hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Erich Mielke
Erich Fritz Emil Mielke (28. joulukuuta 1907 Berliini – 21. toukokuuta 2000 Berliini) oli saksalainen kommunisti. Hän oli Saksan demokraattisen tasavallan turvallisuuspoliisin Stasin päällikkö 1957–1989.
Berliinin työläiskaupunginosassa Weddingissä syntyneen Mielken äiti kuoli varhain, hänen isänsä oli käsityöläinen, joskin Mielke itse kertoi tämän ammatiksi työväenluokkaisemman metsätyömiehen liittyessään 14-vuotiaana Saksan kommunistisen puolueen nuorisojärjestöön. 20-vuotiaana Mielke sai puoluejäsenyyden. Hän osallistui kommunistien itsesuojelujoukkojen toimintaan ja osallistui 9. elokuuta 1931 Berliinin Bülowplatzilla kahden poliisin, Paul Anlaufin ja Franz Lenkin, murhiin. Välttääkseen vangitsemisen hän pakeni Belgian kautta Neuvostoliittoon.
Neuvostoliitossa Mielke opiskeli Moskovan Lenin-koulussa vuodesta 1933. Hän toimi poliittisena upseerina Espanjan sisällissodassa 1936–1939 ja pakeni tasavaltalaisten hävittyä sodan Ranskaan jossa esiintyi latvialaisena "Richard Hebel"inä. Toisen maailmansodan aikana hän osallistui saksalaisten kommunistien maanalaiseen toimintaan Ranskassa mutta pidätettiin ja määrättiin edelleen latvialaiseksi luultuna pakkotyöhön Organisation Todtin palvelukseen vuodeksi 1944.
Toisen maailmansodan päätyttyä ja puna-armeijan vallattua Saksan itäiset osat Mielke palasi kotimaahansa nousten nopeasti vasta perustetun Saksan demokraattisen tasavallan poliittiseen eliittiin. Hänet nimitettiin vuonna 1950 Stasin valtiosihteeriksi ja vuodesta 1957 hän toimi organisaation johtajana. Mielke kuului maata johtaneen kommunistisen yhtenäispuolueen SED:n politbyroohon vuodesta 1971 kandidaattina ja vuodesta 1976 täysjäsenenä. Vuonna 1980 hän sai kenraalin sotilasarvon.
Berliinin muurin murruttua ja vielä ennen Saksan jälleenyhdistymistä Mielke erotettiin SED:n jäsenyydestä ja vangittiin vuoden 1989 lopulla tutkintavankeuteen epäiltynä "kansantalouden vahingoittamisesta", mutta vapautettiin seuraavan vuoden maaliskuussa terveydellisistä syistä. Heinäkuussa hänet vangittiin kuitenkin uudelleen epäiltynä poliittisten vankileirien suunnittelusta ja Punaisen armeijakunnan terroristien suojelusta.
Murhia koskevat paperit löytyivät vuonna 1989 hänen toimistostaan. Saksan jälleenyhdistymisen jälkeen hänet asetettiin syytteeseen vuonna 1931 tapahtuneista poliisimurhista, ja hänet tuomittiin 26. lokakuuta 1993 kuuden vuoden ehdottomaan vankeuteen kahdesta murhasta ja yhdestä murhan yrityksestä. Hänet laskettiin ehdonalaiseen vapauteen elokuussa 1995 hänen oltuaan vangittuna noin viisi ja puoli vuotta. Mielke kuoli vanhainkodissa Berliinissä 92-vuotiaana. Hänen ruumiinsa tuhkattiin ja uurna haudattiin 6. kesäkuuta 2000 Berliinin Friedrichsfelden keskushautausmaalle nimettömään hautaan Mielken oman toiveen mukaisesti. Hänen Berliinissä sijaitseva Stasi-toimistonsa on nykyisin museona.
Kääpiöhopeatäplä
Kääpiöhopeatäplä ("Boloria improba") on täpläperhosiin kuuluva perhoslaji. Suomen lajien uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi (EN). Lisäksi laji kuuluu Euroopan unionin luontodirektiivin II liitteessä mainittuihin erityisen suojelutoimen alueita vaativiin lajeihin ja on Suomessa rauhoitettu.
Kääpiöhopeatäplä on sukunsa pienin, noin kolmen sentin kokoinen perhonen. Siivet ovat pohjaväriltään tumman oranssit mutta kauttaaltaan tummanruskeakehnäiset eikä pohjaväri yleensä erotu kovin hyvin. Tumma yleissävy auttaa perhosta keräämään auringon lämpöä. Takasiiven alapinnalla hopeätäplille tyypillinen vaalea poikkivyö on lähes saman värinen kuin muukin siipi. Vain etummainen ja keskimmäinen täplä erottuvat vaaleina.
Lajia tavataan Pohjois-Amerikassa Alaskasta, Baffininsaarelle ja Albertan länsiosiin. Lisäksi Yhdysvalloissa Wyomingissä ja Coloradossa on eristäytyneet populaatiot. Euroopassa kääpiöhopeatäpliä elää Skandinaviassa ja Siperiassa. Suomessa lajia tavataan harvinaisena vain Enontekiön takatuntureilla. Perhoset lentävät heinäkuussa.
Laji elää tun tuntureiden paljakalla, hieman kosteammilla tunturikankailla ja -niityillä ja viihtyy lapinorvokkia kasvavilla rinteillä. Esiintymät ovat hyvin paikallisia eikä perhosia tavata joka vuosi. Toisaalta lyhyen lentonsa aikana ja sopivalla säällä se voi olla elinpaikallaan jopa runsaslukuinen. Koiraat lentävät hyvin lähellä maanpintaa etsimässä naaraita. Kääpiöhopeatäplä talvehtii toukkana peräti kahdesti.
Toukat elävät ilmeisesti ainakin verkkolehtipajulla ("Salix reticulata") ja nurmitatarilla ("Bistorta vivipara"). Näistä jälkimmäinen sopii lajin esiintymiskuvaan Suomen alueella.
OLW (yritys)
OLW on ruotsalainen yritys, joka valmistaa snackstuotteita, kuten perunalastuja ja suolapähkinöitä. Yritys on perustettu vuonna 1967. OLW:n emoyhtiö on vuonna 1919 perustettu Wasabröd.
Yrityksen tuotantotilat sijaitsevat Filipstadissa ja pääkonttori Tukholmassa. Yrityksessä työskentelee 110 työntekijää.
Angervohopeatäplä
Angervohopeatäplä ("Brenthis ino") on pieni 3,5 sentin kokoinen hopeatäplätön perhoslaji. Sen siivet ovat ruskeankeltaiset ja kirjavat. Laji aloittaa lentonsa kesäkuun alusta ja jatkaa sitä elokuun loppuun. Sitä esiintyy mesiangervojen ja sikoangervojen läheisyydessä. Lajia esiintyy paljon rannoilla ja tienvarsilla. Toukat elävät vadelmalla, lillukalla, mesiangervolla tai suomuuraimella. Toukat talvehtivat aivan isäntäkasvin varren tyvellä. Keväällä toukat heräävät horroksestaan ja alkavat syödä nuoria lehtiä. Muiden hopeatäplien tavoin kotelo on riippuvassa asennossa. Sen kellanruskealla pinnalla on teräväkärkisiä kyhmyjä.
Ilmari Taipale
Ilmari Rikhard Taipale (18. toukokuuta 1928 Tampere – 22. maaliskuuta 2008 Porvoo) oli suomalainen keskimatkojen juoksija ja kestävyysjuoksija. Hän edusti seuroja Siikaisten Sisu, Rosenlewin Urheilijat -38 ja Helsingin Kisa-Veikot ja häntä valmensi Olli Virho.
Taipale sijoittui neljänneksi 1 500 metrillä Brysselin EM-kilpailuissa 1950 ajalla 3.50,4. Helsingin olympialaisissa 1952 hän oli 5 000 metrillä kahdestoista ajalla 14.40,0. Melbournen olympialaisissa 1956 hän putosi samalla matkalla alkuerissä. Hän voitti uransa aikana kaikkiaan 11 maaottelujuoksua.
Taipale juoksi 1. tammikuuta 1954 São Paulon yöjuoksussa kahdeksanneksi.
Taipale voitti yhteensä 19 aikuisten Suomen mestaruutta. Hänen lisäkseen vain Paavo Nurmi on voittanut miesten Suomen mestaruuden sekä 800, 1 500 että 5 000 metrillä. Taipale voitti Suomen mestaruuden myös maastojuoksun henkilökohtaisessa ja joukkuekilpailussa sekä 4 × 800 ja 4 × 1 500 metrin viesteissä. Hän rikkoi uransa aikana kahdeksan Suomen ennätystä, muun muassa Paavo Nurmen nimissä olleen mailin SE:n heinäkuussa 1950 ajalla 4.09,4 ja Taisto Mäen hallussa olleen 5 000 metrin Suomen ennätyksen 1955 – niin Nurmen kuin Mäenkin tulokset olivat aikanaan olleet maailmanennätyksiä. Vuonna 1951 hän juoksi 1 500 metrillä uuden Suomen-ennätyksen 3.47,8 ja 2 000 metrin SE:n 5.14,6.
Sinappiperhonen
Sinappiperhonen ("Pontia edusa") on kaaliperhosten heimoon kuuluva perhoslaji.
Etusiivet ovat valkoiset ja niiden kärjissä on mustat, valkotäpläiset laikut. Lisäksi siivessä on musta keskitäplä. Alapuolella siiven kärki on likaisen kellanvihreä. Takasiivet ovat yläpuolelta vaalean harmaat ja niissä on vaaleampia laikkuja sekä harmaa tai musta, vaihtelevasti erottuva reunavyö. Takasiipien alapinta on kauttaaltaan vihreän ja valkoisen kirjava. Naaraan kuviointi on voimakkaampaa kuin koiraalla. Siipiväli 35–47 mm.
Nopea ja suoraviivainen lentotapa erottaa sinappiperhosen yleisemmistä valkoisista päiväperhoisista.
Sinappiperhosta tavataan vakituisesti laajassa osassa Länsi-Eurooppaa sekä Pohjois-Afrikassa. Se on kuitenkin vaeltaja, minkä seurauksena lajia tavataan paljon sen vakituista esiintymisaluetta laajemmalla alueella ja joinakin vuosina aina Suomessa asti. Sinappiperhosta esiintyi Suomessa erityisen runsaasti esimerkiksi vuosina 2000 sekä 2010, mutta useimpina vuosina lajia ei tavata lainkaan. Suomessa laji lentää pääasiassa heinä-elokuussa ja vaeltaneiden yksilöiden jälkeläisiä voi tavata syyskuun loppuun saakka.
Laji elää pääasiassa viljelys- ja joutomailla, mutta vaeltavan luonteensa takia perhoseen voi törmätä missä tahansa ympäristössä. Talvehtii toukkana Keski- ja Etelä-Euroopassa.
Toukat syövät erilaisia ristikukkaiskasveja kuten pölkkyruohoa ("Arabis glabra") ja rannikoilla esimerkiksi merisinappia ("Cakile maritima").
Ernst Wollweber
Ernst Friedrich Wollweber (29. lokakuuta 1898 – 3. toukokuuta 1967) oli saksalainen (itäsaksalainen) kommunisti. Hän toimi Stasin päällikkönä vuosina 1953–1957 Wilhelm Zaisserin jälkeen ja Erich Mielkeä ennen.
Kukruse (kaupunginosa)
Kukruse on Kohtla-Järven kaupunginosa Toilan kunnan sisällä Itä-Virumaalla Virossa. Kukruse sijaitsee muiden Kohtla-Järven kaupunginosien tavoin erillään muista kaupunginosista. Asukkaita Kukrusessa on 632 (1. tammikuuta 2010).
Kukrusessa sijaitsee vuonna 1966 perustettu Kohtla-Järven palavakivimuseo (). Tosin Kukrusessa museo on toiminut vuodesta 2007 lähtien. Kukrusessa on kaivettu öljyliusketta eli palavaakiveä jo 90 vuotta.
Kaupunginosassa toimii myös Tallinna Tervishoiu Kõrgkoolin Kohtla-Järven toimipaikka.
Rinnehopeatäplä
Rinnehopeatäplä ("Argynnis niobe") on suurikokoinen ruskehtavan hopeatäpläinen perhoslaji. Se on läheistä sukua ketohopeatäplälle ("Argynnis adippe"), mutta on tätä hivenen pienempi.
Kookas hopeatäplä, joka muistuttaa hyvin paljon ketohopeatäplää sekä hieman vähemmän orvokkihopeatäplää, eikä lajin tunnistaminen lentävästä yksilöstä ole luotettavaa. Koiraan siipien pohjaväri on kirkkaan oranssi, naaraalla ruskeampi. Koiraan etusiiven yläpinnalla toiseksi ja kolmanneksi takimmaisen siipisuonen kohdalla on hädin tuskin näkyvä määrä mustaa kehnää. Naaralla siiven tyviosassa on laajalti kehnää, jossa on sinertävä sävy. Molemmilla sukupuolilla etusiiven ulkoreuna on kaartuu hivenen sisäänpäin. Keskeisenä tuntomerkkinä takasiiven alapinnan ulkosarakkeessa on viisi punaruskeaa, rengasmaista silmätäplää, joista keskimmäinen on selvästi muita pienempi. Lisäksi siiven reunan vaaleita laikkuja ulkoreunan puolelta reunustava viiru on tummanruskea ja hyvin terävä. Takasiipien alapinnalla on laajoja, nähes nelikulmaisia vaaleita täpliä, mutta värimuodolla "f. eris" ne ovat vaaleankeltaiset. Täplien väliset alueet ovat ruskeat. Siiven tyvessä olevista neljästä vaaleasta täplästä uloimmaisen keskus on usein musta.
Tavataan suurimmassa osassa Eurooppaa, ei kuitenkaan Skandinavian pohjoisosissa. Idässä alue jatkuu Turkkiin ja Iraniin. Suomessa levinneisyys rajoittuu Vaasa-Tampere-Joensuu-linjan eteläpuolelle, mutta runsas perhonen on vain saaristossa Turusta Hankoon. Perhoset lentävät kesäkuun lopulta elokuun alkupuolelle.
Rinnehopeatäplä viihtyy hiekkapohjaisilla kedoilla, metsäaukeilla ja etelänpuoleisilla kalliorinteillä, joilla on runsaasti kukkia. Se on elinpaikkansa suhteen ilmeisesti kovin vaatelias ja esiintymät ovat paikoittaisia. Perhoset käyvät ahkerasti kukissa.
Perhosen elintavat tunnetaan lähinnä Keski-Euroopasta. Naaras laskee munat yksitellen jäkälille lähelle ravintokasvia ja toukka talvehtii kuoriutumattoman munan sisällä. Toukka kuoriutuu munasta varhain keväällä ja toukan kehitys kestää puolestatoista kuukaudesta kahteen kuukauteen. Se on yöaktiivinen, piilottelee selvästi enemmän kuin lähilajien toukat ja koteloituu ravintokasvista riippuvaan koteloon lähelle maanpintaa. Kotelovaihe kestää vajaan kuukauden.
Norjassa laji on luokiteltu vaarantuneeksi (VU), Ruotsissa silmälläpidettäväksi (NT). Suomessa se ei ole uhanalainen.
Toukka käyttää ravinnokseen orvokkeja esimerkiksi aho-orvokkia ("Viola canina") ja metsäorvokkia ("Viola riviniana").
Muurainhopeatäplä
Muurainhopeatäplä ("Boloria freija") on hyvin harvinainen rämeillä esiintyvä täpläperhoslaji.
Muurainhopeatäplän siipien kärkiväli on koiraalla keskimäärin noin 35 mm ja naaralla 37 mm. Laji on tyypillisen pienen hopeatäplän näköinen, mutta lähilajeista sen erottaa muun muassa ulospäin kaartuvasta etusiipien ulkoreunasta ja takasiipien alapintojen mustasta sahanteräkuviosta.
Muurainhopeatäplä on pohjoinen laji, joka esiintyy Fennoskandiassa ja Baltian maissa. Idässä sen levinneisyys ulottuu Pohjois-Siperian kautta aina Japaniin asti. Lajin lentoaikaa Suomessa on loppukevät ja alkukesätoukokuun loppupuolelta kesäkuun puoleen väliin. Lapissa lentoaika alkaa vasta juhannuksena ja päättyy heinäkuun puolessa välissä. Eteläisessä Suomessa laji on taantunut.
Muurainhopeatäplä on soiden perhonen. Suomen eteläosissa sitä tavataan ainoastaan rämeillä, mutta Lapissa myös koivuvyöhykkeen suomaiset alueet ja kosteat tunturiniityt ovat lajin elinaluetta. Laji talvehtii täysikasvuisena toukkana.
Toukat käyttävät ravinnokseen muurainta, isokarpaloa ("Vaccinium oxycoccos"), riekonmarjaa ("Arctostaphylos alpinus") ja harvoin juolukkaa ("Vaccinium uliginosum").
Rahkahopeatäplä
Rahkahopeatäplä ("Boloria frigga") on Suomessa hyvin harvinainen luonnontilaisilla soilla esiintyvä perhoslaji.
Rahkahopeatäplän siipien kärkiväli on koiraalla keskimäärin noin 40 mm ja naaraalla 42 mm. Laji on tyypillisen pienen hopeatäplän näköinen, mutta lähilajeista sen erottaa muun muassa ulospäin kaartuvasta etusiipien ulkoreunasta ja takasiipien alapintojen ulkoreunojen ruskeista kaarikuvioista, jotka muistuttavat muodoltaan lähes suoria poikkiviivoja. Lisäksi esimerkiksi lajin alasiipien keskisaran tyvi on väriltään tumman punaisen ruskea.
Rahkahopeatäplä on holarktinen laji. Sitä tavataan Fennoskandian lisäksi Baltian pohjoisosissa sekä idässä Aasian pohjoisosien kautta Amurille. Suomessa laji on harvinainen ja kohtalaisen yleinen ainoastaan Lapissa, Etelä- ja Keski-Suomessa laji on taantunut.
Aikuisten yksilöiden parasta lentoaikaa on alkukesä. Laji lentää kesäkuun alusta kesä-heinäkuun vaihteeseen asti. Lapissa lentoaika alkaa vasta kesäkuun lopulla ja jatkuu heinäkuun puoliväliin.
Rahkahopeatäplä on suolaji. Suomen eteläisissä osissa lajia tavataan pääasiassa rämeillä, mutta pohjoisessa lajille kelpaavat kaikentyyppisten soiden lisäksi koivuvyöhykkeen kosteat tunturien rinteet. Keskenkasvuinen toukka talvehtii.
Lajin toukat syövät yksinomaan muuraimia.
Sabine Bergmann-Pohl
Sabine Bergmann-Pohl (s. 20. huhtikuuta 1946) on saksalainen kristillisdemokraattinen poliitikko. Hän toimi Itä-Saksan Volkskammerin puhemiehenä ja samalla Itä-Saksan viimeisenä vt. valtionpäämiehenä huhtikuusta lokakuuhun 1990. Valtionpäämiehen tehtävät siirtyivät parlamentin puhemiehelle, sillä Itä-Saksan valtioneuvosto lakkautettiin huhtikuussa 1990. Myöhemmin Bergmann-Pohl jatkoi poliittista uraansa yhdistyneessä Saksassa ja oli liittopäivien jäsenenä vuoteen 2002.
Pursuhopeatäplä
Pursuhopeatäplä ("Boloria euphrosyne") on soilla esiintyvä hopeatäplälaji. Lähisukulainen on niittyhopeatäplä, jota se muistuttaa suuresti. Laji on 3,5 sentin kokoinen. Se lentää kesä-ja heinäkuussa. Toukkien ravintoa ovat erilaiset orvokit sekä juolukka ja suopursu. Se talvehtii toukkana.
Manfred Gerlach
Manfred Gerlach (s. 8. toukokuuta 1928 – 17. lokakuuta 2011) oli poliitikko Itä-Saksassa. Hän toimi vuosina 1967–1990 Saksan liberaalidemokraattisen puolueen puhemiehenä. Hän oli Volkskammerin jäsen vuodesta 1949 ja toimi sen puheenjohtajana vuosina 1989–1990. Kommunistisen järjestelmän kukistumisen jälkeen hän oli myös virkaatekevä valtioneuvoston puheenjohtaja eli Itä-Saksan valtionpäämies joulukuusta 1989 huhtikuuhun 1990.
Niittyhopeatäplä
Niittyhopeatäplä ("Boloria selene") on yleinen valkoisen-, keltaisen- ja punaisenkirjava täpläperhoslaji. Se muistuttaa suuresti pursuhopeatäplää. Lajin tunnistaa erityisesti takasiipien mustista täplistä. Laji viihtyy kedoilla ja tienvarsilla. Se lentää kesä- heinäkuussa. Laji on noin 3,5 sentin kokoinen. Se käy erityisesti kurjenpolvilla. Lajin toukat syövät orvokkeja ja talvehtivat toukkana paitsi Pohjois-Suomessa osa voi talvehtia koteloina.
Metsäpapurikko
Metsäpapurikko ("Lasiommata petropolitana") on tummanruskea metsäteiden varsilla ja rinteillä viihtyvä perhoslaji. Papurikkojen siivissä on selkeitä silmätäpliä. Laji on melko yleinen. Sen siipien väli on alle 4 senttiä. Toukat elävät eri heinäkasveilla ("Poaceae"), esim. ruokohelvellä ("Phalaris arundinacea") ja korpikastikalla ("Calamgrostis purpurea"). Toukat talvehtivat koteloissa.
Suohopeatäplä
Suohopeatäplä ("Boloria aquilonaris") on rämeillä, niityillä ja rannoilla tavattava oranssinmusta perhoslaji. Se on melko tavallinen laji Suomessa. Siipien kärkiväli on noin 3 senttiä. Se lentää kesäkuun lopusta heinäkuun lopulle. Toukat elävät karpaloilla, suokukilla ja orvokeilla ja talvehtivat.
Vikingskipet
Vikingskipet (), virallisesti Hamar Olympiske Anlegg, on pikaluistelu- ja jääpallohalli Hamarissa, Norjassa.
Halli rakennettiin vuonna 1993 seuraavana vuonna käytyjä Lillehammerin talviolympialaisia varten. Olympiapikaluisteluitten lisäksi hallissa käytiin muun muassa 1993 jääpallon MM-turnaus ja samana vuonna ratapyöräilyn MM-kisat sekä yleisluistelijoiden MM-kilpailut. Hallissa on järjestetty lukuisia pikaluistelun arvokilpailuja, viimeisimpänä vuoden 2013 yleisluistelijoiden MM-kilpailut ja 2014 EM-kilpailut. Hallia käytetään myös muun muassa curlingin peluuseen ja jalkapalloiluun sekä konserttien järjestämiseen.
Halli on 250 metriä pitkä ja 110 metriä leveä. Korkeimmasta kohdastaan 36 metriä korkea. Päivitetty 14. helmikuuta 2015
Carpe DiEnd
Carpe DiEnd on ruotsalaisen power metal -yhtye Steel Attackin kuudes ja uusin studioalbumi. Se julkaistiin 22. helmikuuta 2008.
Bonus:
Sinisiipiset
Sinisiipiset ("Lycaenidae") on täpläperhosten jälkeen suurin päiväperhosheimo ja siihen kuuluu maailmanlaajuisesti noin 40 % kaikista tunnetuista päiväperhoslajeista eli lähes 6 000 lajia. Joskus sinisiipisistä käytetään nimeä Sinisiivet, jota käytetään toisinaan varsinaisista sinisilmäistä, alaheimosta "Polyoammatinae". Sinisiipisiin kuuluvat pienimmät päiväperhoset, mukaan luettuna pienin päiväperhoslaji vähäsinisiipi ("Brephidium exilis").
Monet lajit ovat suhteellisen pieniä tai keskikokoisia ja nimensä mukaisesti siiviltään sinisiä, mutta myös muita värejä esiintyy. Koiras- ja naarasyksilöiden väritys ja kuviointi eroavat usein selvästi toisistaan. Takasiipien takaosassa, alapinnalla on usein silmätäpliä, joiden tarkoitus on hämätä saalistajia. Joillakin lajeilla takasiipeen liittyy myös ohut kannus, jonka tarkoitus saattaa olla tuntosarven jäljittely. Lepäävä perhonen liikuttaa usein takasiipiään edestakaisin, mikä lisännee entisestään vaikutelmaa valepäästä. Heimoa yhdistävinä tuntomerkkeinä tuntosarven tyvi koskettaa verkkosilmää ja kotelovaiheessa tuppi, jonka sisälle siipi kehittyy on selvästi lyhentynyt. Toukat ovat litteitä, etanamaisia, ja niiden pää jää piiloon niskapoimun alle. Toukilla ei ole muille päiväperhosille tyypillistä, pahanhajuista eritettä tuottavaa rintarauhasta ja toukan peräosan vatsajalkojen sisäreunassa on katkos jalkapohjaa reunustavien tarttumakoukkujen jonossa. Koirasyksilöiden etummainen jalkapari on usein surkastunut.
Toukkien ravinto vaihtelee kasviperäisestä muiden hyönteisten, etenkin kirvojen saalistamiseen. Viisi prosenttia lajeista käyttää toukkana vain eläinperäistä ravintoa. Varsin monet heimon lajit ovat myrmekofiilejä eli ne elävät vuorovaikutussuhteessa muurahaisten kanssa. Lajista riippuen tämä suhde voi perustua perhostoukan ja muurahaisten yhteistyölle, mutta toukka voi myös elää pesässä loisena tai jopa käyttää muurahaisia ravinnokseen. Kaikissa tapauksissa toukka kuitenkin saa muurahaiset sietämään sen läsnäoloa ja jopa huolehtimaan toukasta ja sitä seuraavasta kotelosta.
Acta Print
Acta Print on kirjapainoyhtiö, joka painaa yli puolet Suomen aikakauslehdistä. Se muodostettiin Porvoon lehtipainoista, jotka siirrettiin Acta Printille 1. toukokuuta 1998. Acta Printin omistivat puoliksi WSOY sekä Otava. 1999 Acta Printin liiketoiminta myytiin Editalle, jolloin siitä tuli Edita Acta Oy. 2003 lakkautti Acta Print lehtipainon Porvoon Tarmolassa.. Edita Actaan liitettiin Alprintin Raholan lehtipainolaitos Tampereelta, jolloin yrityksestä tuli jälleen Acta Print Oy. Raholan lehtipainolaitos tuotti Alprintille 36 prosentin omistusosuuden yhtiöön Editan osuuden ollessa 64 prosenttia. 
Entinen Otavan Kivenlahden syväpaino jäi edellisille omistajille Acta Print Kivenlahti Oy:nä. Kivenlahden syväpaino lakkautettiin kannattamattomana.
Lakkautetun entisen tiloihin tuli kuitenkin jälleen kirjapainotoimintaa, kun Alprintin Hyvinkään toiminnot siirrettiin Tarmolaan 2004 lopulla. Alprint meni konkurssiin talvella 2007–2008.
Acta Printin aikakauslehtiliiketoiminnot, entinen Alprintin Raholan offset-lehtipaino ja Hietalahden konttoritoiminnot siirtyivät 2007 Forssan Kirjapainon tytäryhtiölle, Forssan Kustannus Oy:lle.
Jyväskylän Seudun Palloseura
Jyväskylän Seudun Palloseura (JPS) (entinen "Jyväskylän Palloseura") on Jyväskylässä toimiva palloiluseura. JPS:n miesten jääpallojoukkue pelaa Bandyliigassa ja jalkapallojoukkue Kolmosessa.
Jyväskylän Palloseura perustettiin 10. huhtikuuta 1962. Seuran ainoana lajina oli jalkapallo vuoteen 1964, jolloin jääpallotoiminta alkoi. Seura jatkaa jääpallossa Jyväskylän Palloilijoiden (JyP) perinteitä.
Jyväskylän Seudun Palloseura on voittanut jääpallon naisten Suomen mestaruuden vuosina 1985, 1989, 1990, 1991 ja 1992. Kaukalopallossa JPS on voittanut naisten suomen mestaruuden juuri samoina vuosina 1985, 1989, 1990, 1991 ja 1992. Miesten jääpallojoukkue pelasi pääsarjassa ensimmäisen kerran kaudella 1981–1982. Parhaimmillaan se on sijoittunut hopealle vuonna 2014. Ensimmäisen tittelin miesten jääpallossa JPS voitti marraskuussa 2013 voittamalla Jääpallon Suomen Cup -turnauksen Varkaudessa. Kaudella 2016–2017 se voitti myös Suomen Cupin kaatamalla Veiterän finaalissa maalein 4–3.
JPS:n jääpallojoukkueen ja jalkapallojoukkueen kotikenttänä toimii Nisulan monttu eli Viitaniemen liikuntapuisto.
Seututie 313
Seututie 313 sijoittuu itäkaakon ja länsiluoteen suuntaisena tienä Heinolan Vierumäen ja Asikkalan Vääksyn välille. Väylän reitti kulkee Vierumäeltä Asikkalan Urajärven ja Vesivehmaan kylien kautta Vääksyn taajamaan. Väylältä on yhteys nelostielle Vierumäen liittymässä. Valtatie 24:lle on seututie 313:lta useita yhteyksiä. Tien pituus on 24 kilometriä.
Väylän varrella sijaitsee Lahti-Vesivehmaan lentokenttä. Vesivehmaan ja Vääksyn välisellä tien osuudella liikennöidään Lahden ja Vääksyn välisiä linja-autojen vakiovuoroja.
Vääksyssä seututie 313:n yhtenäinen tielinja jatkuu seututie 314:n tunnuksella Asikkalan Pulkkilanharjun kautta Sysmän kirkonkylään. Vierumäellä seututie 313:n väylä etenee seututie 363:n tunnuksella Jaalan kirkonkylässä sijaitsevaan kantatie 46:n liittymään.
Suorin reitti Tampereelta Mikkeliin kulkee seututie 313:n kautta.
Swazimaan Valioliiga
Swazimaan valioliiga (sponsorinimi "MTN Premier League") on Swazimaan jalkapallon pääsarja. Swazimaan mestaruudesta pelattiin ensi kerran vuonna 1976. Kaudesta 1998/99 lähtien sarjakausi on alkanut syksyllä ja päättynyt keväällä, aikaisemmin oli päinvastoin. Sarjassa pelaa 12 joukkuetta, jotka pelaavat kauden aikana keskenään kaksinkertaisen sarjan.
Type 96 (panssarivaunu)
Type 96 (ZTZ96) on kiinalainen taistelupanssarivaunu. Se on uusin muunnos toisen sukupolven taistelupanssarivaunusta, ja perustuu Type 85-III -panssarivaunuun. Vuonna 2005 Kiinan kansanarmeijalla oli käytössä 1 500 vaunua.
Kiinan kansanarmeijan panssarivaunut voidaan jakaa kolmeen sukupolveen: Ensimmäiseen kuuluvat vaunut perustuvat Neuvostoliiton T-54A:han, kuten Type 59 ja Type 69/79. Toisen sukupuolen muodostavat Norincon valmistavat vaunut alkaen Type 80 ja Type 96:stä. Kolmannen sukupolven muodostavat Type 99 -vaunut.MBT 2000 - Type 99 - Type 98 - T-72 - T-80 - T-84 - T-90
Gennadi Maslajev
Gennadi Aleksandrovitš Maslajev (s. 21. marraskuuta 1958 Gorki, nyk "Nižni Novgorod") on venäläinen jalkapallovalmentaja ja -tuomari sekä entinen pelaaja. Hän toimii kakkosdivisioonaseura FK Nižni Novgorodin päävalmentajana.
Omalla pelaajaurallaan puolustajana ja keskikenttämiehenä pelannut Maslajev pelasi kotikaupunkinsa nyttemmin jo toimintansa lopettaaneessa Nižni Novgorodin Lokomotivissa vuosina 1987–1993 ja toimi joukkueen kapteenina. Lopetettuaan pelaajauransa Maslajev toimi tuomarina, pääasiassa avustavana erotuomarina, vuosina 1996–2001. Hän joutui toimimaan linjamiehenä myös Lokomotivin ottelussa. Sittemmin hän toimi pelaajauransa seurassa Lokomotivissa apuvalmentajana ja vuosina 2002—2003 sekä 2005 päävalmentajana.
Grise Fiord
Grise Fiord, (, tavumerkeillä: ᐊᐅᔪᐃᑦᑐᖅ, ) on pieni inuittikylä, Qikiqtaalukin alueella Nunavutin territoriossa Kanadassa. Kylä perustettiin vuonna 1953, mutta paikalla on ollut asutusta viimeiset 4 500 vuotta. Kylän asukasluku on 141 (väestönlaskenta 2006). Kylä sijaitsee tiettömällä alueella, ja ainoat liikenneyhteydet ovat vuosittaisen yhteysaluksen lisäksi lentokoneet. Kylän läheisyydessä sijaitsee Grise Fiordin lentoasema.
Grise Fiord sijaitsee Ellesmerensaaren eteläkärjessä ja on Pohjois-Amerikan pohjoisin siviiliasutuskeskus. Maailman pohjoisin asuttu paikka on Alert, joka sijaitsee Ellesmerensaaren pohjoiskärjessä. Asutuskeskus sijaitsee 1160 km pohjoiseen pohjoisesta napapiiristä.
Grise Fiord on Arctic Cordillera -vuoristossa, joka on ainoa merkittävä vuoristo Kanadan kalliovuorten itäpuolella.
Kuurinmaan siirtomaat
Kuurinmaan siirtomaat olivat Kuurinmaan herttuakunnan kaksi pientä siirtokuntaa. Nykyisen Gambian Kunta Kintehin saarella oli kuurinmaalainen linnoitus ja Länsi-Intian Tobagossa siirtokunta.
Kuurinmaan herttuakunnan siirtomaat hankki sille sen herttua Jakob Kettler. Hän oli innostunut siirtomaista opiskellessaan Hollannissa. Jakob osti Tobagon saaren 1640-luvulla ja vuonna 1651 James Islandin (nyk. Kuntah Kinteh Island) nykyisestä Gambiasta. Jakob rakennutti Kuurinmaalle myös laivaston, joka käsitti 79 kauppa- ja 59 sotalaivaa. Kaikkiaan laivoissa oli 1 416 tykkiä, jotka valmistettiin Kuurinmaalla, kuten laivatkin.
Kuurinmaalta vietiin Gambiaan suolaa, terästä, paloviinaa ja muuta tavaraa. Sieltä puolestaan saatiin muun muassa norsunluuta ja orjia. Orjat vietiin edelleen Tobagoon, jossa he työskentelivät pääasiassa sokeriplantaaseilla. Kuurinmaa menetti saaren vuonna 1659 hollantilaisille, ja kaksi vuotta myöhemmin se siirtyi Englannin omistukseen.
Tobagon siirtomaahan muutti myös siirtolaisia Kuurinmaalta. Ensimmäiset heistä tulivat Tobagoon vuonna 1653. Heitä oli 212, mutta kaikki kuolivat vuoden kuluessa epäselvissä olosuhteissa. Vuonna 1656 saarelle saapui laiva "La Duchesse de Courlandie", jonka mukana oli 120 merimiestä ja 80 siirtolaisperhettä. Neljänä seuraavana vuonna saarelle tuli vielä kahdeksan laivaa ja 700 perhettä. Kuurinmaa menetti siirtomaansa myös Tobagossa 1650-luvun lopussa Pohjan sodan aikana. Kuurinmaan siirtomaakauden jäljiltä Tobagoon jäi kuurinmaalaisia paikannimiä, kuten esimerkiksi saaren suurin joki Courland River, joka laskee lahteen nimeltä Great Courland Bay.
Windau
Windau voi viitata seuraaviin:
RSCC
RSCC (, ) on venäläinen satelliittitietoliikennettä välittävä yhtiö.
Vuonna 1967 Molnija-1-tietoliikennesatelliitti alkoi lähettää TV- ja radio-ohjelmia satelliittivälitteisesti Neuvostoliittoon. Neuvostoliiton viestintäministeriö perusti helmikuussa 1968 "Tietoliikennenoodin numero 9", jonka tehtävä oli satelliittitietoliikenteen toteuttaminen. Tästä valtionyhtiöstä kehittyi 1990-luvulla RSCC-yhtiö. 
RSCC:llä on geostationaarisen kiertoradan tietoliikennesatelliittien konstelaatio. Satelliitit ovat "broadcast"- eli ohjelmia välittäviä satelliitteja. Yhtiöllä on myös maanpäällisiä radiolinkkejä ja kuituoptista tiedonsiirtoa ja se toimii myös puheluiden ja laajakaistan välittämisessä Venäjälle.
Vuonna 1998 RSCC tilasi NPO PM:ltä Ekspress-A-tietoliikennesatelliitin. Ranskalainen Alcatel
rakensi sen radiohyötykuorman. Syyskuussa 2010 RSCC tilasi kolme Ekspress-tietoliikennesatelliittia, Express-AM8, Express-AT1 ja Express-AT2, Thales Alenia Space -yhtiöltä siten, että venäläinen Rešetnjov-yhtiö rakentaa satelliittirungot ja Thales Alenia radiohyötykuorman.
Vuonna 2011 yhtiö tilasi Rešetnjovilta kolme Ekspress-tietoliikennesatelliittia, joihin Thales Alenia Space rakentaa tietoliikennelaitteet.
Maaliskuussa 2012 RSCC tilasi kaksi tietoliikennesatelliittia Astriumilta.
Vuonna 2015 laukaistaan RSCC:n ja Eutelsatin yhteisrahoitteinen tietoliikennesatelliitti asemaan 26 itäistä pituutta.
Lutz Dombrowski
Lutz Dombrowski (s. 25. kesäkuuta 1959 Zwickau, Itä-Saksa) on saksalainen pituushyppääjä, olympiavoittaja Moskovassa 1980.
Dombrowski oli huippulupaus jo juniorina, hypäten 14-vuotiaana 641 cm ja 17-vuotiaana 755 cm. Dombrowskin ensimmäinen suuri kansainvälinen menestys oli Euroopan cupin voitto vuonna 1979 tuloksella 831 cm. Hän kilpaili samana vuonna myös maailmancupissa, missä sijoittui toiseksi Larry Myricksin jälkeen tuloksella 827 cm.
Seuraavana vuonna Dombrowski oli kilpaillut vain kerran ennen olympiakisoja sivuten Nenad Stekicin Euroopan ennätystä 845 cm Dresdenissä. Kisoissa Stekic karsiutui Dombrowskin puolestaan hypätessä karsintojen parhaan tuloksen 817 cm. Finaalissa Dombrowskin sarja oli 815 – 832 – yli – 821 – 854 – 834 cm. Hopeamitalisti Frank Paschekin tulos oli 821 cm, joten voitto oli ylivoimainen. Dombrowskin viides hyppy oli siihen mennessä kaikkien aikojen toiseksi pisin Bob Beamonin maailmanennätyksen jälkeen, jopa tuulitulokset huomioiden. Dombrowski oli 187 cm pitkä ja painoi 87 kg, ammatiltaan hän oli kone- ja laitekorjaaja. Seuratasolla hän edusti SC Karl-Marx-Stadtia.
Seuraavalla kaudella Dombrowski keskittyi kolmiloikkaan, jossa hänen ennätyksensä oli juniorina hypätty hallitulos 16,61 m. Hän osallistui tässä lajissa Euroopan cupiin sijoittuen viidenneksi ja maailmancupiin sijoittuen seitsemänneksi. Vuotta myöhemmin hän teki paluun pituushyppääjäksi voittaen Euroopan mestaruuden tuloksella 841 cm. Dombrowski oli jälleen ylivoimainen, sillä finaalin kaikki kolme mitattua hyppyä olisivat riittäneet kultamitaliin.
Dombrowskin huippu-ura päättyi Euroopan mestaruuteen, seuraavan vuoden MM-kisoissa häntä ei enää nähty. Urheilu-urallaan Dombrowski joutui toimimaan myös Stasin epävirallisena ilmiantajana kahdeksan vuoden ajan. Urheilu-uransa jälkeen hän työskenteli liikunnanopettajana. Dombrowskin Moskovan olympialaisissa hyppäämänsä tulos on edelleen Saksan ennätys. Hänen isänsä Helmut hyppäsi aikoinaan pituutta 718 cm ja hänen tyttärensä Susann on pikajuoksija-pituushyppääjä.
Edward Hamm
Edward ("Ed" tai "Eddie") Barton Hamm (13. huhtikuuta 1906 – 25. kesäkuuta 1982) oli yhdysvaltalainen pituushyppääjä , olympiavoittaja Amsterdamissa 1928.
Hamm hyppäsi olympiakesänä Massachusettsin Cambridgessa uuden maailmanennätyksen 790. Kolme viikkoa myöhemmin Amsterdamin olympialaisissa hän voitti kultaa tuloksella 773. Parhaat tulokset saavutettiin alkukilpailussa, koska finaalissa käytettiin huonompaa rataa. Hamm menetti maailmanennätyksensä olympialaisissa hopealle jääneelle Haitin Silvio Catorille vain kuusi viikkoa myöhemmin. Muita suuria voittoja Hamm ei enää saavuttanut, mutta oli vielä kaksi vuotta myöhemmin maailmantilaston kärkinimi tuloksella 777.
William DeHart Hubbard
William DeHart Hubbard (25. marraskuuta 1903 – 23. kesäkuuta 1976) oli yhdysvaltalainen yleisurheilija ja ensimmäinen tummaihoinen amerikkalainen, joka voitti olympiakultaa yksilölajissa.
Hubbard syntyi Cincinnatissa, Ohiossa, jossa hän kävi myös koulunsa. Sittemmin hän opiskeli Michiganin yliopistossa saavuttaen kolme yliopistomestaruutta (pituushyppy 1923 ja 1925, 100 jaardin juoksu 1925). Pituushypyssä hän voitti Yhdysvaltain-mestaruuden kuusi kertaa peräkkäin vuosina 1922–1927.
Pariisin olympialaisissa 1924 pituushypyn karsinnat järjestettiin kömmähdyksen takia epäreilulla tavalla: toinen karsintaryhmistä hyppäsi vastatuuleen, toinen myötätuuleen. Vastatuuleen hypänneestä ryhmästä finaaliin selvisi ainoastaan Hubbard tuloksella 712. Loppukilpailussa Hubbard hyppäsi tuloksen 744,5, joka riitti kultamitaliin. Tulos ei kuitenkaan ollut olympialaisten paras, sillä edellisenä päivänä Robert LeGendre oli hypännyt viisiottelussa maailmanennätyksen 776. Häntä ei kuitenkaan ollut ilmoitettu mukaan pituushyppyyn.
Hubbard oli suhteellisen pienikokoinen pituushyppääjäksi ja menestyi poikkeuksellisen nopeutensa ansiosta. Hän juoksi vuonna 1926 100 jaardin ME:tä sivuavan ajan 9,6.
Vuoden 1925 yliopistojen mestaruuskilpailuissa Chicagossa Hubbard vei maailmanennätyksen LeGendreltä tuloksella 789. Cincinnatissa vuonna 1927 hän hyppäsi tuloksen 798, mutta sitä ei hyväksytty maailmanennätykseksi viettävän radan takia – alastulopaikka oli 2,5 senttimetriä alempana kuin ponnistuslankku. Amsterdamin vuoden 1928 olympialaisiin Hubbard osallistui loukkaantuneena ja jäi karsintaan.
Myöhemmin Hubbard toimi rotusuhteiden neuvonantajana. Hän kuoli Clevelandissa vuonna 1976.
Albert Gutterson
Albert Lovejoy Gutterson (23. elokuuta 1887 – 7. huhtikuuta 1965) oli yhdysvaltalainen yleisurheilija, pituushypyn olympiavoittaja Tukholmassa 1912.
Gutterson paransi olympialaisissa ennätystään lähes 30 senttimetriä voittaen kultamitalin tuloksella 760. Hopeamitalisti hyppäsi vain 721. Guttersonin tulos jäi vain senttimetrillä Peter O'Connorin maailmanennätyksestä. Hänen tulossarjansa oli erikoinen 760, 725, 718, 709, 709 eli hyppy hypyltä heikommin. Tulos paransi Frank Ironsin neljä vuotta vanhaa olympiaennätystä 12 senttimetrillä.
Gutterson oli 185 cm:n mittainen ja painoi 81 kg.
Troy Dalbey
Troy Dalbey (9. syyskuuta 1968) on entinen yhdysvaltalainen uimari ja olympiavoittaja.
Dalbey voitti 19-vuotiaana Soulin olympialaisissa vuonna 1988 kaksi kultaa; 4 × 100 metrin vapaauintiviestistä sekä 4 × 200 metrin vapaauintiviestistä. Uransa aikana hän voitti myös 4 × 200 metrin vapaauintiviestin MM-hopeaa MM-kilpailuissa 1991 Australian Perthissä.
Dalbey on 190 senttimetriä pitkä ja painoi aktiiviurallaan 77 kilogrammaa.
Frank Irons
Francis "Frank" Cleveland Irons (23. maaliskuuta 1886 – 19. kesäkuuta 1942) oli yhdysvaltalainen yleisurheilija, pituushypyn olympiavoittaja Lontoossa 1908.
Irons oli vain 164 cm pitkä ja painoi 61 kg. Hänen voittotuloksensa olympialaisissa oli uusi olympiaennätys 748. Hän paransi aiempaa Myer Prinsteinin olympiaennätystä 14 senttimetrillä. Neljä vuotta myöhemmin Tukholman olympialaisissa hän jäi yhdeksänneksi tuloksella 680.
Myer Prinstein
Myer (tai Meyer) Prinstein (alkujaan Mejer Prinsztejn, 22. joulukuuta 1878 – 10. maaliskuuta 1925) oli yhdysvaltalainen yleisurheilija ja moninkertainen olympiavoittaja.
Prinstein syntyi 1878 Szczuczynissa, Puolassa. Hänen vanhempansa Jacob ja Julia Prinstein emigroituivat Yhdysvaltoihin 1883 aluksi New Yorkiin ja sittemmin Syracuseen. Myer oli kolmas perheen yhdeksästä lapsesta.
Hän oli Syracusen yliopiston yleisurheilujoukkueen kapteeni ja suoritti loppututkinnon oikeustieteessä.
Prinstein teki epävirallisen maailmanennätyksen pituushypyssä 11. kesäkuuta 1898 New Yorkissa tuloksella 723,5 cm. Ennätyksen rikkoi Irlannin William Newburn vain viikkoa myöhemmin. Seuraavana vuonna Alvin Kraenzlein paransi ennätystä. Prinstein otti ennätyksen uudelleen haltuunsa hyppäämällä 750 cm 28. huhtikuuta 1900 Philadelphiassa. Neljä kuukautta myöhemmin ennätyksen rikkoi Irlannin Peter O'Connor tuloksella 761, minkä IAAF hyväksyi yli kymmenen vuotta myöhemmin ensimmäiseksi viralliseksi maailmanennätykseksi.
Prinstein sai hopeaa Pariisissa 1900 pituushypyssä tuloksella 717,5. Voittaja Alvin Kraenzlein hyppäsi vain sentin enemmän. Prinsteinin tulos oli alkukilpailusta, koska hänen yliopistonsa viranomaiset kielsivät häntä kilpailemasta sunnuntaina. Kraenzleinilla ei ollut vastaavaa rajoitusta ja hän teki voittotuloksensa loppukilpailussa. Tämä siitä huolimatta, että Prinstein oli juutalainen ja Kraenzlein kristitty. Väitetään Prinsteinin olleen niin vihainen, että hän löi Kraenzleinia. Seuraavana päivänä Prinstein voitti kolmiloikan tuloksella 14,47 edellisen olympiavoittajan James Connollyn jäädessä hopealle. Tulos oli 76 senttimetriä pidempi kuin Connollyn edellinen olympiaennätys.
Saint Louisin olympialaisissa Prinstein korjasi edellisten kisojen "vahingon" voittamalla olympiahistoriassa ainutlaatuisen tuplamestaruuden. Voittotulokset olivat 734 ja 14,325. Lisäksi hän sijoittui viidenneksi sekä 60 että 400 metrillä. Pituushypyn voittotulos paransi Kraenzleinin olympiaennätystä 15,5 senttimetrillä.
Ateenan välikisoissa Prinstein voitti jälleen pituushypyn tuloksella 720 jättäen maailmanennätysmies O'Connorin hopealle. Prinstein hyppäsi vain kerran loukkaantuen samalla. O'Connor protestoi tuomaritoimintaa vastaan, sillä ainoa tuomari oli Yhdysvaltain joukkueenjohtaja Matthew Halpin.
Prinstein ei kilpaillut olympialaisissa välikisojen jälkeen. Hän eli New Yorkissa liikemiehenä ja kuoli sydänvaivoihin vain 46-vuotiaana.
Harjusinisiipi
Harjusinisiipi ("Scolitantides vicrama") on sinisiipilaji ja yksi Suomen uhanalaisimmista perhoslajeista. Se on myös rauhoitettu luonnonsuojeluasetuksella kolmen muun sinisiipilajin tapaan.
Koiraan siiven yläpinta on kirkkaansininen. Siipien reunassa on leveähkö, sisäreunasta samea musta reunus ja sekä etu- että takasiipien keskellä on siiven poikkisuunnassa venynyt musta keskitäplä. Takasiiven ulkoreunassa on rivi mustia reunatäpliä. Naaraan siivet ovat yläpuolelta mustanruskeat, mutta siipien tyviä kohti niissä on myös hieman sinistä väriä ja keskellä keskitäplä. Siipiripset ovat valkoiset, sipisuonten kohdalta mustat. Siipien alapinnat ovat vaalean siniharmaat ja niissä on voimakkaita mustia, ohuelti valkoreunaisia täpliä. Etusiiven tyviosassa on kaksi laajaa mustaa täplää. Takasiipien reunan nuolimaisiin mustiin täpliin liittyy voimakkaan oranssinpunaista väriä. Siipiväli on 22–29 mm.
Harjusinisiipeä tavataan keskisestä Euroopasta Pohjois-Intiaan, Kiinan länsiosiin ja Jakutiaan. Lounais-Euroopassa sen korvaa lännenharjusinisiipi ("Scolitantides baton").
Suomessa harjusinisiipi on erittäin harvinainen perhoslaji, jota esiintyi aikaisemmin paikoittaisena monilla Etelä- ja Keski-Suomen harjuilla, mutta joka katosi useimmilta esiintymispaikoiltaan 1970- ja 1980-lukujen aikana. Pitkään harjusinisiiven ainoa esiintymisalue Pohjoismaissa sijaitsi Säkylässä puolustusvoimien alueella, missä edelleen jatkuvat kovapanosammunnat ovat estäneet maaston umpeenkasvun, mutta kesällä 2013 löydettiin esiintymä myös Alastarosta. Lentoaika on yhtenä sukupolvena kesäkuun puolivälistä heinäkuulle.
Harjujen umpeenkasvu laidunnuksen ja maanoton lopettamisen sekä erityisesti metsäpalojen tehokkaan sammutuksen vuoksi, on tehnyt harjusinisiivestä äärimmäisen uhanalaisen. Vuonna 2006 lajin koko kannaksi Suomessa arvioitiin noin 300 yksilöä. Vuonna 1994 harjusinisiipiä siirtoistutettiin Ruokolahdelle paikkaan, jossa laji on aikaisemmin esiintynyt, mutta kanta katosi kahdessa vuodessa. Laji edellyttää elinympäristökseen kuivia ja lämpimiä etelärinteitä, missä maan pinta ei ole kokonaan kasvillisuuden peittämää ja joilla kasvaa toukan ravintokasvia, kangasajuruohoa. Laji on erittäin paikkauskollinen ja yksilöt lepäävät mielellään nuorilla männyillä.
Naaras munii kangasajuruohon kukintoihin, joissa toukat kuoriutuvat noin viikon kuluttua. Toukat syövät pääasiassa kukintoja sekä kehittyviä hedelmystöjä ja ovat täysikasvuisia noin kuukaudessa. Talvehtiminen tapahtuu neljännessä toukkavaiheessa ja toukka koteloituu keväällä. Kotelovaiheen kesto on pari viikkoa. Keski-Euroopassa kehittyy kesän aikana myös toinen sukupolvi.
Harjusinisiipi on Euroopassa luokiteltu silmälläpidettäväksi ja Suomessa vuoden 2010 kansallisessa uhanalaisarvioinnissa äärimmäisen uhanalaiseksi (CR) ollut Suomessa luonnonsuojelulailla rauhoitettu vuodesta 1989 lähtien. Yksittäisen perhosen korvausarvo on 1682 euroa.
Suomen ympäristökeskus selvittää vuosien 2015 ja 2016 aikana Säkylänharjun harjusinisiipipopulaation kokoa ja kannanvaihteluita sekä mahdollisuutta siirtoistuttaa sinisiipiä Lopelle, Komion luonnonsuojelualueelle.
Toukka syö kangasajuruohoa ("Thymus serpyllum").
Maria Furuhjelm
Marie (Maria) Lovisa Furuhjelm (o.s. Gripenberg, 26. tammikuuta 1846 Mustiala – 19. maaliskuuta 1916 Helsinki) oli suomalainen kansanvalistaja ja kirjailija. Hän käytti nimimerkkejä "Maria" ja "-il-".
Maria Furuhjelmin vanhemmat olivat senaattori, vapaaherra Johan Ulrik Sebastian Gripenberg ja Maria Lovisa Öhrnberg. Hänen sisariaan olivat Aleksandra Gripenberg ja Elisabeth Stenius-Aarneenkallio.
Furuhjelmin kirjallinen ura alkoi 18-vuotiaana, kun hän 1864–1865 julkaisi lastenkertomuksia turkulaisessa pennikirjastossa "Pennibibliotek". Hän jatkoi kirjoittamista myös mentyään naimisiin 1874 Evon metsäopiston lehtori J. E. Furuhjelmin (k. 1901) kanssa. Furuhjelmin laajin teos on 1879 ilmestynyt romaani "Skilda vägar", jota pidetään Suomen ensimmäisenä tyttökirjana.
Furuhjelm kiersi myös kansanvalistajana eri puolilla Suomea pitäen kansantajuisia esitelmiä kodinhoidosta, lastenkasvatuksesta ja naisasiasta. Hän kirjoitti 1890-luvulla näihin aihepiireihin liittyviä valistuskirjasia, joita julkaistiin Suomen Naisyhdistyksen yleishyödyllisessä kirjastossa ruotsiksi sekä Hilda Käkikosken kääntäminä suomeksi. Furuhjelm kirjoitti lisäksi artikkeleita sanomalehtiin ja kirjalliseen "Excelsior"-kalenteriin sekä Koti ja Yhteiskunta -lehteen.
Klodvig II
Klodvig II (637–657) oli Neustrian ja Burgundin kuningas 639–657.
Klodvig sai Neustrian ja Burgundin kuninkuuden isänsä Dagobert I:n kuoltua. Klodvigin veli Sigebert III oli saanut Austrasian kruunun jo vuonna 634.
Klodvig oli suurimman osan hallituskauttaan alaikäinen, ja Neustrian major domukset Aega ja Erchinoald nousivatkin nuoren kuninkaan aikana tärkeimmiksi vallankäyttäjiksi. Vuonna 648 Klodvig meni naimisiin Balthildin kanssa, jolla oli myös suuri vaikutus kuningaskunnan hallintoon.
Muumiotauti
Muumiotauti on omenapuita vaivaavan "Monilia fructigena" -sienen aiheuttama sairaus. Taudin ensioireita ovat omeniin ilmestyvät pienet ruskeat kuoliolaikut, jotka laajenevat nopeasti. Laikun keskelle muodostuu valkoista pistemäistä kasvustoa, josta itiöt leviävät. Syksyllä saastuneet omenat mustuvat ja tulevat sitkeiksi. Näissä omenissa tauti talvehtii, joten ne on tuhottava taudin leviämisen estämiseksi.
Jos haluaa estää muumiotautia leviämästä, kannattaa niin maahan pudonneet kuin puissakin olevat saastuneet omenat ja lehdet tuhota polttamalla tai hautaamalla maahan. Normaalissa kotikompostissa tauti ei tuhoudu. Ennalta ehkäisevinä toimenpiteinä voidaan leikata puuta riittävän usein, jotta se pysyy ilmavana, ja pitää maan kosteus tasaisena, jotteivät omenat halkeilisi.
Taudin vaivaamat omenat ovat syötäväksi kelpaamattomia. "Monilia laxa" -sieni taas aiheuttaa versomuumiotautia, joka tuhoaa kukkivia oksia.
Myös "Monilinia fructicola" -sieni on aiheuttanut Euroopassa hedelmäpuiden muumiotautia.
Lanugo
Lanugo eli utukarvoitus on nukkamaista karvaa, jota saattaa ilmetä, kun iho ohenee liikaa. Muun muassa anorektikoille saattaa ilmetä lanugoa, ja sitä on aivan pienillä vauvoilla, mutta se häviää vähitellen.
Porta San Paolo
Porta San Paolo on kaupunginportti Roomassa Via Ostiensen alkupäässä. Antiikin aikana sitä kutsuttiin nimellä "Porta Ostiensis". Portti on osa Rooman ulointa puolustusjärjestelmää Aurelianuksen muuria, mutta nykyään portti seisoo muurista vapaana ja näyttää linnakkeelta. Sitä kutsutaankin toisinaan "il castellettoksi". Aivan portin läheisyydessä sijaitsee myös Aurelianuksen muuriin kuulunut Cestiuksen pyramidi, alun perin hautamuistomerkki Augustuksen ajalta.
Totilan johtamat ostrogootit tunkeutuivat Roomaan Porta San Paolon kautta ja ryöstivät kaupungin 549.
Saharov-palkinto
Saharov-palkinto on Euroopan parlamentin vuosittain myöntämä palkinto ihmisoikeuksien ja mielipiteenvapauden hyväksi tehdystä työstä maailmassa. Palkinto on nimetty venäläisen fyysikon ja toisinajattelijan Andrei Saharovin (1921–1989) mukaan ja se myönnettiin ensimmäistä kertaa vuonna 1988. Vetypommin kehittäjä Saharov keskittyi myöhemmin totalitaarisen yhteiskunnan kritiikkiin ja ihmisoikeustaisteluun silloisessa Neuvostoliitossa. Hänelle myönnettiin vuonna 1975 Nobelin rauhanpalkinto.
Saharov-palkinnon tarkoituksena on rohkaista esikuvansa Saharovin mukaan poikkeuksellisista saavutuksista niitä, jotka taistelevat rohkeasti ihmisoikeuksien ja perusvapauksien, erityisesti sananvapauden puolesta, suojelevat vähemmistöjen oikeuksia, puolustavat kansainvälisen oikeuden kunnioittamista tai edistävät demokratian ja oikeusvaltion periaatteiden toteuttamista.
Palkinnon voi saada yksi tai useampi henkilö, ryhmä tai järjestö. Palkinto luovutetaan aina loppuvuodesta Euroopan parlamentissa Strasbourgissa ja sen rahallinen arvo on 50 000 euroa.
Nummijärvi
Nummijärvi on yksi Kauhajoen kuudesta maakirjakylästä. Se on keskittynyt Nummijärveksi nimetyn järven ympärille. Siihen kuuluvat: Nummikosken, Nummijärven ja Koivumäen taajamat.
Nummijärvellä käytiin Suomen sodan aikaan 1808 Nummijärven taistelu, josta on alueella pystytetty muistomerkki.
Nummijärven kylästä löytyvät palvelut: oma sivukirkko, Nummikoti, kauppa ja leirintäalue. Kirkko ja Suomen sodan muistomerkki ovat kylän nähtävyyksiä. Nummikodilla on asuntoja, päiväkoti ja kylätupa.
Nummijärven alueella järjestetään vuosittain monien muiden tapahtumien lisäksi Nummirock, joka on aikojen saatossa muuttunut koko kansan juhannusjuhlasta metallimusiikkia suosivaksi tapahtumaksi.
Vuonna 2006 Nummijärvi valittiin vuoden eteläpohjalaiseksi kyläksi.
Kevin Phillips
Kevin Phillips voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Vantaa Floorball Team
Vantaa Floorball Team eli VFT on vantaalainen salibandyn erikoisseura, joka on perustettu 1993. Seuran naisten edustusjoukkue pelaa II-divisioonassa ja miesten joukkue VI-divisioonassa.
Miesten edustusjoukkue voitti Suomen mestaruuden kaudella 1996–1997 ja oli kahdesti hopealla kausina 1995–1996 ja 1998–1999. Viimeisen hopean jälkeen joukkue siirtyi edustamaan HIFK:ta. Naiset ovat voittaneet Suomen mestaruuden kolmesti kausina 1997–1998, 1998–1999 ja 2003–2004. Viimeisen mestaruuden jälkeen joukkue siirtyi edustamaan Tikkurilan Tiikereitä, joka voitti heti seuraavalla kaudella Suomen mestaruuden. Myös seuran A-pojat ovat kertaalleen voittaneet Suomen mestaruuden.
Naisten suomenmestaruusjoukkueen siirryttyä syksyllä 2004 Tikkurilan Tiikereihin myös muita joukkueita siirtyi muihin seuroihin kuten SB-Vantaaseen ja M-Teamiin. Tämän jälkeen VFT on keskittynyt lasten ja nuorten kerhotoimintaan sekä perheliikuntaan.
Movement (kappale)
Movement on yhdysvaltalaisen dance-punk-yhtye LCD Soundsystemin kappale, joka julkaistiin singlenä 8. marraskuuta 2004. Se julkaistiin myös CD:nä, kun aikaisemmat singlet oli julkaistu vain vinyylilevylle. Singlen kappaleet julkaistiin kolme kuukautta myöhemmin ilmestyneellä yhtyeen nimikkoalbumilla.
A-puoli
B-puoli
Olavi Reimas
Olavi Reimas oik. "Unto Kalervo Eskola" (14. maaliskuuta 1914 Viipuri − 9. kesäkuuta 1995 Kauniainen) oli suomalainen näyttelijä.
Valentin Vaala löysi Varkauden Työväenteatterissa näytelleen Reimaksen pääosaan elokuvaansa "Vihreä kulta" (1938). Tämän jälkeen Reimas näytteli kymmenessä muussa Vaalan elokuvassa Vaalan luottonäyttelijänä. Muiden ohjaajien elokuvissa Reimas ei juuri esiintynyt. Reimas lopetti näyttelemisen 1940-luvun lopulla. Viimeiseksi elokuvaksi jäi "Sinut minä tahdon" (1949), joka oli Vaalan ohjaama romanttinen komedia.
Sopatros Apameialainen
Sopatros Apameialainen () (k. n. 330-337) oli antiikin kreikkalainen sofisti ja uusplatonilainen filosofi. Hän oli kotoisin Apameiasta.
Sopatros oli Iamblikhoksen oppilas. Tämän kuoleman (n. 325) jälkeen hän siirtyi Konstantinopoliin, missä hän ystävystyi Konstantinus I:n kanssa. Myöhemmin keisari kuitenkin määräsi hänet kuolemaan. Väitettiin, että syynä oli se, että Konstantinus halusi osoittaa tällä kääntyneensä vilpittömästi kristinuskoon. Eunapios, joka kertoo tapauksesta enemmän, sekä Zosimos katsovan kuoleman olleen Flavius Ablaviuksen masinoima. Eunapioksen mukaan Sopatroksen syyksi laitettiin se, että hän pidätteli magialla viljaa tuoneita laivoja, kun kaupungissa oli ruokapula. Näin hän on kuollut todennäköisesti vuosien 330 ja 337 välillä.
"Suda" mainitsee kaksi Sopatros-nimistä sofistia, mutta kyseessä saattaa olla sama henkilö. Sopatros kirjoitti useita teoksia, mukaan lukien teokset "Kaitselmuksesta" ja "Ihmisistä joilla on ansaitsematon hyvä tai huono onni". Lisäksi hän kirjoitti tiivistelmiä useista teoksista, sekä mahdollisesti teoksen "Historiallisia lainauksia", josta Fotios on säilyttänyt yhteenvedon. Teos vaikuttaa sisältäneen suuren määrän faktaa ja fiktiota, kerättynä useilta eri kirjailijoilta.
Sopatros
Sopatros (, ”isän pelastaja” tai ”pelastava isä”) voi viitata seuraaviin henkilöihin: