hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Mark Steven Johnson
Mark Steven Johnson (s. 30. lokakuuta 1964 Hastings, Minnesota, Yhdysvallat) on Hollywoodissa työskentelevä elokuvakäsikirjoittaja, -ohjaaja ja -tuottaja.
Johnson tunnetaan parhaiten käsikirjoittamastaan ja ohjaamastaan "Daredevil"-toimintaelokuvastaan, joka oli avausviikonloppunsa katsotuin vuonna 2003 yli 40 miljoonan dollarin tuloksellaan. Ben Affleckin tähdittämä elokuva maksoi peräti 78 miljoonaa dollaria, ja lipputuloja kertyi 179 miljoonaa dollaria. Elokuva perustui Marvel Comicsin sarjakuviin. Ohjaajaa valittaessa ehdolla olivat olleet myös Chris Columbus ja Carlo Carlei ennen kuin Johnson valittiin. Taloudellisesta menestyksestään johtuen elokuva sai Rob Bowmanin ohjaaman spin-off-tyylisen jatko-osan "Elektra" (2005), joka kertoi "Daredevilin" naispäähenkilöstä Elektrasta.
Johnsonin ura alkoi kuitenkin jo vuonna 1993 valmistuneen "Äksyt vanhat herrat" -komedian myötä. Donald Petrien ohjaaman elokuvan käsikirjoitus oli Johnsonin tekemä, ja hän sai korkean 300 000 dollarin palkkion jo esikoistyöstään. Kaksi vuotta myöhemmin elokuva sai jatko-osan, jonka Johnson myös kirjoitti. Molemmat keräsivät yli 70 miljoonaa dollaria lipputuloja. Johnsonin kolmas käsikirjoitus floppasi. "Koulun kauhu" (1998) keräsi vain muutaman miljoonan dollarin lipputulot, ja elokuvan pääosassa nähty Tom Arnold voitti huonoimman näyttelijän palkinnon.
Johnsonin ensimmäinen ohjaustyö oli hänen kirjoittamansa "Ystäväni Simon Birch" (1998). Elokuva perustui John Irvingin romaaniin, ja jäi pari miljoonaa dollaria tappiolle. Siitä huolimatta Johnsonin käsikirjoitukset tekivät yhä kauppansa, ja Troy Millerin ohjauksessa valmistui samaisena vuonna kolmas Johnsonin elokuva. Elokuvan budjetti oli 85 miljoonaa dollaria, mutta tuloja kertyi vain 34 miljoonaa dollaria.
Vuonna 2007 Johnson oli ajankohtainen kirjoittamansa ja ohjaamansa "Ghost Rider – aaveajaja" -elokuvan myötä. Trillerin pääosissa nähdään Nicolas Cage ja Eva Mendes, ja elokuvan budjetti oli noin 120 miljoonaa dollariia.
Satakunnan Työ
Satakunnan Työ oli Porissa ilmestyvä vasemmistoliittolainen verkkolehti, joka perustettiin sanomalehtenä vuonna 1946. Viimeinen paperilehti julkaistiin 31. joulukuuta 2015, jonka jälkeen Satakunnan Työ on ilmestynyt epäsäännöllisesti päivitettynä verkkolehtenä. 2018 mennessä myös verkkojulkaisun toiminta on päättynyt. Kolmipäiväisen lehden levikki oli vielä 1980-luvun alussa yli 16 000 kappaletta, mutta vuonna 2009 enää 2 680.
Satakunnan Työ sai alkunsa huhtikuussa 1945, jolloin perustettiin "Hämeen ja Satakunnan Kustannus Oy Yhteistyö" julkaisemaan Satakunnassa ja Pohjois-Hämeessä ilmestyviä kansandemokraattisia sanomalehtiä. "Hämeen Yhteistyö" alkoi ilmestymään jo vuoden 1946 alussa, kunnes saman vuoden syyskuusta lähtien julkaistiin molempien maakuntien yhteistä lehteä. Sen nimenä oli aluksi "Hämeen Yhteistyö – Satakunnan Yhteistyö", joka vielä lokakuussa muutettiin muotoon "Hämeen-Satakunnan Yhteistyö". Satakunnan Työ alkoi vihdoin ilmestymään itsenäisenä lehtenä vuoden 1947 alussa, jolloin lehteä julkaisi SKDL:n Satakunnan piirijärjestö ja myöhemmin Satakunnan Työ Oy. Lehti omisti yhdessä SKDL:n Satakunnan piirijärjestön kanssa kirjapainon Satakunnan Yhteisvoima Oy, joka toimi lehden toimituksen kanssa Karjarannan kaupunginosassa.
Vuonna 2004 Satakunnan Työn julkaisijaksi vaihtui Kansan Uutiset Oy. Kolmipäiväinen lehti muuttui samalla viikkolehdeksi ja "Kansan Uutiset" avasi Poriin oman aluetoimituksen. Viimeiset vuotensa lehti ilmestyi Vasemmistoliiton myöntämän puoluelehtituen turvin. Kun tuki lakkautettiin vuoden 2016 alussa päätettiin myös Satakunnan Työ lakkauttaa. Samassa yhteydessä lehtituen menettivät myös "Kansan Tahto" sekä "Ny Tid".
Elokuussa 2015 Satakunnan Työn julkaisuoikeudet siirtyvät Satakunnan Vasemmistoliitolle. Julkaisuoikeuksia olisi itselleen halunnut myös Kansan Sivistystyön Liiton Porin opintojärjestö. Toimintaa jatkettiin verkkolehtenä, jonka tekemisessä on kuitenkin ollut ongelmia. Esimerkiksi syksyllä 2016 nettijulkaisu oli kokonaan suljettuna.
Hekatonkheires
Hekatonkheires (, ), "satakätiset" olivat kreikkalaisen mytologian taruolentoja. Ne kuuluivat gigantteihin eli muotopuoliin jättiläisiin.
Hekatonkheires-veljeksiä oli kolme: Kottos, Gyges ja Briareos. Heillä kaikilla oli viisikymmentä päätä ja sata kättä. He taistelivat Zeuksen ja muiden kreikkalaisten jumalten puolella titaaneja vastaan. Taistelun lopuksi he heittivät kerralla kolmesataa kiveä titaanien vuorilinnoitukseen, jolloin titaanit antautuivat. Briareos lienee sama kuin Aigaion.
YPKVV
YPKVV () on Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä kuvitteellinen terrorisminvastainen yksikkö ja tiedustelujärjestö, joka auttaa supersankareita ja tavallisia kansalaisia vastustamaan luonnollisia sekä yliluonnollisia uhkia.
Järjestön nimi on lyhenne sanoista Ylimmän Päämajan Kansainvälisen Vakoilun Vastustamisjaos (). Vuonna 1991 englanninkieliseksi nimeksi vaihdettiin "Strategic Hazard Intervention Espionage Logistics Directorate". Marvel Cinematic Universessa ja myöhemmissä medioissa myös S.H.I.E.L.D. oli lyhenne nimestä "Strategic Homeland Intervention, Enforcement and Logistics Division".
YPKVV perustettiin vastaamaan teknologisesti kehittynyttä, uusfasistista rikollisjärjestö Hydraa. YPKVV on planeetan suurin ja tehokkain voima maailmanrauhaa uhkaavissa tehtävissä, terrorismin vastustamisessa ja muukalaisinvaasioiden torjunnassa.
Suurin osa YPKVV:n operaatioista on salaisia, mutta joihinkin kuuluu julkisia aktiviteetteja. Organisaation sopimus estää sitä kumoamasta valtion asevoimia osallistumalla sotatoimiin vihollisen maaperällä. Asevoimien kanssa hoidetut tehtävät koordinoidaan sulavasti, kuten tapauksessa, kun Yhdysvaltain armeija jahtasi Hulkia. Kaikki piilo-operaatiot ovat automaattisesti YPKVV:n työtä, jolloin asevoimia ei tarvita. Toisin kuin lukuisat kansalliset tiedustelujärjestöt kuten CIA, Mossad tai MI6, YPKVV:en kuuluu kansainvälinen jäsenyys ja oikeudenhoito. Suurin osa maailman vapaista valtioista osallistuu YPKVV:n toimintaan ja auttavat sen toimintaa omalla maaperällään.
YPKVV:n perustajat pysyvät anonyymeinä; sen johtajiin kuuluu tunnettuja valtio- ja yhtiöjohtajia. Tiedettyjä YPKVV:n perustamisessa mukana olleita olivat Howard Stark ja Peggy Carter. HYDRAn salamurhaajat tappoivat organisaation ensimmäisen johtajan, jonka henkilöllisyys on salainen. Hänen korvaajansa oli CIA:n agentti Nick Fury. YPKVV:n korkea-arvoisimpana agenttina Fury valvoi päivittäisiä johtotoimenpiteitä ja toimi kentällä joukkojen ylipäällikkönä. Organisaation johtokunta, jonka seitsemän jäsentä pitävät nimettömyytensä kommunikoimalla henkilökunnan kanssa videoruudun kautta, päättävät YPKVV:n toimintatavoista ja direktiiveistä.
YPKVV:n suurin heikkous on se, että siitä on tullut niin monimutkainen organisaatio ja sen tehtävät ovat niin suuria, ettei yksi ihminen, edes Furyn seuraaja Sharon Carter, pysty henkilökohtaisesti valvomaan kaikkia toimia.
YPKVV:n hyvin tunnettuja jäseniä aakkosjärjestyksessä:
Raili Kahilainen
Raili Kahilainen (4. marraskuuta 1892 Helsinki – 12. huhtikuuta 1957 Kokkola) oli suomalainen sanoittaja, laulaja ja laulunopettaja. Tunnetuimmat Kahilaisen suomennokset ovat kappaleisiin ”La Paloma” ja ”Palaja Sorrentoon”. Kahilainen muutti talvisodan alkuvaiheessa Kokkolaan, jossa hän oli pitkään laulunopettajana.
Ek Zuban
Ek Zuban on riippumaton pohjoisenglantilainen Middlesbroughissa sijaitseva runokustantamo, jota johtavat runoilijat Andy Willoughby ja Bob Beagrie. Se julkaisee kolme kertaa vuosittain ilmestyvää KENAZ-aikakauslehteä ja nykyrunoutta Koillis-Englannista ja Etelä-Suomesta kaksikielisinä julkaisuina. Se järjestää myös Poetry Slam - runonluentatilaisuuksia sekä kirjoittajakoulutusta. Suomen ja Pohjois-Englannin välistä kulttuurivaihtoa ovat tukeneet mm Taiteen keskustoimikunta, Turun kaupungin kulttuurilautakunta, Savukeidas -kustantamo, Arts Council North East England ja Cleveland Arts.
Kustantamon nimi Ek Zuban tulee urdun kielestä. Suomeksi Ek Zuban on "Yksi Ääni".
Jenni Haukio
Jenni Elina Haukio (s. 7. huhtikuuta 1977 Pori) on suomalainen runoilija ja valtiotieteen maisteri. Hän on tasavallan presidentin Sauli Niinistön puoliso.
Ennen Niinistön presidentiksi valintaa Haukio työskenteli muun muassa kokoomuksen viestintäpäällikkönä. Hän on julkaissut kolme runokokoelmaa.
Haukio valmistui ylioppilaaksi Porin suomalaisen yhteislyseon lukiosta vuonna 1996 ja opiskeli sen jälkeen Turun yliopiston yhteiskuntatieteellisessä tiedekunnassa. Haukio opiskeli Turun yliopistossa yleistä valtio-oppia, kansainvälisiä suhteita, poliittista historiaa ja taloustiedettä ja valmistui valtiotieteiden maisteriksi Turun yliopistosta vuonna 2001. Haukio on valtio-opin jatko-opiskelija Helsingin yliopistossa ja hän on julkaissut vaalikoneita koskevan katsauksen ja artikkelin.
Haukio on työskennellyt muun muassa kansanedustaja Anne Holmlundin avustajana 2003–2005 ja Kokoomuksen Satakunnan piirin toiminnanjohtajana 2005–2007. Vuosina 2007–2012 Haukio työskenteli kokoomuksen viestintäpäällikkönä. Haukio on toiminut myös muun muassa luovan kirjoittamisen tuntiopettajana. Haukio työskenteli Turun kansainvälisten kirjamessujen ohjelmapäällikkönä vuodesta 2012. Hän jäi vuoden opintovapaalle vuonna 2017.
Opiskeluaikanaan Haukio oli mukana perustamassa Grupo Kapustarinta -nimistä runoryhmää, joka esiintyi pienissä kulttuuritapahtumissa. Hän on kirjallisuuslehti "Lumoojan" perustajajäsen. Haukio sai esikoisrunokokoelmastaan "Paitasi on pujahtanut ylleni" (1999) valtakunnallisen Runo-Kaarina-palkinnon. Hänen toinen runokokoelmansa "Siellä minne kuuluisi vihreää ja maata" ilmestyi vuonna 2003 ja kolmas "Sinä kuulet sen soiton" vuonna 2009. Haukion runoissa on keskeisellä sijalla luonto. Itsenäisyyden juhlavuonna 2017 Haukio toimitti suomalaisen runouden antologian "Katso pohjoista taivasta."
Haukion puoliso Sauli Niinistö valittiin Suomen tasavallan presidentiksi vuonna 2012. Haukio on suorittanut edustustehtäviä puolisonsa rinnalla ja yksin. Haukio on vihkinyt muun muassa Turun Kirjastosillan 2013 ja toimii Runo-Kaarina -kilpailun suojelijana.
Haukio kirjoittaa luontoaiheisia kolumneja "Seura"-lehteen. Voimakkaasti eläinten hyvinvoinnin puolesta kantaa ottaneiden kirjoitusten johdosta eläinsuojelujärjestö Animalia myönsi hänelle vuonna 2014 Pro Animalia -tunnustuspalkinnon. Esimerkiksi susien suojelua puolustanut kolumni herätti ilmestyessään myös voimakasta kritiikkiä.
Haukio meni naimisiin Sauli Niinistön kanssa vuonna 2009. Presidentin kanslia ilmoitti 9. lokakuuta 2017 presidenttiparin odottavan lasta. Poika syntyi 2. helmikuuta 2018 Naistenklinikalla. Poika kastettiin Haukion 41-vuotispäivänä lauantaina 7. huhtikuuta 2018 ja sai nimekseen Aaro Veli Väinämö Niinistö.
Haukion isoisä oli porilainen kunnallispoliitikko ja kokoomusvaikuttaja Toivo Haukio, joka oli Matti Virkkusen valitsijamiehenä vuoden 1968 presidentinvaaleissa.
kansallisbiografia.fi/kansallisbiografia/henkilo/8821
Charlotte Gainsbourg
Charlotte Lucy Gainsbourg (s. 21. heinäkuuta 1971 Lontoo, Britannia) on ranskalainen näyttelijä ja laulaja.
Gainsbourg on näytellyt muun muassa elokuvissa "Jane Eyre – salattu rakkaus" (1996), "21 grammaa" (2003), "The Science of Sleep" (2006), "I’m Not There" (2007) ja "Nymphomaniac" (2013). Vuonna 2009 hän sai Cannesin elokuvajuhlilla parhaan naisnäyttelijän palkinnon roolisuorituksestaan Lars von Trierin elokuvassa "Antichrist".
Gainsbourgin vanhemmat ovat Serge Gainsbourg ja Jane Birkin.
Mats Jansson
Mats Jansson (s. 17. joulukuuta 1951 Kolsva, Ruotsi) on ruotsalainen liikemies, joka toimi SAS-lentoyhtiön konsernijohtajana 2007-2010.
Jansson on opiskellut yliopistossa, mutta ei ole suorittanut loppututkintoa. Hänen aiempia työnantajiaan ovat ICA 1973–1994, Catena/Bilia 1994–1999, Fazer Group, jossa hän oli toimitusjohtaja 1999–2000, Axfood 2000–2005 ja Axel Johnsson Ab 2005–2006.
Janssonin aikana SAS:in tulos oli rankasti tappiollinen ja yhtiö joutui tekemään rajuja leikkauksia. Janssonin lähti SAS:sta syksyllä 2010.
Hänen perheeseensä kuuluu vaimo ja neljä lasta.
Jane Birkin
Jane Birkin (s. 14. joulukuuta 1946 Lontoo) on englantilainen näyttelijä ja laulaja. Birkin nousi julkisuuteen 1960-luvun svengaavassa Lontoossa esiintyessään Michelangelo Antonionin kohua herättäneessä elokuvassa "Blow-Up – erään suudelman jälkeen" 1967. Hän on näytellyt muun muassa Jacques Rivetten, Agnès Vardan ja Jacques Doillonin ohjaamissa elokuvissa.
Tosielämässäkin parin muodostanut kaksikko, lapsenääniseksi tyyli-ikoniksi noussut Birkin ja Serge Gainsbourg, levytti vuonna 1969 Gainsbourgin säveltämän laulun ”Je t'aime... moi non plus”, joka aiheutti skandaalin seksuaalisella suorasukaisuudellaan. Kappaleen radioesittäminen kiellettiin muun muassa Italiassa, Ruotsissa ja Espanjassa, ja siitä tuli kaupallinen menestys.
Birkinin myöhempi musiikkituotanto ei ole yltänyt kaltaiseen suosioon. Birkin on kuitenkin tasaisin väliajoin levyttänyt uusia albumeita ja 2000-luvulla hän on säveltänyt albumin ja ohjannut elokuvan.
Birkin on näytellyt lukuisissa elokuvissa ja häntä pidetään ilmaisukykyisenä näyttelijänä. Hänen filmidebyyttinsä oli 19-vuotiaana tehty rooli filmissä "Temppu - ja miten se tehdään" ("The Knack...and How to Get It", 1965). Tunnetuimpia hänen elokuviaan ovat Jacques Doillonin "La fille prodigue" (1981) ja "La pirate" (1984). Hänet on nähty myös Agatha Christien romaaneihin perustuvissa elokuvissa "Rikos auringon alla" (1982) ja "Kuolema Niilillä" (1978). Parhaan naispääosan palkinnon hän on saanut elokuvista "Dust" (1985, palkittu Venetsian elokuvajuhlilla 1985) ja "Whoever Was Using This Bed" (2016, palkittu Chicagon elokuvajuhlilla 2017). Lisäksi on useita palkintoehdokkuuksia.
Alppihiihdon maailmancup 2004–2005
Alppihiihdon maailmancup 2004-2005 oli historian 39. alppihiihdon maailmancup. Miesten puolella kokonaiskilpailun voitti yhdysvaltalainen Bode Miller ja naisissa ruotsalainen Anja Pärson, joka uusi edellisen kauden voittonsa.
Steve Forbes
Steve Forbes (s. 18. heinäkuuta 1947) on yhdysvaltalainen talousjohtaja ja toimittaja. Hän on sukunsa omistaman "Forbes Magazinen" päätoimittaja ja sitä kustantavan yhtiön pääjohtaja. Lehti on yksi Yhdysvaltojen tärkeimmistä talousjulkaisuista, ja ilmestyy kahdeksalla kielellä.
Forbes pyrkii toimimaan myös yhteiskunnallisena vaikuttajana. Hän on esiintynyt televisiossa ja kirjoittanut kiroja, pääkirjoituksia ja kolumneja. Vuosina 1996 ja 2000 hän pyrki republikaanisen puolueen presidenttiehdokkaaksi. Hän on lahjoittanut poliittiseen kampanjointiin yli seitsemän miljoonaa dollaria.
Littoistenjärvi
Littoistenjärvi on järvi Littoisten kylässä Kaarinan ja Liedon kuntien rajalla. Järvi on pinta-alaltaan 147,5 hehtaaria. Littoistenjärven keskisyvyys on noin kaksi metriä ja se on enimmillään kolme metriä syvä. Rantaviivaa järvellä on noin kuusi kilometriä. Vettä altaassa on noin 3 250 000 kuutiometriä. Järvessä on kaksi pientä saarta ja luoto.
Littoistenjärven rannat ovat Kaarinan puolella asemakaavoitettua pientaloaluetta, kun taas Liedon puolella on metsäistä. Moottoriliikenne järvellä on kielletty kaikkina vuodenaikoina.
Littoistenjärvi kärsii tyypillisistä liiallisen ravinnesaannin aiheuttamista ongelmista, joista pahimpia ovat syanobakteerien (sinilevä) massaesiintymät kesäkuukausina, uppokasvien kuten vesiruton liiallinen kasvu ja jäänalaiset happikadot talvikuukausina. Ongelmat ovat vähentäneet alueen virkistyskäyttöä.
Littoistenjärveltä on myös löydetty ensimmäistä kertaa Suomessa haitallista tulokaslajia, lammikkia.
Littoistenjärvellä on suoritettu hoitokalastusta vuodesta 2006. Vuonna 2016 Littoistenjärveä pitkään tutkinut Jouko Sarvala suositti hoitotoimenpiteeksi kemiallista saostusta. Keväällä 2017 järveen päästettiin polyalumiinikloridia fosforin saostamiseksi, ja ainakin alkuvaiheessa vesi on näyttänyt tavallista kirkkaammalta. Kemiallisen saostuksen seurauksena järvestä nostettiin viisi tonnia kuollutta kalaa, enimmäkseen lahnaa.
Remake
Remake on suomalainen yritys, joka kuuluu niin sanottuun yhteiskunnalliseen yritystoimintaan.
Yritys hyödyntää kierrätystekstiilejä ja tekee niistä asiakkaan toiveiden mukaisia tuotteita. Yrityksen ovat perustaneet Mirjami Malleus ja Pia Leikas.
Kašmirin kieli
Kašmirin kieli eli kašmiri (कॉशुर, کٲشُر; ) on indoiranilaiseen kieliperheeseen kuuluva kieli, jota puhutaan lähinnä Kashmirissa. Sillä on noin 5 580 830 puhujaa, ja se on yksi Intian 23 virallisesta kielestä.
Kašmiria kirjoitettiin aiemmin sarada-kirjaimistolla mutta nykyään joko hieman muokatuilla arabialaisilla tai devanagari-aakkosilla. Varhaisimmat tunnetut kašmirinkieliset kirjoitukset ovat säilyneet 1300-luvulla eläneeltä runoilijalta Lalleshwarilta.
Savumerkki
Savumerkit ovat nuotion avulla lähtetettyjä savupilviä, joilla välitetään viestejä. Savumerkkejä käyttivät etenkin intiaanit ja kiinalaiset.
Savumerkin lähettämistä varten sytytetään nuotio, näkyvyyden vuoksi usein jonnekin korkealle paikalle. Nuotioon lisätään ruohoa, vihreitä keppejä ja oksia, joiden avulla synnytetään paksu ja valkoinen savu. Kun nuotio peitetään märällä huovalla, savun tulo katkeaa, ja kun huopa nostetaan pois, nuotiosta lähtee savupilvi taivaalle. Pitkien matkojen yli viestittelyyn tehtiin nuotioiden ketjuja.
Savumerkeillä intiaanit viestittivät esimerkiksi vihollisen läheisyydestä, sairastumisista leirissä, lisäjoukkojen pyynnöistä tai taistelujen lopputuloksista. Koska myös vihollinen saattoi nähdä savumerkit, jokaisella heimolla oli omat koodinsa, minkä ansiosta vain lähettäjä ja tarkoitettu vastaanottaja pystyivät tulkitsemaan viestit. Apasseilla yksi merkki oli usein huomiomerkki ja kehotus odottaa lisää merkkejä. Kaksi merkkiä tarkoitti että kaikki oli hyvin ja että leiri oli turvassa. Kolme merkkiä oli hälytys, ja jatkuvat pitkät savupylväät olivat avunpyyntö.
Kiinalaiset sotilaat viestittelivät savumerkkien avulla Kiinan muurin vartiotornien välillä. Viesti saatiin välitettyä 500 kilometrin päähän muutamassa tunnissa.
Vatikaanissa valkoisella savumerkillä on ilmaistu uuden paavin valinta.
Kaomoji
Kaomoji () tulee sanoista kao ("kasvot") ja moji ("kirjain"). Kaomojit ovat suosittuja japanilaisia hymiöitä. Niitä voidaan käyttää mm. Messenger-ohjelmassa tai IRC:ssä hymiöinä. Animoitu GIF-muotoinen kaomoji tunnetaan nimellä kaoani.
Esimerkkejä kaomojeista:
Songs of Grief and Solitude
Songs of Grief and Solitude on ukrainalaisen black metal -yhtyeen Drudkhin viides studioalbumi, joka julkaistiin 19. lokakuuta 2006. Levy on yhtyeen erikoisin sen sisältäessä pelkästään akustisia folk-lauluja. Levy julkaistiin Supernal Musicin kautta kuin kaikki aikaisemmatkin levyt.
Vaikkei albumi black metallia (tai mitään metallia ylipäätänsä) olekaan, on vuonna 2007 julkaistava River of Tears perinteisempi Drudkh-julkaisu, joka sisältää black metallia.
Messukylän rautatieasema
Messukylä () on entinen liikennepaikka Tampereella Tampereen ja Oriveden välisellä radalla. Liikennepaikka perustettiin 1900-luvun alussa Kyläojan pysäkkinä. Pysäkin nimi muuttui myöhemmin Messukyläksi ja se ylennettiin asemaksi, koska entisen Messukylän kunnan hallinto- ja palvelukeskus sijaitsi kirkon seudulla. Messukylä liitettiin Tampereen kaupunkiin vuoden 1947 alussa ja vanhan kuntakeskuksen merkitys väheni uusien itäisten esikaupunkien valmistuessa. Arkkitehti Bruno Granholmin suunnittelema vanha pysäkki-/asemarakennus Ristinarkuntien sillan kupeesta purettiin, kun uusi asemarakennus valmistui Jankaan kaavoitetun, mutta 1990-luvulle asti toteutumattoman lähiön kupeeseen.
Aseman henkilöliikenne päättyi 29.5.1988. Tavaraliikenteen käytössä Messukylä palveli lakkauttamiseensa asti.
Messukylän asemalla oli pistoraiteet Rautasoinin romuttamoa ja Tampellan tehdasta varten. Messukylän uudempi, vaaleanpunainen asemarakennus oli käytössä vuodesta 1956 vuoteen 2004, jolloin se purettiin tarpeettomana. Liikennepaikka oli jo lakkautettu 2000 rataosan perusparannuksen myötä vähäisen käytön vuoksi, jolloin myös Vehmaisten, Kangasalan, Suinulan ja Siitaman liikennepaikat lakkautettiin. Pistoraide romuttamolle poistettiin käytöstä vuonna 1998.
Pekka Sammallahti
Pekka Lars Kalervo Sammallahti (, s. 21. toukokuuta 1947 Helsinki) on Oulun yliopiston Giellagas-instituutin saamen professori. Hän on kotoisin Helsingistä ja asuu nykyään Utsjoella.
Sammallahden vanhemmat ovat kultaseppä Lars Päiviö Sammallahti ja Maire Kaarina Halén. Hän suoritti ylioppilastutkinnon Helsingin Suomalaisessa Yhteiskoulussa vuonna 1966 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1971, lisensiaatiksi 1975 ja tohtoriksi 1977. Väitöskirjan aiheena oli "Norjansaamen Itä-Enontekiön murteen äänneoppi". Kielenkääntäjän tutkinnon englanti–saame hän suoritti vuonna 1992.
Sammallahti toimi Helsingin yliopistossa assistenttina 1968–1971 ja tutkijana 1972–1977 ja on yliopiston suomalais-ugrilaisen kielentutkimuksen dosentti vuodesta 1977. Oulun yliopiston saamen kielen ja saamelaiskulttuurin apulaisprofessori hän oli 1977–1982 ja professori vuodesta 1982. Norjassa sijaitsevan pohjoismaisen saamelaisinstituutin toinen professori hän oli 1989–1996 ja Tromssan yliopiston professori 1993–1998. Sammallahti on Suomalaisen tiedeakatemian jäsen vuodesta 1988 ja Norjan tiedeakatemian jäsen vuodesta 1992. Valtion kirjallisuuspalkinnon hän sai vuonna 1975 ja tiedonjulkistamispalkinnon 1976. Sammallahti on ollut myös Ylioppilastutkintolautakunnan jäsen.
Sammallahden merkittävimmät tutkimusalat ovat olleet saamelaiskielten sanasto ja fonetiikka sekä uralilaisten kielten historiallinen fonologia. Hän on toimittanut monia tärkeitä saamelaiskielten sanakirjoja, muun muassa laajan pohjoissaamelais-suomalaisen sanakirjan (1993) ja pohjoissaamelais-saksalaisen sanakirjan (yhdessä Klaus Peter Nickelin kanssa, 2006). Yhdessä Juha Janhusen kanssa hän on edelleen kehittänyt Erkki Itkosen aloittamaa uralilaisten kielten äännehistorian tutkimusperinnettä. Hän kirjoitti artikkelin "Historical phonology of the Uralic languages" Denis Sinorin toimittamaan ja vuonna 1988 julkaistuun teokseen "The Uralic Languages", joka on merkittävimpiä ja siteeratuimpia vertailevan uralistiikan perusteoksia. Sammallahti on tutkinut myös saamelaiskielten syntaksia. Hän on ollut mukana kehitettäessä saamelaiskielten ortografiaa ja kehittänyt merkittävästi pohjoissaamenkielistä terminologiaa.
Valokuvaajana Sammallahti on pitänyt useita yksityisnäyttelyitä Suomessa vuodesta 2013 lähtien ja osallistunut yhteisnäyttelyihin Suomessa, Saksassa ja Ranskassa. Hänen veljensä on valokuvaaja Pentti Sammallahti.
Reijo Kallio (laulaja)
Reijo Raikas Kallio (27. joulukuuta 1933 Helsinki – 18. kesäkuuta 2018 Espoo) oli suomalainen iskelmälaulaja. Kallion uran suurimmat hitit olivat vuosina 1979 ja 1980 levytetyt ”Yksinäinen” ja ”Viikonloppuisä”.
Kallio oli 1950-luvun alkupuolella, ennen laulajauraansa Elannon konepajalla jääkoneasentajaoppilaana. Hän aloitti solistiuransa jo 1950-luvun lopulla ja julkaisi ensilevynsä ”Kultasydän” vuonna 1955. Muun muassa Veikko Huuskosen ja Paavo Tiusasen orkestereiden laulusolistina ja basistina ollut Kallio jatkoi keikkailua aina vuoteen 1967, jolloin hän keskittyi työhönsä autokoulunopettajana. Paluu musiikkiin tapahtui 1970-luvun puolenvälin jälkeen.
Kallion levytykset vuosina 1979–1983 saavuttivat kaikkiaan neljä platina- ja kuusi kultalevyä. Albumia "Yksinäinen" on myyty yli 86 000 kappaletta ja "Viikonloppuisää" 75 000 kappaletta. Molemmat levyt ovatkin sadan myydyimmän suomalaisen albumin joukossa.
1980-luvun puolenvälin jälkeen Kallio vähensi terveydellisistä syistä esiintymisiään tuntuvasti ja lopetti keikkailun kokonaan vuonna 2009. Hän vietti eläkepäiviään Espoon Matinkylässä. Hän oli naimisissa Inkeri Kallion kanssa, jonka oli tavannut tanssiravintolakeikalla vuonna 1959. Heillä on kaksi poikaa, Pekka ja Pasi, joka on myös muusikko.
Michael Donovan
Michael David Donovan (s. 1954) on kanadalainen ääninäyttelijä, joka on ääninäytellyt useissa televisio-ohjelmissa ja dubannut animea. Hän on tunnetuin rooleistaan ReBootissa, mutta Donovan on ollut äänenä myös muun muassa Sapelihampaalle, Carnagelle sekä Ryoga Hibikille. Lisäksi hän on toiminut ääniohjaajana muun muassa He-Manissä.
Pardia
Palkansaajajärjestö Pardia on suomalainen ammattiliitto, johon on järjestäytynyt noin puolet valtion henkilöstöstä. Pardiaan kuuluu 24 jäsenjärjestöä, joiden yhteinen jäsenmäärä on noin 60 000. Enemmistö pardialaisista työskentelee valtion virastoissa ja laitoksissa sekä merkittävä osa liikelaitoksissa, yrityksissä, yliopistoissa ja Kelassa. Pardia on yksi Toimihenkilökeskusjärjestö STTK:n suurimmista jäsenliitoista.
Pardiassa ovat vahvasti edustettuina sisäinen ja ulkoinen turvallisuus, tekniikka, valtion palvelu- ja hallintotehtävät, yliopisto-, tutkimus-, liikenne- ja tietotekniset alat sekä sosiaalivakuutusala. Pardian ydintehtävänä on neuvotella jäsenten edut turvaavat hyvät työ- ja virkaehto- sekä muut sopimukset. Pardian jäsenten palvelussuhteiden ehdoista merkittävin osa ratkaistaan keskustason sopimuksilla. Valtion sektorilla Pardia tekee keskustason virka- ja työehtosopimukset Valtion työmarkkinalaitoksen kanssa.
Liitto sai nykyisen muotonsa vuonna 1993, kun STTK:n julkisen sektorin toimintaa järjestettiin uudelleen. STTK-J (STTK:n Julkisten alojen ammattijärjestö) jatkoi valtiosektorin liittojen neuvottelujärjestönä, johon liittyivät myös TVK:n valtiosektorin liitot. Kuntasektorin liitot muodostivat oman neuvottelujärjestön KTN:n. STTK-J oli perustettu vuonna 1976 ja perustajina olivat STTK, KTK ja VTK, joiden tavoitteena oli koota STTK:n julkinen sektori yhteen neuvottelujärjestöön.
Uusi nimi Palkansaajajärjestö Pardia otettiin käyttöön kilpailun jälkeen vuonna 2000, kun liitto oli laajentunut myös teknisten alojen ulkopuolelle. Pardialla viitataan työelämän tasa-arvoon (Par) sekä läpileikkaukseen (Dia) työmarkkinakentästä ja työyhteisöistä.Pardian 24 jäsenjärjestöstä seitsemän (luettelossa "v") kuuluu järjestöön vain valtiolla työskentelevien jäsentensä osalta. Suomen Pankin Henkilöstöyhdistys (SPHY) on Pardian yhteistyöjärjestö.
LähiTapiola Areena
LähiTapiola Areena (aiemmin Synergia-areena ja Jyväskylän jäähalli) on vuonna 1982 valmistunut jäähalli. Se sijaitsee Jyväskylässä, Hippoksen urheilualueella. Jääkiekon SM-liigaseura JYP pelaa hallissa kotiottelunsa. Lisäksi se toimii kotihallina myös Jyväskylän Taitoluisteluseuralle. Hallissa on aitioita. Rakennuksessa on kaksi ravintolaa, joista toinen jäähallin yhteydessä.
Hallin alkuperäinen kapasiteetti oli 4 812, mutta vuonna 2003 alkaneiden korjaustöiden yhteydessä hallin kapasiteetti laski 4 500:aan. Kaudeksi 2007–2008 halli remontoitiin perusteellisesti. Jyväskylän Energian kanssa tehdyn yhteistyösopimuksen seurauksena hallin markkinointinimeksi muutettiin "Synergia-areena". Remontissa hallin yleisökapasiteetti laski 4 180:een.
Vuonna 2009 jäähalliin lisättiin katsomopaikkoja ja vaihdettiin uudet penkit, minkä jälkeen katsojakapasiteetti oli 4 618. Kaksi vuotta myöhemmin Rautpohjan päädyn seisomakatsomon kaksi keskimmäistä lohkoa muutettiin istumapaikoiksi. Uudistuksen myötä hallin yleisökapasiteetti laski 4 500:aan.
Vuonna 2017 Synergia-areenan markkinointinimi muuttui LähiTapiola Areenaksi. Jäähallin yleisökapasiteetiksi ilmoitettiin 4 437 vuonna 2017.
Jäähallin tiloissa on järjestetty myös konsertteja. Esimerkiksi Cheek, Deep Purple ja Helmut Lotti ovat esiintyneet siellä. Hallin vieressä sijaitsee Jyväskylän harjoitushalli, jossa on kaksi kaukaloa.
Alppihiihdon maailmancup 2006–2007
Alppihiihdon maailmancup 2006-2007 oli historian 41. alppihiihdon maailmancup -kausi. Se käynnistyi 11. marraskuuta 2006 Suomessa Levillä ja päättyi 18. maaliskuuta 2007 Sveitsin Lenzerheidessä. Helmikuussa keskellä kautta kilpailtiin myös lajin MM-kilpailut Åressa, Ruotsissa.
Cats
Cats () on Andrew Lloyd Webberin säveltämä musikaali, joka perustuu "Old Possum's Book of Practical Cats" -nimiseen lastenkirjaan sekä muihin T. S. Eliotin runoihin. "Cats" on maailman suosituin musikaali, ja sitä on esitetty eri puolilla maailmaa useina eri tuotantoina. Esitys on käännetty yli 20 kielelle.Alun perin musikaalin tuottajana toimi Cameron Mackintosh ja The Really Useful Theatre Company. Ohjaajana toimi Trevor Nunn, apulaisohjaajana ja koreografina Gillian Lynne, lavastajana ja puvustajana John Napier sekä valaistuksesta vastasi David Hersey.
"Catsin" ensi-ilta oli 11. toukokuuta 1981 New London Theatressa Lontoossa. Esitys debytoi Broadwaylla 7. lokakuuta 1982 Winter Garden Theatre -teatterissa. 19. kesäkuuta 1997 "Cats"-musikaalista tuli Broadwayn historian kauimmin esitetty musikaali 6138 näytöksellä. Sitä esitettiin yhteensä 8949 näytöstä Lontoossa ja 7485 New Yorkissa. Sen ennätyksen New Yorkissa ylitti 9. tammikuuta 2006 "Oopperan kummitus" ("The Phantom of the Opera"), jonka myös oli säveltänyt Andrew Lloyd Webber. "Cats"-musikaalin viimeinen esitys Broadwaylla oli 10. syyskuuta 2000. Sen viimeinen esitys Lontoon West Endissä puolestaan oli musikaalin 21-vuotispäivänä, 11. toukokuuta 2002 ja kyseinen esitys näytettiin myös isolla televisionäytöllä Covent Gardenissa. "Catsia" on esitetty noin 250 kaupungissa eri puolilla maailmaa ja sen on nähnyt noin 48 miljoonaa ihmistä.
Vuonna 1998 Andrew Lloyd Webber tuotti videoversion "Cats"-musikaalista, mikä perustui näyttämöesitykseen. Pääosissa olivat Elaine Paige, joka esitti alun perin Grizabellan roolin Lontoossa, Ken Page, joka esitti alun perin Old Deuteronomyä, vanhaa Mooses-kissaa Broadwayllä, Sir John Mills, Michael Gruber ja John Partridge. Mukana oli myös muita laulajia ja tanssijoita, jotka oli otettu elokuvaan suurilta osin näyttämöversioista. Elokuvaversion ohjaajana toimi David Mallet. Elokuva julkaistiin VHS- ja DVD-muodoissa sekä näytettiin televisiossa ympäri maailmaa.
Suomessa Cats-musikaali tuotettiin ensimmäisenä Helsingin kaupunginteatteriin 1986 Jukka Virtasen suomennoksena sekä Jorma Uotisen ohjauksena ja koreografiana. Uudempaa Mikko Koivusalon suomennosta esitettiin Lahden kaupunginteatterissa 2007–2008, ohjaajana Tiina Brännare ja koreografina Reija Wäre. Lahden Cats sai lähes 54 000 katsojaa. Tampereen Teatterin oma versio Cats-musikaalista sai ensi-iltansa perjantaina 8.9.2017. Ohjauksesta vastasi Georg Malvius ja koreografiasta Adrienne Åbjörn.
1. NÄYTÖS: Keskiyön tanssiaiset villitsevät kissoja
2. NÄYTÖS: Miksi kesäpäivä viipyy? Milloin aika virtaa pois?
AG 12
Sukellusvene AG 12 () oli alkujaan Venäjän keisarillisen laivaston AG-luokan sukellusvene. Alus oli osa 1915 Yhdysvaltalaisten Holland sukellusveneiden piirustusten pohjalta tehtyä Itämeren telakalta tehtyä tilausta. Aluksen osat valmistettiin Yhdysvalloissa ja ne koottiin Putilovin telakalla Pietarissa.
Vene laskettiin vesille 1916, jolloin se liitettiin 4. sukellusvenelaivueeseen. Se otti osaa taisteluihin Itämerellä vaihtelevalla menestyksellä, kunnes se joulukuussa 1917 asettui sisaralusten kanssa talvehtimaan Hankoon. Ne pidettiin normaalista poiketen koko ajan lähtövalmiudessa eli esimerkiksi akkuja ei viety talvisäilöön maihin. "AG 12" upotettiin Hankoon 3. huhtikuuta 1918 "AG 11:n", "AG 15:n" ja "AG 16:n" kanssa juuri ennen saksalaisen Itämeren divisioonan maihinnousua.
Suomalaiset nostivat aluksen yhdessä "AG-16:n" kanssa, suunnitelmana oli, että ne korjattaisiin ja liitettäisiin Suomen merivoimiin. "AG 12" kuljetettiin Turkuun, jossa selvisi painerungon repeytymisen olevan niin paha ja koneiston kunto heiko, ettei sen korjaaminen ollut mahdollista. Aluksesta ei ollut edes varaosiksi, vaan se romutettiin.
Tomb Raider (vuoden 2001 elokuva)
Lara Croft: Tomb Raider on vuonna 2001 ensi-iltansa saanut Simon Westin ohjaama yhdysvaltalainen toimintaelokuva. Elokuva perustuu "Tomb Raider" -pelisarjaan. Pääosassa Lara Croftina on Angelina Jolie. Muissa merkittävissä rooleissa ovat Jon Voight, Daniel Craig, Noah Taylor ja Leslie Phillips.
Elokuva oli kaikkien aikojen eniten tuottanut videopeliin perustuva elokuva (tuotettuaan 273 703 340 dollaria pelkästään elokuvateatterituloilla) vuoteen 2010 asti, jolloin "" ohitti sen.
Elokuvan jatko-osa "" sai ensi-iltansa vuonna 2003.
Laitakaupungin laulu
Laitakaupungin laulu on Edvin Laineen ohjaama suomalainen draamaelokuva, joka valmistui vuonna 1948. Elokuvan käsikirjoituksen laati Olavi Vesistö eli Olavi Veistäjä. Käsikirjoituksen muokkaustyöhön osallistui tiettävästi myös Laineen serkku kirjailija Toivo Kauppinen eli nimimerkki Topias.
Elokuvan aiheena on surullinen perhetarina ja sen ehtäväksi on arvioitu köyhälistökortteleissa tehtävän huoltotyön merkityksen korostaminen. Pääosissa ovat Ansa Ikonen ja Tauno Palo. Paatoksellisessa melodraamassa näyttelee myös Ella Eronen kapakanpitäjää yhdessä harvoista elokuvarooleistaan.
Elokuva sijoittuu 1940-luvun suomalaiseen alamaailmaan, jonka kujilla rikollisuus on huipussaan. Huoltotarkkaaja Helmi Heino (Ansa Ikonen) saapuu tällaiselle kadulle ja tutustuu kujien asukkaisiin. Myöhemmin hän kohtaa rikollisjoukkoa johtavan Jukka Kyrön (Tauno Palo), joka ihastuu häneen.
Helmi kuitenkin torjuu Kyrön yritykset lähemmästä tuttavuudesta. Tilanteeseen sotkeutuvat myös Jukan mykkä vaimo Aliina (Mirjam Novero), mustasukkainen rakastajatar Juudit (Ella Eronen) ja Jukan poika Reino (Veli-Matti Kaitala). Jukka yrittää muuttaa tapansa Helmin avulla, mutta se osoittautuu odotettua vaikeammaksi.Jotkut kriitikot pitivät elokuvaa kunnianhimoisena ja tunnelmaltaan vahvana, mutta moittivat sitä samalla teennäiseksi ja kulissimaiseksi. Felix Forsmanin kuvaus on saanut kiitosta.
Lars Näsman
Lars "Lasse" Näsman (14. toukokuuta 1943 Vaasa, Suomi - 10. lokakuuta 1995 Kypros) oli suomalainen jalka- ja jääpalloilija, molemmissa lajeissa pelipaikaltaan maalivahti.
Suomenruotsalaiselle Näsmanille oli luonteva valinta aloittaa jalkapallon pelaaminen synnyinkaupunkinsa ruotsinkielisessä seurassa, VIFK:ssa. Hän edusti seuraa vuosina 1960-1964. Vuodet 1965-1968 Näsman edusti lahtelaista Upon Palloa (myöhemmin FC Kuusysi). Lahdesta hän siirtyi vuonna 1969 ammattilaiseksi Alankomaihin, SC Cambuur-Leeuwardenin joukkueeseen. Hän oli Hull Cityssä pelanneen Mauno Rintasen jälkeen toinen suomalainen ammattilaismaalivahti ulkomailla. Suomeen Näsman palasi vuonna 1971, seura oli helsinkiläinen HIFK, jossa hän sai heti ensimmäisellä kaudellaan SM-hopeaa. Tuo mitali jäi hänen ainoaksi jalkapallon SM-mitalikseen. HIFK:n jälkeen hän edusti vielä tammisaarelaista EIF:ää.
Näsman pelasi 34 ottelua Suomen A-maajoukkueessa (vuosina 1965-1971) ja lisäksi kolme olympiajoukkueen maaottelua, kolme nuorten maaottelua, yhden B-maaottelun ja yhden poikien maaottelun. Hän sai Vuoden jalkapalloilija -palkinnon vuonna 1965 ja vuonna 1967 Urheilutoimittajain liiton vastaavan tunnustuksen. Vuonna 1964 Näsman palkittiin Suomen nuorten maajoukkueen parhaana pelaajana.
Jääpallossa Näsman saavutti SM-hopeaa vuonna 1964 VIFK:n joukkueessa. Hän pelasi VIFK:ssa kauteen 1966 asti ja sen jälkeen Lahden Reippaassa. Hän pelasi maajoukkueessa 20 ottelua, ja voitti MM-tasolla hopeaa 1967 ja pronssia 1969. Suomen vuoden jääpalloilijaksi hänet valittiin kahdesti, vuosina 1966 ja 1967.
Tammisaaressa on vuodesta 1998 lähtien järjestetty Näsmanin muistoksi Lasse Näsman Cup, joka poikkeuksellisesti koostuu rangaistuspotkukilpailuista. Lars Näsman on jalkapalloilija Tanya Näsmanin isoisä.
100 metrin aitajuoksu
100 metrin aitajuoksu on naisten ja nuorten juoksulaji, joka kuuluu naisten olympiaohjelmaan. Aidat pitää ylittää mahdollisimman nopeasti ja juosta maaliin. Naisten 100 metrin aitajuoksussa juoksijoilla on ylitettävänään kymmenen kappaletta 83,8 senttimetrin korkuisia esteitä. Lähdön ja ensimmäisen aidan välin on oltava 13 metriä, seuraavien aitojen välin 8,5 metriä ja viimeisen aidan on sijaittava 10,5 metriä ennen maalia. Lajin maailmanennätyksen haltija on yhdysvaltalainen Kendra Harrison, joka juoksi vuonna 2016 ajan 12,20 sekuntia.
Vuoden 1968 loppuun saakka naisten pika-aitajuoksun virallinen pituus oli 80 metriä. Ensimmäisen kerran naisten aitajuoksussa olympialaisissa kilpailtiin Los Angelesissa 1932. Münchenissä 1972 naisten aitajuoksun matka vakiintui nykyiseen 100 metriin. Miesten vastaava matka on 110 metrin aitajuoksu. Aikuisurheilussa miesten lyhyt aitamatka on 100 metriä 50–65 -vuotiaiden ikäluokissa.
100 metrin aitajuoksu on ollut olympialaisten lajivalikoimassa vuodesta 1972 ja yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa vuodesta 1983. Menestynein maa naisten pika-aidoissa on ollut Yhdysvallat.
Kontu (täsmennyssivu)
Kontu voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
XrossMediaBar
XrossMediaBar (lausutaan Cross Media Bar) tai lyhyemmin XMB on Sony Computer Entertainmentin PlayStation Portablessa, PlayStation 3:ssa, Blu-ray-soittimissa ja televisioissa käytettävä käyttöliittymä.
Se koostuu vaakasuuntaisesta rivistä kuvakkeita, joita liikutellaan ruudulla perinteisen kursorin asemasta. Suuntanäppäimillä valitsemalla valitaan aihealuetta (esimerkiksi asetukset, verkkotoiminnot) vastaava kuvake, paljastuu edelleen pystysuuntainen alavalikko, jossa on kuvakkeita seliteteksteineen joita rullataan pystysuunnassa käyttäen ohjaimen suuntanäppäimiä.
Moottoritorpedovene Sisu
Moottoritorpedovene Sisu oli Suomen merivoimien moottoritorpedovene, joka hankittiin Italiasta vuonna 1920.
Alus rakennettiin Italian Livornossa 1917 nimellä "MAS 220". Se ostettiin Suomelle 1920 ja nimettiin "MTV 1":ksi. Venetyyppi valittiin, koska italialaiset antoivat ehdottomasti parhaan tarjouksen ja vene todettiin selkeästi tehokkaammaksi kuin vaihtoehtona ollut brittiläinen CMB.
Veneen Välimeren olosuhteisiin suunniteltu rungon muoto ja eritoten matala terävä keula ei soveltunut Itämeren aallokkoon ja veneen palatessa mereltä miehistö oli märkä. Venetyyppi saikin miehistöiltään lempinimen ”suihkukaivo”. Aluksen torpedot riippuivat erillisissä telineissä kyljissä ja olivat koko ajan alttiina vedelle, mistä seurasi erityisesti syksyisin jäätymisongelmia.
Jatkosodassa "Sisu" päällikkönään luutnantti Armas Alkio upotti yhden venäläisen miinanraivaajan Suursaaren ankkuripaikalla 1. lokakuuta 1941. Alus jäi keväällä 1942 talviteloilleen, koska sen koneet todettiin loppuun kuluneiksi. Koneiden uusinta ei onnistunut, koska aluksen rakenteet todettiin läpilahonneiksi. Alus romutettiin toisen maailmansodan jälkeen.
Vene esiintyi elokuvassa "Meidän poikamme merellä".
Sisun sisaralus oli myös Italiasta hankittu "MTV 2" eli "Hurja".
Moottoritorpedovene Hurja
Moottoritorpedovene Hurja oli Suomen merivoimien moottoritorpedovene, joka hankittiin 1920 Italiasta.
Alus rakennettiin Italian Livornossa 1917 nimellä "MAS 221". Se ostettiin Suomelle 1920 ja nimettiin "MTV 2":ksi.
Sen rungon muoto ja eritoten matala terävä keula ei ollut sopiva Itämeren aallokkoon ja veneen palatessa mereltä miehistö oli märkä. Venetyyppi saikin miehistöiltään lempinimen "suihkukaivo". Aluksen torpedot riippuivat erillisissä telineissä kyljissä ja olivat koko ajan alttiina vedelle. Tästä seurasi erityisesti syksyisin jäätymisongelmia.
"Hurja" ei ehtinyt ottaa osaa varsinaisiin sotatoimiin. Talvisodan alkaessa se oli jo telakoitu ja ennen jatkosodan alkua se poistettiin laivaston vahvuudesta kesäkuussa 1941, koska koneet olivat loppuun ajettuja. Aluksen rungon huonokuntoisuus esti koneiston täydellisen uusinnan. Alus romutettiin sotien jälkeen.
Vaikka alus ei ehtinyt sotaan, se teki kuitenkin tärkeän työn Suomen merivoimien palveluksessa kahdenkymmenen purjehduskautensa aikana kouluttaen huomattavan määrän upseereita ja varusmiehiä torpedoaseen käyttäjiksi.
"Hurjan" sisaralus oli myös Italiasta hankittu "MTV 1", myöhemmin "Sisu".
Jämsänkosken Ilves
Jämsänkosken Ilves (JIlves) on vuonna 1930 perustettu jämsänkoskelainen urheiluseura. Seuralla on toimintaa hiihdossa, uinnissa, yleisurheilussa, jääkiekossa, pyöräilyssä ja jalkapallossa.
Ilveksen jalkapallon edustusjoukkue pelaa kotiottelunsa Jämsänkosken pallokentällä, ja sen joukkue nousi kaudelle 2016 sarjatason ylemmäs Kolmoseen.Ilves on pelannut Suomen toiseksi korkeimmalla sarjatasolla eli silloisessa Suomensarjassa yhteensä kahdeksan kautta vuosina 1963–1970. Vuosina 1974–1976, 1978, 1981–1983, 1985, 1990 ja 2012 joukkue pelasi Kakkosessa.
Maastohiihdossa Jämsänkosken Ilves on joukkueena 2010-luvulla vakiinnuttanut paikkansa kotimaansa eliitissä, ja on miesten viesteissä voittanut kaksi SM-hopeaa. Kontiolahden SM-kilpailuissa 2013 Ilves voitti parisprintin SM-kultaa.
Jämsänkosken Ilveksen jääkiekkojaosto on perustettu 1953. Junioritoiminta oli jo alusta alkaen toiminnan peruskivi. Hyvän juniorityön tuloksena JIlves pelasikin omilla kasvateillaan 60- ja 70-luvun aikana aina toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, eli silloisessa ”Suomen sarjassa”.
Sarjatason pudottua alemmas jääkiekkoinnostus hiipui 80-luvulla, mutta on nyt käynnistynyt uudelleen, kun kaikki Jämsänjokilaakson jääkiekkoseurat on yhdistetty JIlveksen nimen alle. Edustusjoukkueen lisäksi seuralla on kuusi juniorijoukkuetta, naisjoukkue sekä kakkosjoukkue. Tämän lisäksi seura on mukana Leijona-kiekkokoulussa. Harjoitukset ja pelit toteutaan kolmessa jäähallissa (Jämsä, Jämsänkoski, Länkipohja) sekä ulkojääkentillä.
Perunkarvatonkoira
Perunkarvatonkoira on perulainen koirarotu, jolle on ominaista karvapeitteen lähes täydellinen puuttuminen suurimmassa osasta yksilöitä. Rodusta esiintyy kolme kokomuunnosta: pieni, keskikokoinen ja suuri.
Perunkarvatonkoira on luonteeltaan valpas. Vieraisiin se suhtautuu varautuneesti, yleensä väistämällä, jos vieras yrittää koiraa silittää tai sitä muuten koskea. Tutustuttuaan vieraisiin perunkarvatonkoira voi olla hyvinkin ihmisrakas ja hakeutua oma-aloitteisesti ihmisten seuraan ja silitettäväksi. Omistajaansa perunkarvatonkoira kiintyy yleensä hyvin voimakkaasti.
Tarkkaavaisuutensa vuoksi perunkarvatonkoira on hyvä vahti.
Rodun erikoispiirteenä on karvapeitteen lähes täydellinen puutos useimmilla yksilöillä. Karvan määrä vaihtelee yksilökohtaisesti ja sen yleisimmät esiintymispaikat ovat pää, tassut sekä häntä. Näissä paikoissa myös rotumääritelmä sallii karvan esiintymisen. Geeni (nimetty FOXI3), joka karvattomuuden aiheuttaa, on hallitseva, mutta homotsygoottina letaali. Tästä seuraa se, että jokainen karvaton koira kantaa sekä karvattomuuden että karvallisuuden aiheuttavaa geeniä. Näin ollen koiran on mahdollista periä molemmilta vanhemmiltaan karvallisuusgeeni, joten rodussa myös karvallisia yksilöitä.
Laskennallisesti kahden karvattoman koiran (merkitään genotyyppi Hh, H=karvaton ja h=karvallinen) pentueeseen tulee siis:
25 % HH (ei elinkelpoinen, normaalisti kuolee jo kohdussa sikiövaiheessa), 50 % Hh (karvaton), 25 % hh (karvallinen)
Vastaavasti karvattoman (Hh) ja karvallisen (hh) yhdistelmästä tulee:
50 % Hh (karvaton) ja 50 % hh (karvallinen).
Molemmat yhdistelmät ovat sallittuja. Ainoastaan kahden karvallisen yhdistäminen on kielletty, koska siitä ei voi syntyä karvatonta pentua. Laskennallisesti pentueeseen syntyvien elinkelpoisten pentujen määrä on suurempi, kun vanhemmat ovat karvaton ja karvallinen, sillä yksikään koira ei voi saada karvattomuusgeeniä molemmilta vanhemmiltaan.
Rotumääritelmän muutoksen myötä karvallisetkin yksilöt voivat osallistua Suomessa näyttelyihin. Karvalliset perunkarvattomat on rekisteröity Suomessa ennenkin, mutta esimerkiksi Perussa, rodun kotimaassa niitä ei ole voinut rekisteröidä ennen nykyistä rotumääritelmää.
Karvattomuus on yhteydessä myös rodussa ilmenevään hammaspuutokseen. Geenin, joka aiheuttaa karvattomuutta, on huomattu aiheuttavan myös hammaspuutosta. Useimmilla karvattomilla rodun edustajilla esiintyykin jonkinlaisia hammaspuutoksia, yleisimpinä puuttuvina hampaina ovat kulma-, sekä välihampaat.
Geeni on myös aiheuttanut myös sen, että koirilla on todella pitkät viikset. Uunituoreen tutkimuksen mukaan sokeutuneet perunkarvattomatkoirat käyttävät avuksi viiksiään suunnistamisessa nenän lisäksi.
Moottoritorpedovene Isku
Moottoritorpedovene Isku (MTV 3) oli Suomen merivoimien moottoritorpedovene.
Alus rakennettiin koemielessä Porvoon telakalla Porvoossa ja se otettiin merivoimien palvelukseen 1926. Koneet alukseen ostettiin Isosta-Britanniasta koska kotimaasta ei vielä silloin ollut saatavilla riittävän tehokkaita bensiinikoneita.
Aluksella oli Thornycroft-luokan veneiden muodot, mutta torpedot oli asetettu sivulaukaisimiin kuten italialaisissa veneissä.
Talvisotaan alus ei osallistunut, koska se oli jo talvitelakoitu YH:n alkaessa. "Isku" osallistui jatkosodan ensimmäisiin operaatioihin ilman menestystä, koska sen pääkoneet oli käytännössä jo ajettu loppuun. Vain suomalaisvalmisteinen Olympia-risteilykone toimi kohtalaisen hyvin loppuun asti.
Pakkolaskun Suomen aluevesille tehneen venäläisen Berijev MBR-2 -lentoveneen pidätys (kapteeniluutnantti Holger Carring) Pellingissä 24. kesäkuuta 1941 oli "Iskun" ainoa varsinainen sotatoimi. Tämän operaation jälkeen veneen pääkoneet asetettiin käyttökieltoon, koska niiden käynnistäminen olisi ollut liian vaarallista. Hyökkääminen risteilykoneen voimin ei ollut mahdollista koska se kehitti alle 10 solmun nopeuden. Vene makasikin koko purjehduskauden 1941 laiturissaan ja telakoitiin syksyllä muiden alusten mukana.
Keväällä 1942 telakoitujen veneiden kevätkunnostusta tehtäessä huomattiin, että "Iskun" runko oli niin huonokuntoinen, ettei kunnostaminen onnistuisi, joten vene poistettiin käytöstä 16 vuoden palveluksen jälkeen. Yhtään torpedoa se ei ehtinyt sotatoimissa laukaisemaan, mutta palvelusvuosiensa aikana alus koulutti huomattavan määrän upseereita ja merisotilaita torpedoaseen käyttäjiksi. Alusta säilytettiin joitakin vuosia Suomenlinnassa, mutta sodan jälkeen se romutettiin kaikessa hiljaisuudessa.
Suomen ja Neuvostoliiton hyökkäämättömyyssopimus
Suomen ja Neuvostoliiton välinen hyökkäämättömyyssopimus vuodelta 1932 solmittiin Helsingissä 21. tammikuuta 1932 ja ratifioitiin Suomen puolella saman vuoden heinäkuussa. Voimaan se astui 9. elokuuta 1932. Sopimus oli solmittu määräajaksi kolmeksi vuodeksi. Sitä jatkettiin 7. huhtikuuta 1934 pöytäkirjalla, jolla sopimuksen voimassaoloa jatkettiin 31. joulukuuta 1945 asti. Pöytäkirjan allekirjoitti Neuvostoliiton puolesta ulkoasiain kansankomissaari Maksim Litvinov.
Ensimmäisen kerran Neuvostoliiton puolesta Suomi oli neuvotellut hyökkäämättömyyssopimuksesta jo 1926. Suomen puolelta neuvotteluja johti Antti Hackzell, mutta koska hän esitti, että sopimusta valvottaisiin välitystuomioistuimen avulla, ei Neuvostoliiton kanssa päästy sopimukseen sisällöstä.
Sopimuksen syntyyn vaikuttivat Neuvostoliiton kiinnostus tehdä hyökkäämättömyyssopimukset naapurimaidensa kanssa (Puola, Viro ja Latvia neuvottelivat myös tuolloin sopimuksista) sekä 1931 alkanut Mantšurian sota, joka lisäsi konfliktin mahdollisuutta Itä-Aasiassa ja sai Neuvostoliiton pyrkimään selustansa turvaamiseen mahdollisesti syttyvän sodan vuoksi. Suomi aloitti neuvottelut Neuvostoliiton kanssa viimeisenä edellä mainituista valtioista eli vuoden 1932 tammikuun alussa, mutta sai sopimuksensa ensimmäisenä valmiiksi. Tämä aiheutti hieman paheksuntaa Virossa, mutta Suomen ei ollut tarkoitus ratifioida sopimusta ennen muita valtioita.
Sopimuksessa osapuolet takasivat rajojensa loukkaamattomuuden, puolueettomana pysymisen, jos toinen osapuoli joutuisi sotaan ja lupasivat pysyä erossa sopimuksista ja liittoumista, jotka olisivat ”avoimesti vihamielisiä” toista osapuolta kohtaan. Riidat luvattiin ratkaista rauhanomaisesti ja puolueettomasti.
Sopimus uudistettiin Moskovassa 7. huhtikuuta 1934, jolloin sitä pidennettiin 31. joulukuuta 1945 asti. Neuvostoliitto irtisanoi hyökkäämättömyyssopimuksen vedoten Mainilan laukauksiin ennen hyökkäystään Suomeen 30. marraskuuta 1939. Hyökkäys rikkoi myös Tarton rauhansopimusta ja Kansainliiton peruskirjaa.
Anthony Edwards
Anthony Charles Edwards (s. 19. heinäkuuta 1962) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Edwards syntyi Kalifornian Santa Barbarassa viisilapsisen perheen kuopukseksi. Hänen perheensä tuki hänen näyttelijähaaveitaan pienestä pitäen. Alettuaan saada televisiorooleja hän jättäytyi pois yliopistosta ja keskittyi näyttelemiseen. Edwardsin ensimmäinen iso rooli oli Goosen hahmo Tom Cruisen tähdittämässä elokuvassa "Top Gun – lentäjistä parhaat" vuonna 1986. Hän näytteli myös ”kuplamies” Mike Monroeta "Villi Pohjola" -sarjassa. Parhaiten hänet tunnetaan kuitenkin suositusta televisiosarjasta "Teho-osasto", jossa hän esitti tohtori Mark Greenea. Mark Greene oli yksi sarjan pitkäaikaisimmista päähenkilöistä, ja Edwards näytteli häntä sarjassa vuosina 1994–2002 aina siihen asti, kunnes hänen hahmonsa kuoli aivosyöpään.
Edwards on ollut naimisissa vaimonsa Jeanine Lobellin kanssa vuodesta 1994 lähtien, ja parilla on neljä lasta.