hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Kyllikki
Kyllikki Saarelainen on Kalevalassa Lemminkäisen vaimo. Hän on iloinen ja tanssii mielellään. Köyhempään sukuun syntynyt Lemminkäinen ryöstää hyväsukuisen Kyllikin Saarelta vaimokseen. Lemminkäinen lupaa tälle, ettei mene sotiin, jos vaimo ei lähde kylille. Nähdessään Lemminkäisen kotirakennukset Kyllikki haukkuu ne nälkäraunioiksi. Lemminkäinen lupaa tehdä uuden, paremman kodin.
Lemminkäistä ei kerran kuulunut takaisin kalasta yöksi kotiin, joten vaimo kuitenkin lähti kylille, jolloin Lemminkäinen lähti sotaan, kostaakseen epäonnistunutta Pohjan neidon kosintaansa.
Neva (suotyyppi)
Neva on Suomessa kehitettyyn metsätyyppioppiin kuuluva suotyyppi, joka on puuton avosuo. Veden korkeuden vaihtelut voivat olla verrattain suuret. Englanniksi nevasta käytetään nimitystä "open bog" eli "avoin suo".
Nevoilla on sarakasveja paljon, mutta varpuja vähän. Kenttäkerroksen yleisimpiä varpuja on isokarpalo. Muita nevoilla esiintyviä kasveja ovat muun muassa kihokit. Pohjakerroksen muodostavat rahkasammalet. Puut ja pensaat puuttuvat lähes tyystin vetisyyden vuoksi, tai kasvavat vain metrin parin mittaisiksi.
Nevat ovat syntyneet korpien tai rämeiden vettyessä tai primäärisinä suotyyppinä vesistön kasvettua umpeen tai maan kohoamisen takia meren rannoilla. Nevoja on Suomen suoalueista noin viidennes, pääosin Pohjois-Suomessa, joissa esiintyy hyvin laajojakin avosoita. Suurimpia nevoja Suomessa oli Posoaapa, joka jäi Lokan tekojärven alle. Neva eli avosuo voidaan myös kuivattaa ojittamalla, jolloin siellä voidaan aloittaa turvetuotanto.
"Suursaraneva" eli "saraneva" on märkä, täysin puuton mutta vedetön nevatyyppi, jossa kasvaa korkeaa saraa. Niillä esiintyy esimerkiksi pullosaraa ja jouhisaraa sekä okarahkasammalta, samoin kuin raatetta ja järvikortetta. Sararahkasammal on saranevojen tyypillisin sammal.
"Kalvakkaneva" eroaa saranevasta pääasiassa siksi, että siellä kasvaa vähemmän ruohoja. Vallitseva tyyppikasvi on kalvakkarahkasammal, joka peittää yleensä hyvin yhtenäisesti suon pintaa. Kalvakkanevoja on varsinkin Etelä-Suomessa ja Keski-Pohjanmaalla.
"Lyhytkorsinevalla" kasvaa väin vähän saroja, mutta sen sijaan tupasvillaa, tupasluikkaa ja leväkköä. Rahkasammal peittää usein suon pinnan yhtenäisenä kerroksena. Lyhytkortinen neva on tyypillinen aapasoilla.
"Rimpinevat" ovat märimpiä nevoja, joiden pinnasta yli puolet on rimpiä. Niitä esiintyy varsinkin Pohjois-Suomessa aapasoilla. Rimpinevojen kenttäkerroksen kasveihin lukeutuvat esimerkiksi monitähkävilla, raate, järvikorte sekä sarat.
"Rahkaneva" on nevatyypeistä kuivin, ruskorahkasammal peittää suon pinnan yhtenäisenä kerroksena. Muitakin rahkasammalia tosin esiintyy ja joskus kitukasvuisia mäntyjäkin. Rahkaneva voi liittyäkin saumatta rahkarämeeseen.
"Ruohoneva" on ruohoinen neva.
Primääritunteet
Primääritunteet (primaaritunteet) ovat joukko tunteita, jotka syntyvät ulkoisen pakotteen johdosta. Sen sijaan "sekundääritunteet" ovat tunteita, joissa reagoidaan omiin tunteisiin (esimerkiksi suuttumus pelon johdosta) tai jotka johtuvat epämääräisestä syystä (paha olo).
Primääritunteet voidaan jakaa adaptiivisiin ja epäadaptiivisiin primaaritunteisiin.
Adaptiiviset primaaritunteet
Epäadaptiiviset primaaritunteet
Niiles
Niiles on pääosin metsä- ja suoalueita käsittävä Oulun kaupunginosa Hiukkavaaran suuralueella, noin kymmenen kilometriä itään kaupungin keskustasta. Kaupunginosa rajoittuu pohjoisessa Saviharjuun, idässä Ulkosankeen ja Sanginsuuhun, etelässä Puolukkakankaaseen ja Kivikkokankaaseen sekä idässä Hiukkavaaraan ja Haukkasuohon. Niiles on Oulun 91. kaupunginosa.
Kaupunginosan merkittävimmät alueet ovat Valkiaisjärvi sekä Niilesjärvi, joiden rannalle on noussut kesäasutusta. Järvien rannoilla on myös kaupungin ylläpitämät uimarannat. Alueelle suunnitellaan lisärakentamista.
Henry Lincoln
Henry Lincoln, oik. Henry Soskin, on englantilainen näyttelijä, televisiotoimittaja ja kirjailija. Hän on tullut tunnetuksi yhtenä kirjan "Pyhä veri, pyhä Graal" kirjoittajista sekä Rennes-le-Châteaun "pyhää geometriaa" käsittelevistä dokumenttifilmeistään .
Letto
Letto on Suomessa kehitettyyn metsätyyppioppiin kuuluva runsasravinteinen puuton suotyyppi eli ravinteinen avosuo.
Letto muodostuu runsasravinteiselle kalkkipitoiselle paikalle. Jos letto kuivuu, paikalle tulee yleensä lehtomaista kangasta tai lehtoa. Jos taas leton turvekerrokset pääsevät kasvamaan liikaa, sen ravinteisuus köyhtyy, lettolajit väistyvät ja tilalle kasvaa räme.
Lettoja tavataan Suomessa lähinnä pohjoisessa, aapasoiden yhteydessä.
Varsinaiset letot ovat vähärimpisiä. Ne voidaan jakaa edelleen alatyyppeihin vallitsevan sammallajin mukaan.
Rimpiletot ovat erittäin märkiä, rimpien osuus pinta-alasta on yli puolet. Lettolierosammal, lettoväkäsammal ja keräpäärahkasammal ovat rimpilettojen tunnusomaisia sammalia. Kasvilajeja on kuitenkin yleensä vähemmän kuin varsinaisissa letoissa.
Letoissa esiintyy rehevää kasvillisuutta, esimerkiksi kämmeköitä ja suovehkaa. Valtalajina pohjakerroksessa ovat ruskosammalet. Kasvualusta on ravinteikas ja usein vain lievästi hapan, jopa neutraali tai emäksinen. Rahkasammalista esiintyy sellaisia vaateliaita lajeja kuin lettorahkasammal. Varpuja on hyvin vähän mutta ruohoja runsaasti kuten nevoilla. Metsä- ja niittykasveista tavanomaisia ovat muun muassa kielo, oravanmarja, nurmitatar sekä ojakellukka. Myös lettosaraa ja äimäsaraa esiintyy yleisesti.
Aleksis Kiven elämä
Aleksis Kiven elämä on suomalainen elokuva Suomen kansalliskirjailija Aleksis Kivestä. Sen on ohjannut Jari Halonen ja käsikirjoittanut Jari Halonen Kauko Röyhkän ja Jorma Tommilan kanssa. Aleksis Kiveä esittää Marko Tiusanen. Jari Salmi on Kiven lähin ystävä Emil Nervander.
Elokuva kuvaa Kiven elämää heti kohta ylioppilaaksi tulosta alkaen aina kuolemaan saakka.
Elokuva jäi Aleksis Kiven isää näytelleen Veikko Sinisalon viimeiseksi elokuvarooliksi.
Jorma Etto
Jorma Etto (13. lokakuuta 1931 Rovaniemi – 15. joulukuuta 2016) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija sekä kirjastonhoitaja. Koulutukseltaan hän oli yhteiskuntatieteiden kandidaatti. Hänen tuotantoonsa kuuluu romaaneja, novellikokoelmia, runokokoelmia ja näytelmiä. Lisäksi hän on suomentanut lukuisia teoksia, muun muassa James Joycea ja Mark Twainia.
Etto toimi muun muassa Rovaniemen kaupunginkirjaston johtajana vuosina 1961–1984 sekä pohjoissuomalaisen kulttuurilehti Kaltion päätoimittajana 1964–1965.
Valtakunnallisesti Etto tunnetaan parhaiten runostaan ”Suomalainen” (runokokoelmasta "Ajastaikaa", 1964), jota presidentti Kekkonen siteerasi uudenvuodenpuheessaan ja Suomen itsenäisyyden 50-vuotisjuhlassa jäähallissa. Runo alkaa sanoilla:
Etolla on nimeään kantava katu ("Jorma Eton tie") Rovaniemen keskustassa, hänen pitkäaikaisen työpaikkansa Rovaniemen kaupunginkirjaston (Lapin maakuntakirjaston) vierellä. Poikkeuksellisesti katu nimettiin jo nimensä kantajan eläessä.
Lohko (jaksollinen järjestelmä)
Alkuaineet voidaan jaksollisen järjestelmän sisällä tai ohella lukea eri lohkoihin sen perusteella, millä orbitaalilla kvanttimekaniikan perusteella kunkin alkuaineen korkeaenergiaisin elektroni todennäköisesti sijaitsee.
Näin on alkuaineet jaettu viiteen lohkoon.Toistaiseksi ei ole havaittu yhtään alkuainetta, joka kuuluisi g-lohkoon, mutta alkuaine 121, jolla on työnimi unbiunium, kuuluu laskennallisesti tähän.
Votjakkien autonominen alue
Votjakkien autonominen alue () oli vuosina 1920-1934 Neuvostoliitossa Venäjän neuvostotasavallassa ollut itsehallinnollinen alue, joka käsitti nykyisen Udmurtian tasavallan alueen. Alue perustettiin 4. marraskuuta 1920. Udmurteista käytettiin tuolloin nimeä votjakit. Vuoden 1932 alusta lähtien sen nimi muutettiin Udmurttien autonomiseksi alueeksi ja 28. joulukuuta 1934 se korotettiin Udmurtian autonomiseksi sosialistiseksi neuvostotasavallaksi. Alueen pääkaupunki oli Iževsk.
Turkestan
Turkestan on noin kolmen miljoonan neliökilometrin laajuinen alue Keski-Aasiassa. Se muodostaa pääosan Uzbekistanin, Turkmenistanin, Tadžikistanin, Kazakstanin ja Kirgisian alueista. Länsi-Turkestaniin luetaan kuuluvaksi myös Afganistanin pohjoisosa eli niin sanottu Afganian Turkestan. Itä-Turkestan eli Kiinan Turkestan eli Xinjiang kuuluu Kiinaan.
Länsi-Turkestania hallitsivat 500-luvulle saakka sassanidit, ja 900-luvulle saakka se oli islaminuskoisten samanidien vallassa. Alue on saanut nimensä sen 1500-luvun alkupuoliskolla sitä asuttaneilta turkinsukuisilta uzbekeilta ja turkmeeneilta. Itä-Turkestan on 1700-luvulta lähtien ollut Kiinan vallassa.
Länsi-Turkestan joutui 1860-luvulla Venäjän vallan alle. Venäjän vallankumouksen jälkeen vuonna 1918 alueelle muodostettiin Turkestanin autonominen sosialistinen neuvostotasavalta, joka myöhemmin jaettiin pienempiin hallintoyksiköihin.
Kiinan kansantasavallan Itä-Turkestan eli Xinjiang on alueen vanhimman turkinsukuisen kansan uiguurien kotimaa.
John Eliot Gardiner
Sir John Eliot Gardiner (s. 20. huhtikuuta 1943 Fontmell Magna, Dorset, Englanti) on brittiläinen kapellimestari, joka on tunnettu barokkimusiikin tulkinnoistaan periodi-instrumenteilla.
Gardinerin suurimpia musiikillisia kiintymyksenkohteita on Claudio Monteverdi, ja hän perusti säveltäjän kunniaksi "Monteverdi Orchestran" vuonna 1968. Vuonna 1977 sen jäsenistä muodostettiin Englannin barokkisolistit -orkesteri. Vuonna 1990 hän perusti uuden orkesterin klassisen ja romantiikan ajan musiikin esittämiseen, nimeltään Orchestre Révolutionnaire et Romantique. Gardiner on tehnyt suuren määrän levytyksiä paitsi barokin ajan musiikista, josta hänet parhaiten tunnetaan, myös klassisen ja romantiikan ajan musiikista. Gardiner sai aatelisarvon vuonna 1998.
Frans Brüggen
Frans Brüggen (30. lokakuuta 1934 Amsterdam – 13. elokuuta 2014 Amsterdam) oli hollantilainen kapellimestari ja nokkahuilunsoittaja.
Brüggen nimitettiin vuonna 1955 Haagin Royal Conservatoryn professoriksi 21 vuoden ikäisenä. Hän perusti vuonna 1981 18. vuosisadan orkesterin (Orchestra of the 18th Century). Brüggen johti monia merkittäviä orkestereita, muun muassa Concertgebouw-orkesteria, ja loi merkittävän uran solistina.
Karl Böhm
Karl Böhm (28. elokuuta 1894 Graz – 14. elokuuta 1981 Salzburg) oli huomattava itävaltalainen kapellimestari. Ennen musiikille antautumistaan hän väitteli lakitieteen tohtoriksi.
Bruno Walter kiinnitti Böhmin Baijerin valtionoopperaan Münchenissä vuonna 1921. Sen jälkeen hän toimi vuodesta 1927 Darmstadtissa, vuodesta 1931 Hampurissa ja vuodesta 1934 Dresdenin Semper-oopperassa ja Dresdenin Staatskapelle -orkesterin ylikapellimestarina. Vuonna 1943 hän siirtyi Wienin valtionoopperaan. Böhm toimi myös Wienin filharmonikkojen ja Lontoon sinfoniaorkesterin vierailevana kapellimestarina.
Böhm kantaesitti Dresdenissä Richard Straussin oopperat "Die schweigsame Frau" (1935) ja "Daphne" (1938). Hänen ohjelmistonsa muita keskeisiä säveltäjiä olivat Mozart, Beethoven, Brahms, Wagner ja Bruckner.
Karl Böhm on näyttelijä Karlheinz Böhmin (s. 1928) isä.
Carlo Maria Giulini
Carlo Maria Giulini (9. toukokuuta 1914 Barletta – 14. kesäkuuta 2005 Brescia) oli italialainen kapellimestari.
Giulini johti Milanon La Scalassa vuosina 1953–1956. Vuodesta 1968 hän keskittyi orkesteriteoksiin. Hän toimi Chicagon sinfoniaorkesterin päävierailijana vuosina 1969–1972 ja Wienin sinfonikkojen ylikapellimestarina vuosina 1973–1976. Vuosina 1978–1984 hän oli Los Angelesin filharmonikkojen ylikapellimestari. Giulini johti vierailevana kapellimestarina myös monia muita maailman johtavia orkestereita. Hänen levytystuotantonsa käsittää suuren määrän ooppera- ja orkesteriteoksia.
Äänenmurros
Äänenmurros on pääasiassa pojilla murrosiässä (10–16 v.) esiintyvä äänen pysyvä madaltuminen. Aikaisimmilla se alkaa jo 10–11-vuotiaana ja myöhäisimmillä vasta yli 16-vuotiaana. Keskimäärin äänenmurros alkaa kuitenkin 14-vuotiaana. Loppuminen on yksilöllistä.
Äänenmurroksen aiheuttaa nopeasti kasvava kurkunpää ja äänihuulet, jotka eivät ole täysin mukautuneet uusiin olosuhteisiin. Tavallista on, että äänenmurroksessa vaihtelevat matalat aikuisen miehen äänet ja kimakka nuoren pojan ääni.
Erityisiä huolia äänenmurros tuottaa laulajille, koska se saattaa merkitä järjestelmällisen harjoittelun ja esiintymisen katkeamista jopa vuosiksi. Aiemmin äänenmurroksen aikana pidettiin parempana, jos poika ei laulaisi ollenkaan, ja tätä saatetaan toteuttaa vielä joissakin musiikkilaitoksissa. Nykyään tosin poikia kehotetaan jatkamaan laulua äänenmurroksesta huolimatta, jottei laulun taito unohtuisi.
John Cooksey on kehittänyt poikien äänen mutaatiota kuvaavan tutkimustuloksiin perustuvan Cookseyn äänenmutaatiomallin, johon kuuluu viisi vaihetta. Ensimmäisessä vaiheessa on muuttumaton lapsen sopraanoääni ja viidennessä vaiheessa aikuisen baritoniääni. Äänen mutaatio on vähittäinen ja keskivaiheilla korkeat äänet korvautuvat falsetilla ja uudet matalat baritoniäänet ilmestyvät, kunnes lopulta korkeammat äänet katoavat tyystin.
Jääpallon maailmanmestaruuskilpailut
Jääpallon maailmanmestaruuskilpailut on vuosittain pelattava Kansainvälisen jääpalloliiton hallinnoima jääpallomaiden maajoukkueturnaus.
Ensimmäiset MM-kisat pelattiin Suomessa vuonna 1957. Turnaukseen osallistui pitkään lajin perinteikkäät kansainvälisen jääpalloliiton perustajamaat Suomi, Ruotsi, Norja ja Neuvostoliitto. 1980-luvulla Yhdysvallat liittyi viidentenä maana mukaan. Vuonna 1991 mukaan tulivat Alankomaat, Unkari ja Kanada. Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen turnaukseen ovat osallistuneet Neuvostoliiton seuraajana Venäjä, sekä Kazakstan, joka on noussut myös merkittäväksi jääpallomaaksi.
2000-luvulla mukaan on tullut useita pienempiä jääpallomaita, minkä johdosta MM-turnaus on pidetty useammassa tasoryhmässä. MM-turnaus järjestettiin vuoteen joka toinen vuosi vuoteen 2003 saakka, ja välivuosina järjestettiin Government Cup -turnaus.
MM-kisojen menestynein maa on edelleen Neuvostoliitto, joka olemassaolonsa aikana voitti maailmanmestaruuden 14 kertaa.
Lähde:
Tilanne vuoden 2017 jälkeen.Suluissa heidän osumansa A-ryhmän otteluissa:
Jääpallon maailmancup
Jääpallon maailmancup on kansainvälinen seurajoukkueiden jääpalloturnausturnaus. Turnaus järjestetään vuosittain ennen sarjakauden alkua lokakuun viimeisellä viikolla Ruotsissa. Turnaukseen osallistuu tavallisesti joukkueita Suomesta, Norjasta, Ruotsista ja Venäjältä, mutta ajoittain myös Yhdysvalloista ja Kazakstanista. Suomesta edustusoikeuden jääpallon maailmancupiin saavat edelliskauden Bandyliigan kaksi parasta joukkuetta. Vuonna 1974 ensimmäistä kertaa järjestetyn turnauksen nimi on vaihdellut vuosien saatossa. Nykyään se tunnetaan nimellä Göransson Arena World Cup.
Myös naisten ja poikajunioreiden seurajoukkueille järjestetään omat maailmancupturnaukset. Jääpallon naisten maailmancup pelataan Edsbynissä, Ruotsissa, ja poikien turnaus, Mini World Cup, Bollnäsissä, Ruotsissa.
Ensimmäinen DAF-cupen pelattiin Ljusdalissa lokakuun lopussa 1974. Cupin järjestämisen takana oli sen aikainen Ruotsin Jääpalloliiton PR-komitean jäsen ja Ljudals BK:n valmentaja Björn Swartswe, jonka mielestä myös jääpallolla oli oltava suunnistuskilpailu Tiomilan kaltainen kauden aloittava suurtapahtuma. Sekä päivällä että yöllä käytävän suunnistuskilpailun pohjalta muovautui jääpalloturnaus, jossa otteluita pelattiin päivän lisäksi myös yöllä. "Yöjääpallosta" (ruots. "nattbandy") tulikin käsite erityisesti Ruotsissa. Ensimmäiseen DAF-cupeniin osallistui 16 joukkuetta.
Vuonna 1980 Ljusdalin turnaus sai maailmancupin statuksen. Ainoana suomalaisjoukkueena arvostetun turnauksen voittoon on pystynyt Oulun Luistinseura vuonna 1976.
Vuonna 2006 osallistuvien joukkueiden määrää nostettiin 16:sta 20:een, mutta vuoden 2008 turnauksessa palattiin takaisin vanhaan 16 joukkueeseen. Kansainvälinen jääpalloliitto vaati vuoden 2008 turnauksen jälkeen, että maailmancup on jatkossa pelattava sisätiloissa. Sen johdosta turnaus päätettiin siirtää vuosiksi 2009 ja 2010 väliaikaisesti Sandvikeniin, jonne oli valmistunut uusi jääpallohalli, Göransson Arena.
Vuosien saatossa kisatapahtumasta on käytetty seuraavia nimityksiä:
Suitsuke
Suitsuke on aromaattinen aine, joka palaessaan levittää ympäristöönsä tuoksua. Palaminen on suitsevaa. Suitsukkeita käytetään mm. uskonnollisissa riiteissä. Suitsuke voidaan polttaa käsissä pitäen tai telineessä. Tällainen suitsuke on yleensä joko pieniä alustalla poltettavia kakkuja tai bambutikun ympärille liima-aineella koottua hajuainetta.
Ortodoksinen kirkko käyttää suitsuketta, joka on tehty puun pihkasta, johon on sekoitettu hajuaineita. Tämä suitsuke esiintyy pieninä palasina, jotka asetetaan erityisessä suitsutusastiassa olevan hehkuvan hiilen päälle. Suitsuke alkaa palaa ja kehittää hyväntuoksuista savua; varsinaisen suitsutuksen tekee pappi tai diakoni heiluttamalla suitsutusastiaa ristinmuotoisessa kuviossa edessään. Suitsutus kuvaa rukousta: ihmisen rukouksen tulisi nousta kuin suitsutussavu Jumalan kasvojen eteen.
Erityisen paljon suitsuketta käytetään suuren paaston aikana sekä hautaus- ja muistopalveluksissa.
Sanalla "suitsuke" viitataan usein olibaanihartsiin: esimerkiksi Raamatussa (Matt. 2:11) mainittu suitsuke tarkoittaa olibaanihartsia ja todennäköisesti "Boswellia sacra" -puusta saatavaa, jota pidetään laadulta parhaana.
Kiinassa käytettiin suitsuketuoksuja lääketieteessä parantavana terapiana. Tuoksut luokiteltiin viiden elementin mukaan. Myöhemmin käytäntö levisi naapurimaihin. Erityisesti Japanissa tuoksujen käyttöä kehitettiin ja jalostettiin. Tuoksujen parantavia ominaisuuksia kuvataan lääkintää koskevassa kirjallisuudessa. Suitsukeopista tuli myös osa samuraikoulutusta. "Kodō" eli ”suitsukkeen tie” hiottiin huippuunsa Muromachi-kaudella (1336–1573). Nykyään toiminnassa on yhä kaksi suitsukekoulua: Oiyeryū ja Shinoryū. Shino-koulu noudattaa samuraiden perinteitä. Oiye-koulu noudattaa puolestaan runoilija Sanetaka Sanjonishin perinteitä.
Egyptissä suitsuke oli myös haluttua tavaraa, ja sitä haettiin kaukaa Puntin maasta.
Miellyttävän tuoksun ohella suitsukkeiden polttamisen on myös todettu vaikuttavan sisäilman laatuun heikentävästi ja olevan siten mahdollinen terveyshaitta.
2. Kauan Sitten - Matka maailman historiaan (Kirja, kustantanut WSOY)
Uralsk
Uralsk eli Oral (, ), on kaupunki Uraljoen varrella Länsi-Kazakstanin alueella Kazakstanin luoteisosassa lähellä Venäjän vastaista rajaa. Vuonna 2012 kaupungissa asui noin 218 000 asukasta.
Paikkakunta perustettiin ensin vuonna 1584, mutta se siirtyi nykypaikalleen vuonna 1613, kun Uralin kasakat rakensivat Uralin varrelle linnoituksen ja antoivat sille nimen Jaitsk Uraljoen silloisen nimen mukaan. Vuonna 1775 sekä joen että kaupungin nimi muutettiin Katariina II:n määräyksestä Uralskiksi.
Uralskissa on metalli-, elintarvike- ja pienteollisuutta sekä lämpövoimala. Kaupungin lähistöllä on öljy- ja kaasukenttiä. Kaupungissa toimii Länsi-Kazakstanin maatalous-tekninen yliopisto. Kaupungissa on teatteri.
Kaupungissa on jokisatama, rautatieasema ja kansainvälinen lentokenttä. Kaupunki on maanteiden risteyspaikkakunta.
Jääpallon maailmanmestaruuskilpailut 1957
Ensimmäiset jääpallon maailmanmestaruuskilpailut järjestetiin vuonna 1957. MM-kilpailut pidettiin Suomessa SPL:n 50-vuotisjuhlien kunniaksi. Ottelut pelattiin Helsingin Olympiastadionilla. Osallistuneita maajoukkeita oli kolme, Neuvostoliitto, Ruotsi ja isäntä Suomi. Norja ei osallistunut ensimmäisiin MM-kilpailuihin protestina Neuvostoliiton suorittamaan Unkarin kansannousun raakaan kukistamiseen marraskuussa 1956. Tasavallan presidentti Urho Kekkonen oli kisojen suojelija. Kisojen järjestämisestä päätettiin helmikuussa 1955.
Mestari ratkaistiin yksinkertaisena sarjana siten, että kaikki pelasivat kaikkia vastaan. Mestaruuden voitti Neuvostoliitto, Suomi sijoittui hopealle ja Ruotsi oli kolmas. Etenkin isäntämaa Suomen ottelut herättivät kotiyleisössä suurta kiinnostusta ja avausottelua seurasi paikan päällä yli 9 000 katsojaa. Kisojen avausottelussa tehtiin myös suomalaista TV-historiaa, sillä avausottelu Suomen ja Ruotsin välillä oli ensimmäinen Suomessa toteutettu suora TV-lähetys.
MM-kilpailujen ottelut pelattiin Helsingin Olympiastadionilla. Järjestelytoimikunta oli suunnitellut otteluita pelattavaksi myös pääkaupunkiseudun ulkopuolella, mutta Norjan poisjäänti vesitti nämä aikeet ja koko turnaus vietiin lopulta läpi Stadionilla.
Avausottelua Suomen ja Ruotsin välillä seurasi yli 9 000 katsojaa, joista 8 942 oli lunastanut pääsylipun. Määrä oli suuri, sillä peli käynnistyi torstaina iltapäivällä jo klo 16. Tasavallan presidentti Urho Kekkonen kunnioitti ottelua läsnäolollaan ja juhlalliset avajaissanat lausui Suomen Palloliiton puheenjohtaja, vuorineuvos Juuso Walden. Suomi voitti ottelun maalein 4-3 ja Tauno Timoska jäi historiaan MM-kilpailujen ensimmäisen maalin tekijänä. Aivan kommelluksitta avaus ei sujunut, sillä katsojien ärtymykseksi Stadionin itäkatsomon penkit olivat puhdistamatta lumesta ja Neuvostoliiton joukkueen harjoituksiin valot sytytettiin vasta pienen nokkapokan jälkeen.
Turnauksen toisessa ottelussa lauantaina Ruotsi ja Neuvostoliitto päätyivät 2-2 tasatulokseen, jolloin maailmanmestaruus jäi ratkaistavaksi viimeisessä ottelussa Suomen ja Neuvostoliiton välillä. Neuvostoliitto voitti ottelun maalein 6-1. Helsingin Sanomien ennakoimaa 20 000 ihmisen yleisöryntäystä ei syntynyt, mutta ratkaiseva ottelu houkutteli paikalle jääpallon silloisen yleisöennätyksen 14 369 katsojaa. Ennätys meni rikki kaksi vuotta myöhemmin, kun Suomen ja Neuvostoliiton välistä maaottelua seurasi Oulussa - tarkistuslaskennan jälkeen - 14 384 maksanutta katsojaa. Alkuperäinen lukema oli 14 341. Koska tuohon aikaan yleisömääräksi ilmoitettiin ainoastaan pääsylipun lunastaneet, jää ikuiseksi arvoitukseksi, kummassa ottelussa loppujen lopuksi oli enemmän katsojia huomioiden maksaneiden lisäksi vapaalippulaiset ja kutsuvieraat.
MM-kisojen otteluiden yksi silmiinpistävä piirre oli se, että maajoukkueista vain Suomi käytti kypärää. Ruotsin ja Neuvostoliiton pelaajat esiintyivät otteluissa pelkissä talvipäähineissä.
Jääpallon maailmanmestaruuskilpailut 1961
Jääpallon maailmanmestaruuskilpailut vuonna 1961 olivat kautta aikain toiset jääpallon maailmanmestaruuskilpailut. Kisat pidettiin Norjassa. Osallistuneita maita oli neljä, Neuvostoliitto, Ruotsi, Suomi ja Norja. Isäntämaa Norja osallistui MM-kilpailuihin ensimmäistä kertaa. Mestari ratkaistiin yksinkertaisena sarjana, jossa kaikki pelasivat kerran kaikkia vastaan. Mestaruuden voitti Neuvostoliitto, se voitti turnauksen kaikki ottelunsa.
Elmyr de Hory
Elmyr de Hory (1905–1976) oli unkarilaissyntyinen taideväärentäjä.
Lahjakkaan unkarilaisen taiteilijan väitetään myyneen uransa aikana yli 1000 väärennöstä maailman tunnetuimmille ja arvostetuimmille taidegallerioille ja museoille. Hänen väitteensä, että hän oli luonut merkittävän osan sellaisten taiteilijoiden kuin Pablo Picasson, Amedeo Modiglianin ja Henri Matissen tunnetuista ja arvostetuista töistä, aiheutti skandaalin taideasiantuntijoiden ja keräilijöiden keskuudessa.
Jouduttuaan karkotetuksi Espanjasta De Hory kertoi tarinansa kirjailija Clifford Irvingille, joka julkaisi sen kirjassa nimeltä "Väärennös!" ("Fake!"). De Horyn persoonaa on kuvattu Orson Wellesin vuonna 1974 valmistuneessa elokuvassa "V niin kuin Väärennös" ("F for Fake") ja dokumenttifilmissä "Masterpiece or Forgery?" (1997). Elmyr de Hory teki itsemurhan vuonna 1976.
Moona
Moona on suomalainen naisen nimi. Moonan nimipäivä on 15. kesäkuuta. Moona tuli almanakkaan vuonna 2005. Vuoden 2012 loppuun mennessä nimi on annettu noin 1460 henkilölle.
Eino Virtanen (painija)
Eino Mauno Virtanen (19. elokuuta 1908 Uskela – 3. joulukuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen kilpapainija ja olympiamitalisti.
Eino Virtanen paini olympiapronssia Berliinin kisoissa 1936. Hän aloitti urakkansa kreikkalais-roomalaisen painin välisarjassa voittamalla selätyksellä unkarilaisen Vinczen ajassa 9.02 ja italialaisen Tozzin ajassa 15.03 sekä 3–0–pistevoitolla turkkilaisen Boytorunin. Neljännessä ottelussaan Virtanen hävisi selätyksellä Saksan Fritz Schäferille ja viimeisessä ottelussaan pistein 3–0 Ruotsin Rudolf Svedbergille.
Virtanen jatkoi painiuraansa vielä sodan jälkeen ja voitti Euroopan mestaruuden vapaapainin keskisarjassa 1946.
Seuratasolla Eino Virtanen edusti Turun Tovereita, Helsingin Kisa-Veikkoja, Helsingin Paini-Miehiä ja Jyväskylän Voimailijoita.
Virtasen isoveli oli kestävyysjuoksussa kaksi olympiamitalia saavuttanut Lauri Virtanen.
Takalaanila
Liike- ja teollisuustoiminnan alueeksi kasvanut Takalaanila on Oulun kaupunginosa keskustan ja valtatien 20 pohjoispuolella, Nelostien välittömässä läheisyydessä. Kaupunginosassa asuu noin 20 asukasta. Alue käsittää kokonaan Kemira Oyj:n tehdasalueen sekä sen itäpuoliset pienen ja keskisuuren teollisuuden käytössä olevat alueet. Siellä toimivat myös Oulun postikeskus ja Sanomalehti Kaleva.
Takalaanila rajoittuu koillisessa Ruskoon, kaakossa Kynsilehtoon, etelässä valtatiehen 20 ja Laanilaan, ja lännessä Välivainioon, Puolivälinkankaaseen ja Pyykösjärveen. Takalaanilan alueella oli 1950-luvulle asti käytössä ollut ampumarata, jota kutsuttiin Yläsiirtolan ampumaradaksi läheisen Yläsiirtolan osa-alueen mukaisesti. 1940-luvulla toiminut Laanilan kasarmi- ja parakkialue oli osittain Takalaanilan alueella. Alueen teollinen kehittyminen alkoi toden teolla vuonna 1952, kun kaupunginosaan valmistui nykyisen Kemiran tehtaan edeltäjä, Typpi Oy. Siihen asti alue oli Laanilan tilaan kuuluva metsäalue, jokivarresta katsoen Laanilan viljelysmaiden takana, mistä kaupunginosan nimi "Takalaanila" lienee saanut alkunsa.
Norjalaiset
Norjalaiset ovat germaanista, skandinaavista norjan kieltä puhuva kansa, joka asuttaa Norjaa. Norjassa asuu noin 4,8 miljoonaa etnistä norjalaista.
Norjalaisten esi-isät asuttivat nykyistä norjaa jo kivikaudella 10 000 vuotta eaa. Kivikaudella Etelä-Norjassa harjoitettiin niin metsästystä ja keräilyä, kuin maatalouttakin. Pronssi- (1500-500 eaa.) ja rautakausien (500 eaa.-400 jaa.) maatalouden harjoittaminen lisääntyi ja väestömäärä kasvoi. Germaanisten kansojen edustajia muutti Norjan rannikoille 500-800-luvuilla niin sanotun kansainvallusaikana. Viikinkiaikana 800-1100-luvuilla Norja yhtenäistyi poliittisesti ja maahan saapui kristinusko. 1300-luvulla Norjaa hävitti musta surma ja myöhemmin maa liitettiin Tanskan kuningaskuntaan vuonna 1280. Norja säilyi osana Tanskaa vuoteen 1814, jolloin se liitettiin Ruotsiin. Norja itsenäistyi vuonna 1905. 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa suuri joukko norjalaisia muutti Pohjois-Amerikkaan.
Liikanen (Oulu)
Kaijonharjun suuralueeseen kuuluva Liikasen kaupunginosa sijaitsee Kuivasjärven itäpuolella, noin 10 kilometrin päässä Oulun keskustasta. Se rajoittuu luoteessa Alakyläntiehen ja lounaassa Raitotiehen, pohjoisessa Kiimingin kunnanrajaan, ja idässä Ruskoon. Asukkaita Liikasen kaupunginosassa on noin 60.
Alueena Liikanen on pääosin rakentamatonta metsämaastoa. Yleiskaavassa Liikaseen on osoitettu lisää asumista.
Mäntylä
Mäntylä on Oulun kaupungin 17. kaupunginosa. Höyhtyän suuralueeseen kuuluva kaupunginosa sijaitsee Lintulan kaupunginosan eteläpuolella, noin neljä kilometriä keskustasta etelään. Kaupunginosa on muodostunut Poikkimaantien, Nelostien ja Oulu–Kontiomäki-rautatien muodostamaan kolmioon. Mäntylässä asuu noin 2 100 asukasta.
Mäntylässä on päivittäistavarakauppa, esikoulu ja Snellman-nuorisotalo.
Metsokangas
Metsokangas on Oulun 28. kaupunginosa. Se rajoittuu pohjoisessa Kaakkuriin, idässä Juurusojaan, etelässä Ouluntulliin, Kempeleen kunnanrajalle ja lännessä Perävainioon ja Nelostiehen. Metsokangas kuuluu Kaakkurin suuralueeseen.
Pääosin Metsokangas on ollut rakentamatonta metsää ja viljelysmaata. Vuonna 2005 käynnistyivät Metsokankaan asuinalueiden rakennustyöt Iinatintien varressa. Ensimmäiset asuinalueet kohosivat pelto- ja metsämaisemaan Nelostien läheisyyteen. Vuoden 2009 aikana Oulun kaupunki myi 63 omakotitonttia Metsokankaan alueelta. Tämän jälkeen uusien omakotitalojen rakentaminen on laajentunut itään päin.
Alueen asukasluvun kehitys on voimakasta. Vielä vuoden 2008 alussa alueella asui 382 asukasta, kun vuoden 2009 alussa asukkaita oli 1 224 ja vuoden 2014 alussa jo yli 5000.
Huerteales
Huerteales on kaksisirkkaislahko, joka kuuluu Rosopsida-luokan (= eudikotyledonien kladi) ryhmään Eurosidae II. Lahkon kasvit ovat puita, joiden korkkijälsi on varren pintakerroksissa, putkiloiden perforaatiot ovat porrasmaiset, lehdet hammaslaitaiset, korvakkeet varteen kiinnittyvät, kukat pienet ja heteet verhovastaiset. Sikiäimen kutakin emilehteä kohden on 1-2 siemenaihetta ja siemenissä on endospermi eli siemenvalkuainen (alkion vararavinto).
Lahkoon kuuluu neljä heimoa, kuusi sukua ja näissä 24 lajia:
Perävainio
Perävainio on Oulun 31. kaupunginosa. Se sijaitsee Kaakkurin suuralueella noin kuusi kilometriä keskustan eteläpuolella. Kaupunginosa rajoittuu Kempeleen kunnanrajan, Lentokentäntien ja Nelostien muodostamaan kolmioon. Peltomaisemassa sijaitsevan kaupunginosan asukasluku on noin 550.
Perävainio, eritoten Lepolan osa-alue, on voimakkaasti kehittymässä lähiötyyliseksi asuinalueeksi. Tunnusomaisia piirteitä alueelle ovat lähiötyylinen rakentaminen sekä valmistalot. Alueella sijaitsee Pulla-Pirtin leipomon toimipiste.
Seututeiden 847 ja 815 risteyksen läheisyydessä sijaitseva Oulunportti on vielä osittain valmistunut yrityskeskittymä. Alueelle on suunnitteilla kymmenen myymälän kauppakeskittymä. Rakennustilaa alueella on 230 500 kuutioneliömetriä. Oulunportti mahdollistaisi 5 000 työpaikkaa. Tällä hetkellä Oulunportissa toimivia yrityksiä ovat muun muassa Kuusamon hirsitalot ja Fixi Oy. Alun perin Oulunporttia suunniteltiin kaupungin eteläpuolen teknologiakyläksi, mutta tässä muodossa se ei toteutunut.
Baile funk
Baile Funk on englanninkielinen slanginimitys Rio de Janeirosta peräisin olevalle tanssimusiikille. Muita nimityksiä ovat Funk Carioca ja Favela Funk sekä yksinkertaisesti brasilialainen funk.
Baile Funk perustuu pääosin Miami bass -musiikkiin, joka on hip hopin ala-laji. Miami bassista poiketen se käyttää myös perinteisiä brasilialaisia ja afro-brasilialaisia rytmejä. Sanat kertovat usein seksistä, väkivallasta ja huumeista. Monissa kappaleissa artisti ylistää omaa favelaansa. Brasiliassa termillä "Baile Funk" voidaan viitata myös juhliin itseensä.
Suluissa artistien hittikappaleita.Baile Funk -juhlat pidetään yleensä Rion laitamilla slummeissa, faveloissa. Tuhannet ihmiset kaikista yhteiskuntaluokista ja taustoista kokoontuvat juhliin. Viime aikoina funk-juhlat ovat houkutelleet myös ulkomaisia vieraita.
Kiviniemi (Oulu)
Kiviniemi on Oulun 30. kaupunginosa. Se sijaitsee Kaakkurin suuralueella noin viiden kilometrin päässä kaupungin keskustasta etelään, luonnonkauniilla alueella Kempeleenlahden rannalla. Kaupunginosa rajoittuu pohjoisessa Äimärautioon ja Mäntylään, idässä Nelostiehen sekä etelässä Lentokentäntiehen ja Perävainioon. Kiviniemi on laajahko ja kohtalaisen väljästi rakennettu lähes lähiötyylinen kaupunginosa, jossa asuu noin 1 800 asukasta.
Kiviniemessä on päiväkoti, peruskoulun ala-aste ja päivittäistavarakauppa.
Luettelo Englannin historiallisista kreivikunnista
Englannin 39 historiallista kreivikuntaa aakkosjärjestyksessä luetteloituna.
Ritaharju
Ritaharju on Oulun 79. kaupunginosa. Se sijaitsee noin yhdeksän kilometrin päässä keskustasta, Kaijonharjun suuralueella keskustan pohjoispuolella, rajoittuen pohjoisessa Kalimenkylän kaupunginosaan, idässä Kuivasjärven kaupunginosaan, etelässä Linnanmaahan sekä lännessä Herukan ja Pateniemen kaupunginosiin sekä Pohjantiehen eli valtatiehen 4.
Ritaharju on yksi Oulun kaupungin yhdyskuntarakenteen merkittävimmistä laajentumissuunnista. Alue muodostuu viidestä osa-alueesta, joista neljä sijaitsee Raitotien pohjoispuolella. Kaupunginosan ensimmäinen osa-alue on Raitotien eteläpuolella sijaitseva, vuonna 2004 aloitettu Kuivasrannan asuinalue, joka on suunniteltu noin 3 000 asukkaalle. Raitotien pohjoispuolelle rakennetaan Ritaharjun keskus, Aaltokangas sekä kaksi muuta osa-aluetta. Yhteensä koko Ritaharjun alueelle tulee muuttamaan lähes 10 000 uutta asukasta. Alueen asunnot ovat pääasiassa puurakenteisia pientaloja, mutta alueella on myös rivi- ja kerrostaloasuntoja.
Uutena asuinalueena Ritaharjun väkiluvun kehitys on ollut voimakasta. Vuoden 2005 alussa Ritaharjussa asui 41 asukasta, kun vuotta myöhemmin asukkaita oli jo 555. Vuoden 2008 alussa asukasmäärä oli noussut jo 2 056:een, ollen vuoden 2009 alussa 2 330. Tammikuussa 2012 Ritaharjussa asui 3 997 asukasta.
Raitotien pohjoispuolella Ritaharjun keskuksessa sijaitsee vuonna 2010 avattu Ritaharjun monitoimitalo, jossa on mm. ala- ja yläkoulu, kirjasto sekä nuoritoimen tilat. Ritaharjun Kodin Keskus on Kuivasrannan puolella oleva liiketila, jossa toimii Ideapark, Maskun Kalustetalo ja EasyFit liikuntakeskus. Alueella on lisäksi Sale, K-Supermarket, päiväkoteja ja ratsastustalli.
Khairefon
Khairefon (; s. n. 470-450 eaa., k. n. 405-399 eaa.) oli Sokrateen läheinen ystävä ja seuraaja. Aikalaisista hänet mainitsevat teoksissaan sekä Ksenofon, Aristofanes että Platon.
Teoksessaan "Muistelmia" Ksenofon lukee Khairefonin Sokrateen "todellisten kumppaneiden" joukkoon. Sokrateen lähipiiriin kuuluivat hänen mukaansa myös muiden muassa Kriton, Hermogenes, Simmias Thebalainen, Kebes Thebalainen, Faidondes ja Khairefonin nuorempi veli Khairekrates.
Khairefon esiintyy kolmessa Aristofaneen komediassa: "Pilvet", "Ampiaiset" ja "Linnut". "Pilvet" (vuodelta 423 eaa.) esittää Sokrateen ja Khairefonin puoskareina, jotka pitävät Ateenassa pseudotieteellistä koulua. Khairefon esitetään teoksessa kalpeana ja aliravittuna, "elävänä ruumiina", ja tästä on joskus johdettu, että hän olisi ollut tosielämässäkin laiha ja sairaalloisen näköinen. "Ampiaisissa" hänellä tai hänestä tehdyllä karikatyyrillä on rooli puolueettomana todistajana. "Linnuissa" hänen lempinimensä on "Lepakko", joka saattaa tulla yökyöpeliydestä, luisevasta ulkonäöstä tai luonteesta.
Platonin "Sokrateen puolustuspuheessa" Sokrates kutsuu Khairefonia pitkäaikaiseksi ystäväkseen ja myös monien paikalla olevien ystäväksi. Sokrates sanoo tämän jo olevan edesmennyt, mutta osoittaa tämän veljen olevan läsnä oikeudenkäynnissä. Hän kertoo, että Khairefon oli se, joka matkusti Delfoihin kysymään Delfoin oraakkelilta, kuka on viisain kaikista miehistä. Oraakkeli vastasi, että ei ole ketään Sokratesta viisaampaa. Hän mainitsee myös Khairefonin olleen välillä maanpaossa. Tätä on joskus pidetty todisteena siitä, että Khairefon (päinvastoin kuin Sokrates) olisi ollut Ateenan demokratian tukija ja joutunut siksi lähtemään maanpakoon, kun demokratia syrjäytettiin joksikin aikaa Ateenan hävittyä Spartalle.
Khairefon esiintyy myös kahdessa Platonin dialogissa, "Kharmideessa" ja "Gorgiaassa". "Kharmideen" alussa Sokrates palaa Ateenaan Poteidaian taistelusta, ja Khairefon ottaa hänet vastaan. Taistelu käytiin vuonna 430 eaa., kolme vuotta ennen Platonin syntymää ja 31 vuotta ennen Sokrateen kuolemaa, mutta Platon on todennäköisesti oikeassa kuvatessaan Sokrateen ja Khiarefonin suhteen olevan varhaista perua. "Gorgiaan" alussa Khairefon ja Sokrates myöhästyvät Ateenassa keskustelusta Gorgiaan, tunnetun sofistin, kanssa. Sokrates laittaa syyn myöhästymisestä Khairefonin nimiin, sillä tämä oli jäänyt suustaan kiinni Agoralla. Khairefon sanoo Gorgiaan olevan hänen ystävänsä, ja keskustelun alkuosan Khairefon toimii melko taitavasti Gorgiaan pääasiallisena kuulustelijana.
Yhdessä tästä todistusaineistosta voidaan päätellä, että Khairefon oli tunnettu, energinen ja osallistuva yksilö, jolla oli todennäköisesti jossain määrin poikkeava ulkonäkö ja luonne, ja joka liikkui helposti aikansa sosiaalisissa ja oppineissa piireissä.
Juurusoja
Juurusoja on Oulun 34. kaupunginosa. Se sijaitsee noin kymmenen kilometrin päässä kaupungin keskustasta itään. Oulujoen eteläpuolella Maikkulan suuralueella sijaitseva kaupunginosa rajoittuu pohjoisessa Oulu–Kontiomäki -rautatiehen ja Madekoskeen, idässä Hangaskankaaseen, etelässä Kempeleen kunnanrajaan ja Juurussuon kylään sekä lännessä Kaakkurin suuralueeseen. Asukkaita Juurusojalla on 162.
Juurusoja on metsä- ja peltomaisemissa sijaitseva laaja kaupunginosa, jossa asutus on harvaa. Pääasiassa asutus on edelleen maatalouselinkeinon myötä syntynyttä, joskin uudempaa omakotitalorakentamista alueelle syntyy verkkaiseen tahtiin. Alueen kehitystä haittaavat peruspalveluiden etäisyys sekä huonot liikenneyhteydet, joita aiotaan parantaa.
Työväenliike
Työväenliike on käsite, joka perinteisesti jaetaan kahteen pääosaan, jotka ovat ammatillinen työväenliike ja poliittinen työväenliike. Suomen työväenliikkeen varhaishistoriaan kuului lisäksi niin sanottu wrightiläinen työväenliike. Yhteistä näille on työläisten elinolojen puolustaminen ja parantaminen.
Wrightiläinen työväenliike oli 1800-luvun lopulla Suomessa toiminut sosiaaliliberaali yhteiskunnallinen liike, joka pyrki neutraloimaan työväestön radikalisoitumista pyrkimällä edistämään heidän asemaansa yhteisellä järjestäytymisellä työnantajien kanssa. Se tuli Suomeen Ruotsin mallin mukaisena vuosina 1886–1894. Wrightiläinen työväenliike oli käytännössä työnantajan tai kapitalistin johtamaa toimintaa, jolla yritettiin vaimentaa työläisten omaa aktiivisuutta ja hillitä kumouksellisen sosialistisen työväenliikkeen etenemistä. Sillä oli usein eettisesti hyvät tarkoitusperät, ja sen avulla voitiin edistää esimerkiksi työläisten terveyttä ja hyvinvointia. Myöhempi työväenliike on voimakkaasti arvostellut wrightiläisyyttä, koska se ei kunnioittanut työväenluokan omia toimintaoikeuksia. Wrightiläisestä työväenliikkeestä on käytetty toisinaan myös nimitystä porvarillinen työväenliike. Wrightiläisen työväenliikkeen lähisukulainen on hyväntekeväisyys.
Ammatillinen työväenliike on työläisten omasta toimintatarpeesta lähtevä liike, joka pyrkii puolustamaan ja saavuttamaan maan työläisten toimintaoikeuksia ilman omistavan luokan holhousta. Tätä vastaa nykyään kehittyneissä maissa ammattiyhdistysliike, joka on kuitenkin monin tavoin sidoksissa poliittiseen työväenliikkeeseen.
Poliittinen työväenliike on kehittynyt oivalluksesta, jonka mukaan työläisten etuja ja oikeuksia kannattaa ajaa myös julkisen vallan, lähinnä valtion tasolla. Poliittinen työväenliike on jakautunut pääpiirteissään kahteen suuntaukseen, jotka ovat sosiaalidemokratia ja kommunismi. Edellisen peruspilarina on ajaa työväestön etua porvarillisen yhteiskunnan oloissa tai sitten käsitetään yhteiskunnan muuttuvan sosialistiseksi, jos vaaleissa saavutetaan työväenliikkeen enemmistö. Jälkimmäisen mukaan on pyrittävä välittömien etujen puolustamisen ohella proletariaatin vallankumoukseen, jossa niin tuotantovälineet kuin koko valtiovaltakin siirtyy - lopulta maailmanlaajuisesti - työväenluokalle. Neuvostoliiton romahtaminen aiheutti tälle suuntaukselle paljon hämmennystä. Nykykäsityksenä onkin vallalla se, ettei valta Neuvostoliitossa ollutkaan työväestöllä vaan kommunisteiksi itseään nimittävällä eliitillä.
Luettelo Walesin historiallisista kreivikunnista
Walesin 13 historiallista kreivikuntaa aakkosjärjestyksessä luetteloituna.
Kätilö
Kätilö on yhteisnimitys terveydenhoidon ammattilaisille, jotka hoitavat odottavien äitien opastusta raskauden aikana, avustavat äitiä synnytyksen aikana, hoitavat äitiä ja lasta synnytyksen jälkeen sekä hoitavat naistentautipotilaita. Ennen vanhaan kätilöä kutsuttiin lapsenpäästäjäksi.
Kätilöt työskentelevät:
Kätilö on laillistettu ammattihenkilö. Laillistuksen myöntää Sosiaali- ja terveysalan lupa- ja valvontavirasto Valvira. Kätilöksi opiskellaan ammattikorkeakoulussa, hoitotyön koulutuksessa/koulutusohjelmassa. Kätilön tutkintonimike on Kätilö (AMK), ja tutkinto antaa myös sairaanhoitajan pätevyyden. Tutkinto on laajuudeltaan 270 opintopisteen arvoinen, ja se suoritetaan noin 4,5 vuodessa.
Suomessa kätilöiden liittona on Suomen Kätilöliitto.
Heikkilänkangas
Heikkilänkangas on Oulun 33. kaupunginosa. Kaupunginosa syntyi vuonna 2004, kun Madekosken kaupunginosa jaettiin kahtia. Heikkilänkangas sijaitsee Oulujoki- ja Oulu–Kontiomäki-rautatien välisellä alueella noin kahdeksan kilometrin päässä keskustasta. Se kuuluu Maikkulan suuralueeseen ja rajoittuu idässä Madekoskeen sekä lännessä Iinattiin. Asukkaita Heikkilänkankaalla on noin 1 700.
Heikkilänkangas on lähiötyylinen, pääasiassa 2000-luvulla valmistuneita omakoti- ja rivitaloja käsittävä asuinalue. Liikenneyhteydet keskustan ja Kajaanin suuntaan ovat hyvät. Peruspalveluiden tarjonta on keskitetty Maikkulan suuralueen keskukseen. Alueella on päiväkoti ja koulu (1-2 luokat).
Brassicales
"Brassicales" on kasvilahko, joka kuuluu kaksisirkkaisten ryhmään Eurosidae II. Lahkon tunnetuimpia edustajia ovat ristikukkaiskasvit, joihin kuuluu joitakin hyöty- ja koristekasveja.
Lahkolle on ominaista ns. myrosiinisolujen esiintyminen. Ne sisältävät entsyymiä, joka katalysoi rikkipitoisten glukosidien eli glukosinolaattien hajoamista solukkoja haavoitettaessa tai murskattaessa. Tämä saa aikaan ristikukkaismaisille ominaisen tuoksun ja maun. Edelleen lahkon fytokemialle on ominaista metyyliflavonolien ja tanniinien (parkkihappojen) puuttuminen. Varren anatomialle on ominaista tylppysolukon esiintyminen putkiloiden yhteydessä. Ristikukkaismaisilla on kierteinen lehtiasento ja pienet, varteen kiinnittyvät korvakkeet. Kukinto on terttumainen. Kukkien terälehdet ovat usein kynnelliset eli tyvestään hyvin kapeat ja sikiäin koostuu kolmesta yhteen kasvaneesta emilehdestä ja on kehänpäällinen. siemenaiheet ovat siinä yhdessä tai kahdessa rivissä. Siemenen sisältämä alkio on usein lehtivihreällinen.
Lahkoon kuuluu noin 2,2 % varsinaiskaksisirkkaisista. Ne jakaantuvat nykyisten käsitysten mukaan 18 heimoksi, joista vain ristikukkaiskasveja ja resedakasveja voi löytää Suomen luonnosta.
Knuutila
Knuutila eli Knuutilankangas on Oulun 25. kaupunginosa. Se sijaitsee Maikkulan suuralueella, Maikkulan keskuksen välittömässä läheisyydessä, noin viiden kilometrin päässä keskustan itäpuolella. Alue on muodostunut rantaniittyjen ylle kohoavalle harjulle, ja alueen maamerkkinä toimii Maikkulan vesitorni. Asukkaita kaupunginosassa on noin 1 400.
Kaupunginosa sijaitsee Knuutilankankaan harjulla, alue on pohjavesialuetta. Rakennuskanta on pääosin rivitaloja. Liikenneyhteydet keskustan suuntaan ovat hyvät. Oulujoen rantaan levittäytyvää osa-aluetta kutsutaan Knuutilanrannaksi.
Knuutila syntyi vuonna 2004, kun Maikkulaan kuuluneista Knuutilankankaan ja Knuutilanrannan osa-alueista muodostettiin oma kaupunginosa. Sitä ennen Oulun virallista kaupunginosajakoa oli muutettu edellisen kerran vuonna 1968.
Kaupunginosalla on oma koulunsa, Knuutilankankaan ala-aste, jonka rehtorina toimii Katriina Niinimäki.
Isko
Isko on Oulun 62. kaupunginosa, joka edustaa vanhempaa lähiötyylistä omakotitalorakentamista: alueen rakennuskanta on pääasiassa 1950-luvulla rakennettuja rintamamiestalon tyyppisiä omakotitaloja. Iskon kaupunginosan asukasluku on hieman yli 200.
Puolivälinkankaan suuralueeseen kuuluva Isko rajoittuu pohjoisessa Linnanmaahan, idässä Puolivälinkankaaseen ja Pyykösjärveen, etelässä Välivainioon sekä lännessä Koskelaan.
Navajo
Navajon eli navahon kieli on merkittävin Pohjois-Amerikan intiaanikielistä. Se kuuluu athabasca-kielien eteläiseen haaraan, pohjoisia tavataan muun muassa Kanadassa ja Alaskassa. Navajon puhujia on yli 170 000, ja puhujien määrä on kasvamaan päin. Heitä on Yhdysvaltojen Arizonan, Coloradon, New Mexicon sekä Utahin osavaltioissa.
Kieli on tunnettu siitä, että toisen maailmansodan aikana Yhdysvaltojen armeija värväsi navajoita palvelukseensa salakielistä koodia käyttämään. Asia paljastui vasta, kun navajosotilaita jäi Japanin vangiksi, mutta koodia ei sodan aikana kyetty purkamaan, koska kielellä ei tuohon aikaan ollut kirjoitettua asua.
Navajon kielen omakielinen nimi on "Diné bizaad". Kielen erityispiirteitä ovat voimakas synteettisyys sekä sävelkulku, joka muistuttaa hieman kiinan kielen sävelkulkua.
Perusäänteet:Navahon kieli on agglutinatiivinen ja polysynteettinen, tosin monet sen affikseista yhdistyvät ja muodostavat supistumia niin kuin fuusiokieleissä eli flekteeraaveissa kieleissä. Perussanajärjestys on SOV eli "minä autoa ajan". Verbejä on navahon kielessä yllin kyllin, mutta substantiiveja ei kuitenkaan kovin paljon. Navahossa on myös muita perusosia, mm. pronomineja, liitepartikkeleita, demonstratiivipronomineja, numeraaleja, postpositioita, adverbeja, konjunktioita yms. Navahossa ei ole yhtään adjektiiveja, vaan adjektiiveina toimivia verbejä. Verbi on navahossa avainasemassa ja jokaisessa verbissä on oltava ainakin yksi etuliite. Etuliitteet liitetään verbeihin tietyssä järjestyksessä.
Navahossa on verbivartalot, jotka luokittelee esineitä muodon tai muiden fyysisten ominaisuuksien mukaan. Nämä luokittelevat verbivartalot tunnetaan akronyymeilla. Perustavalaatuisia luokittelevia "käsitteleviä" verbivartaloita on navahossa yksitoista, jotka on listattu alla olevassa taulukossa:Esineiden fyysisten ominaisuuksien lisäksi luokittelevat verbivartalot voivat myös korostaa esineen liikkumisen tavan. Vartalot jaetaan kolmeen eri luokkaan:
Herukka
Herukka on Oulun 77. kaupunginosa. Se sijaitsee 11 km:n päässä keskustasta. Se rajoittuu pohjoisessa ja lännessä Kellon kaupunginosaan, idässä Ritaharjuun ja Nelostiehen sekä etelässä Pateniemeen. Kaupunginosa kuuluu Pateniemen suuralueeseen.
Herukka on pääosin väljähkösti rakennettua pientaloaluetta. Nelostie sivuaa kaupunginosaa ja tarjoaa nopean kulkuyhteyden lähes kaikkiin suuntiin. Herukassa sijaitseva Herukan koulu on perustettu 1873.
Vuoteen 1965 saakka Herukka ja Pateniemi olivat osa Haukiputaan kuntaa.
Luettelo Skotlannin historiallisista kreivikunnista
Skotlannin 32 historiallista kreivikuntaa aakkosjärjestyksessä luetteloituna. Omat hallintoalueensa ovat muodostaneet myös Shetlandsaaret ja Orkneysaaret.
Luettelo Pohjois-Irlannin historiallisista kreivikunnista
Pohjois-Irlannin kuusi historiallista kreivikuntaa aakkosjärjestyksessä luetteloituna ovat:
Ei-kenenkään-maa
Ei-kenenkään-maa on maa-alue, joka ei ole minkään valtion tai ryhmittymän hallitsema. Yleisimmin käsitettä ”ei-kenenkään-maa” käytetään sodassa rintamalinjojen välisestä alueesta tilanteessa, jossa osapuolet ovat jumiutuneet asemasotaan juoksuhautoihinsa ja linjojen väliin jää vyöhyke, joka ei ole kummankaan osapuolen hallinnassa.
Jääpallon maailmanmestaruuskilpailut 1963
Vuoden 1963 jääpallon maailmanmestaruuskilpailut olivat kautta aikain kolmannet jääpallon MM-kilpailut. MM-kilpailut pidettiin Ruotsissa ja osallistuneita maita oli neljä, Neuvostoliitto, Norja, Suomi ja isäntämaa Ruotsi. MM-kilpaiujen aikaan keväällä 1963 Ruotsissa oli neljä tekojäärataa, jotka sijaitsivat Västeråsissa, Uppsalassa, Skutskärissä ja Nässjössä. Kolmella niistä oli MM-otteluita; Nässjössä, Uppsalassa ja Västeråsissa. Muut ottelut pelattiin luonnonjäällä.
MM-turnauksessa pelattii yksinkertainen sarja, jonka voittaja voitti maailmanmestaruuden. Voitosta jaettiin kaksi, tasapelistä yksi ja tappiosta nolla pistettä. Mestaruuden voitti Neuvostoliiton joukkue kolmannen kerran peräkkäin.
Jääpallon maailmanmestaruuskilpailut 1965
Vuoden 1965 Jääpallon maailmanmestaruuskilpailut olivat kautta aikain neljännet jääpallon maailmanmestaruuskilpailut. Kisat järjestettiin ensimmäistä kertaa Neuvostoliitossa ja osallistuneita maita oli neljä; Neuvostoliitto, Norja, Ruotsi ja Suomi.
Kisat muistetaan erityisesti suurista yleisömääristä, kuutta turnauksen ottelua seurasi yhteensä 116 000 katsojaa, ottelua kohden yleisökeskiarvo oli 19 333. Suurin yleisömäärä oli Sverdlovskissa pelatussa Neuvostoliiton ja Norjan välisessä ottelussa, katsojia oli 29 000. Moskovassa pelatussa viimeisessä ottelussa Neuvostoliitto-Ruotsi oli 12 000 katsojaa, mikä oli turnauksen pienin yleisömäärä.
Mestaruus ratkaistiin neljän joukkueen yksinkertaisena sarjana. Mestaruuden voitti Neuvostoliiton joukkue jo neljännen kerran peräkkäin. Norja sijoittui Neuvostoliiton jälkeen hopealle. Hopeamitali on Norjan MM-kisahistorian ainoa, samaan saavutukseen maa ei ole myöhemmissä MM-kisoissa pystynyt. Pronssimitalien kohtalo oli erikoinen. Aluksi mitalit annettiin Suomelle perustuen keskinäisen ottelun lopputulokseen, jonka Suomi voittanut. Ruotsalaiset protestoivat kuitenkin pronssimitalien jakoa, sillä heillä oli parempi maaliero samalla pistemäärällä. Kansainvälinen jääpalloliitto muutti pronssimitalien saajaksi Ruotsin, tulkiten että maaliero on ratkaisevampi tekijä kuin keskinäinen ottelu.
Cornales
Cornales on kaksisirkkaislahko, joka kuuluu varsinaiskaksisirkkaisten, Rosopsida, ryhmään Asteranae. Lahkolla ei ole varsinaisesti suomenkielistä nimeä, niin kuin ei yleensäkään kasvilahkoilla ole, mutta nimisukunsa mukaan lahkoa voisi nimittää kanukkamaisiksi.
Lahkossa on seitsemän heimoa, joista vain kanukka- ja hortensiakasvit kuuluvat Pohjolan lajistoon.