävässä olevana poliisina. Ihmiset tunsivat olonsa turvalliseksi ja päästivät hänet sisään. Päästyään taloon sisälle hän ampui uhrinsa tai räjäytti kranaatilla. Hän kiersi 5 kylää ja jatkoi murhaamista 8 tuntia.
Lopulta hän sitoi kaksi kranaattia itseensä, otti kolme panttivankia ja räjäytti kranaatit, tappaen itsensä ja viimeiset kolme uhria.
Telepathic with the Deceased
Telepathic with the Deceased on yhdysvaltalaisen yhden miehen black metal -yhtyeen Xasthurin kolmas studioalbumi, ensimmäinen vuonna 2004 julkaistuista.
From Beyond julkaisi levystä 999 kappaletta painetun tupla-LP:n, joka sisältää mm. Judas Iscariot -coverin ja harjoituskappaleita vuosilta 1998 ja 2004.
Terveystieteet
Terveystieteet on ryhmä tieteenaloja, joiden avulla voidaan kehittää ja arvioida ihmisen terveyttä sekä edistää yksilöiden, perheiden ja koko väestön hyvinvointia.
Näihin tieteenaloihin luetaan esimerkiksi:Vuodesta 1999 alkaen Suomessa on toiminut Terveystieteiden yliopistoverkosto eli TerveysNetin jonka muodostaa kuusi terveystieteiden koulutusta tarjoavaa ja terveystieteellistä tutkimusta tekevää yliopistoa.
Lääketieteen termit -kirjan mukaan "Terveystieteet" on ryhmä tieteitä, joihin kuuluvat mm. lääketiede, hoitotiede, lääketieteellinen sosiologia ja terveystaloustiede.
Pablo Zabaleta
Pablo Javier Zabaleta Girod (s. 16. tammikuuta 1985 Buenos Aires, Buenos Airesin maakunta, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija, joka edustaa englantilaista West Ham Unitedia. 174 senttimetriä pitkä Zabaleta pelaa oikealla laidalla, joko puolustuksessa tai keskikentällä. Zabaletalla on myös Espanjan kansalaisuus.
Zabaletan ammattilaisura alkoi San Lorenzossa kaudella 2002–03. Hänen parhaat saavutuksensa seurassa olivat kakkossijat Apertura-sarjassa 2002 ja Recopa Sudamericanassa 2003. Pelattuaan San Lorenzossa kolme kautta hän siirtyi Espanyoliin. Vuonna 2006 hän voitti Espanyolin paidassa Copa del Reyn eli Espanjan Cupin. Seuraavalla kaudella seura selviytyi loppuotteluun Eurooppa-liigassa.
Zabaleta siirtyi Manchester Cityyn kesällä 2008. Hän on voittanut Cityssä Valioliigan mestaruuden 2012 ja 2014, FA Cupin 2011 sekä liigacupin 2014 ja 2016. Cityn kannattajat valitsivat hänet seuran kauden pelaajaksi 2012–2013. Hänet valittiin myös Valioliigan kauden joukkueeseen 2012–2013.
Argentiinan maajoukkueessa Zabaleta on esiintynyt 54 kertaa. A-maajoukkuedebyyttinsä hän teki elokuussa 2005 Unkaria vastaan pelatussa ottelussa. Hän kuului olympiakultaa voittaneeseen Argentiinan joukkueeseen Pekingissä 2008. Hän pelasi MM-kilpailuissa 2014 kaikissa seitsemässä ottelussa Argentiinan saavuttaessa hopeaa. Myös Copa Americassa 2015 hän kuului Argentiinan hopeajoukkueeseen. Nuorten maajoukkueissa Zabaletan paras saavutus on alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruus vuodelta 2005.