hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Emil Zátopek
Emil Zátopek (19. syyskuuta 1922 Kopřivnice – 22. marraskuuta 2000 Praha) oli tšekkoslovakialainen kestävyysjuoksija ja nelinkertainen olympiavoittaja.
Emil Zátopek syntyi vuonna 1922. Lontoon kesäolympialaisissa 1948 hän voitti 10 000 metrin juoksussa kultaa ajalla 29.56,6 (vaikka juoksi matkaa kilpaa vasta toista kertaa) ja hopeaa 5 000 metrillä belgialaisen Gaston Reiffin jälkeen ajalla 14.17,8.
Seuraavana vuonna Zátopek rikkoi 10 000 metrin juoksun maailmanennätyksen kahdesti ja rikkoi oman ennätyksen kolmesti seuraavan neljän kauden aikana. Hän myös rikkoi 5 000 metrin ennätyksen 1954, 20 kilometrin ennätyksen kahdesti 1951, tunnin juoksun ennätyksen kahdesti 1951, 25 kilometrin ennätyksen kahdesti vuosina 1952 ja 1955 sekä 30 kilometrin ennätyksen vuonna 1952.
Suomalaiset oppivat tuntemaan Zátopekin viimeistään hänen voitettuaan kolme kultaa Helsingin olympialaisissa vuonna 1952. Hän otti kultaa 5 000 ja 10 000 metrin juoksuissa ja päätti viime hetkellä ottaa osaa maratonjuoksuun, voittaen siinä kolmannen kultamitalin. Hän teki uudet olympiaennätykset kaikilla kolmella matkalla.
Zátopek voitti myös 1950 Euroopan mestaruudet 5 000 ja 10 000 metrillä ja uusi 10 000 metrin voittonsa seuraavissa kisoissa. Kaksi viikkoa ennen vuoden 1956 kesäolympialaisia häneltä leikattiin tyrä, mutta silti hän sijoittui maratonilla kuudenneksi. Zátopek lopetti juoksemisen seuraavalla kaudella.
Zátopek juoksi 1. marraskuuta 1953 Stara Boleslavissa 10 000 metriä aikaan 29.01,6. Hänen kuuden mailin väliaikansa oli 28.09,4. Hän voitti 1. tammikuuta 1954 São Paulon yöjuoksun ja sai 200 kg palkintoja.
Zátopek tuli erityisen tunnetuksi irvistyksestään juoksun aikana ja usein häntä kutsuttiin lempinimellä ”Tšekkiläinen veturi”. Suomalaisilta Zátopek sai lempinimekseen ”Satupekka”. Myös hänen vaimonsa Dana Zátopková oli huippu-urheilija: hän voitti keihäänheitossa kultaa olympialaisissa 1952 ja hopeaa 1960.
Kansallissankari Zátopek oli merkittävä hahmo maansa kommunistisessa puolueessa. Hän kuitenkin kannatti puolueen demokraattista siipeä ja Prahan kevään jälkeen hänet erotettiin kaikista merkittävistä tehtävistä ja siirrettiin rangaistukseksi töihin uraanikaivokselle. Zátopek kuoli vuonna 2000 pitkäaikaiseen sairauteen Prahassa 78-vuotiaana. Kuolemansa jälkeen hänelle myönnettiin Pierre de Coubertin -mitali.
Snellman (suku)
Snellman on suomalainen sivistyssuku. Suvun kuuluisin jäsen on ollut filosofi, kirjailija ja senaattori Johan Vilhelm Snellman (1806–1881), joka aateloitiin vuonna 1866. Hän säilytti aateloitaessa sukunimensä ja muodostaa jälkeläisineen suomalaisen aatelissuvun numero 241, johon siis kuitenkin kuuluu vain osa jo aikaisemmin laajan Snellman-suvun jäsenistä. Perimätiedon mukaan suku polveutuu Virkkunen-nimisestä savolaisesta talonpojasta, mutta tästä ei ole todisteita. Suvun vanhin tunnettu kantaisä on 1600-luvulla mahdollisesti Ruotsista Kristiinankaupunkiin tullut räätälimestari Olof Jönsinpoika Snellman (n. 1630–1700), joka toimi myöhemmin Uudessakaupungissa kauppiaana, raatimiehenä ja valtiopäiväedustajana. Osa Snellman-suvun jäsenistä suomensi sukunimensä Virkkuseksi oletetun esi-isänsä mukaan, etenkin vuoden 1906 suuren nimenmuuton yhteydessä. Teoria Virkkunen-nimisestä talonpojasta suvun kantaisänä osoittautui tosin vääräksi jo 1900-luvulla, sillä sukututkimusten perusteella Snellman-suvun juuret vievät Suomen nykyisten rajojen ulkopuolelle.
Suomessa on myös jonkin verran muita Snellman-nimisiä henkilöitä, jotka eivät kuulu kyseiseen sukuun. Aateloidun Snellman-suvun tunnuslause kuuluu "Ne ipse maculato, alii non poterunt" (latinaa, suom. ”Älä tahraa vaakunaasi itse – kukaan muukaan ei voi sitä tehdä”).
Äitinsä puolelta ovat sukuun kuuluneet:
Vapaakappalekuva
Vapaakappalekuva on fysiikassa kuvio, johon on piirretty jokin kappale ja siihen vaikuttavat voimat.
Vapaakappalekuvaa käytetään joidenkin mekaniikan ongelmien tarkastelussa apuneuvona. Kuvioon piirretään kaikki ne voimat, joiden vaikutus halutaan tarkastelussa ottaa huomioon. Voimat esitetään kuviossa vektoreina. Kappaleen muoto ei aina ole olennainen, joten kappaletta mallinnetaan usein suorakulmiolla.
Buriram (provinssi)
Buriramin provinssi () on yksi Thaimaan provinsseista ("changwat"). Se sijaitsee maan koillisosassa Isanin alueella. Provinssin pinta-ala on 10 322,9 neliökilometriä ja siellä on arviolta 1 247 200 asukasta (vuonna 2017).
Provinssin pääkaupunki on samanniminen Buriram. Naapuriprovinsseja ovat Srakaeo, Nakhon Ratchasima, Khon Kaen, Maha Sarakham ja Surin. Kaakossa rajanaapurina on Kambodža. Sana Buriram tarkoittaa "onnellisuuden kaupunki". Thaimaan valtionrautateiden koillinen rata (Bangkok–Ubon Ratchathani) kulkee Buriramin kautta.
Buriram sijaitsee Khoratin ylängön eteläpäässä. Provinssissa on useita sammuneita tulivuoria.
Buriram oli Khmer-valtakunnan siirtokunta ja monet rauniot tuolta ajalta näkyvät yhä. Merkittävin muistomerkki on Phanom Rungin temppeli sammuneen tulivuoren kraatterin reunalla Phanom Rungin historiallisessa puistossa.
Provinssin sinetti esittää Phanom Rungin hiekkakivitemppeliä, Shivalle omistettua hindulaista pyhäkköä. Temppeliä käytettiin 800-luvulta 1100-luvulle, kunnes Khmerien valtakunta kukistui Ayutthayan kuningaskunnan valloitettua sen. Nykyään se on historiallinen puisto.
Provinssin kukka on "Cochlospermum regium" ja provinssin puu on "Cassia grandis".
Provinssi on jaettu 21 piiriin ("amphoe") ja 2 pienempään piiriin ("king amphoe"). Piirit jaetaan 189 kunnaksi ("tambon") ja 2212 kyläksi.
Invarteräs
Invar on nimitys joukolle metalliseoksia, joille on ominaista erittäin pieni ja toisinaan jopa negatiivinen lämpölaajenemiskerroin tietyllä lämpötila-alueella. Nimitys Invar on peräisin sanasta invarianssi ('muuttumaton').
Invar-seoksia käytetään suurta mittatarkkuutta vaativiin instrumentteihin, mittalaitteisiin ja kronometreihin, joille on tärkeää mittojen muuttumattomuus lämpötilan vaihdellessa.
Invar-ominaisuuden keksi 1896 rautanikkeliseoksessa Fe65Ni35 sveitsiläinen fyysikko Charles Édouard Guillaume, joka sai 1920 keksinnöstään Nobelin fysiikanpalkinnon. Hän työskenteli mittoja ja painoja hallinnoivassa virastossa, jossa hän etsi halvempaa vaihtoehtoa mittanormaaleissa käytetylle platinairidiumseokselle.
Fe65Ni35-Invar sisältää 65 prosenttia rautaa (Fe) ja 35 prosenttia nikkeliä (Ni). Mekaanisia ominaisuuksia säädellään seostamalla yksi prosentti magnesiumia (Mn), piitä (Si) ja hiiltä (C). Seostamalla viisi prosenttia kobolttia (Co) saadaan lämpölaajenemiskerrointa pienennetyksi edelleen.
Nykyisin tunnetaan useita muitakin seoksia, joilla on Invar-ominaisuus:
Ernst Kaltenbrunner
Ernst Kaltenbrunner (4. lokakuuta 1903 – 16. lokakuuta 1946) oli natsi-Saksan turvallisuusjohtaja ja RSHA:n päällikkö. Sotilasarvoltaan hän oli SS-Obergruppenführer.
Lakimiehen poika Kaltenbrunner syntyi ja vietti lapsuutensa Itävallassa. Hän opiskeli isänsä ammatin ja valmistui Grazin yliopistosta 1926. Sen jälkeen hän työskenteli lakimiehenä Linzissä ja Salzburgissa. Ernst Kaltenbrunner oli yli kaksi metriä pitkä.
Kaltenbrunner liittyi Saksan kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen ja Itävallan SS-joukkoihin vuonna 1932. Hän toimi kahdeksannen SS-divisioonan "Gaurednerinä" (alueen puhemies) ja "Rechtsberaterina" (lakiasianneuvoja).
Tammikuussa 1934 Engelbert Dollfussin hallitus vangitsi Kaltenbrunnerin ja tämän puoluetovereita lyhyeksi aikaa Kaisersteinbruchin keskitysleirille. Myöhemmin hänet pidätettiin uudelleen epäiltynä Dolfussin salamurhasta. Syytteistä luovuttiin, mutta Kaltenbrunner tuomittiin kuudeksi kuukaudeksi osallistumisesta salaliittoon.
Vuoden 1935 puolesta välistä Kaltenbrunner toimi Itävallan SS:n johtajana. Hän avusti Anschlussissa 1938. Adolf Hitler ylensi hänet "SS Brigadeführeriksi" samana päivänä kun Itävallan Saksaan liittäminen oli saatettu päätökseen. 11. syyskuuta 1938 hänestä tuli "SS Gruppenführer" ja huhtikuussa 1941 poliisivoimien ylipäällikkö.
30. tammikuuta 1943 hänet nimitettiin RSHA:n päälliköksi korvaamaan kesäkuussa 1942 salamurhattu Reinhard Heydrich. Tässä tehtävässä hän pysyi toisen maailmansodan päättymiseen asti.
Kaltenbrunnerin asema vahvistui sodan loppua kohden, erityisesti Hitlerin murhayrityksen 20. heinäkuuta 1944 jälkeen. Hänen välinsä tiivistyivät Hitleriin ja kerrotaan esimerkiksi Heinrich Himmlerin pelänneen häntä. 9. joulukuuta 1944 Hitler myönsi hänelle rautaristin ja hän sai SS-Obergruppenführerin arvon.
Kaltenbrunner ei pystynyt osallistumaan Nürnbergin oikeudenkäyntiin marraskuussa 1945, koska hän oli saanut vakavan sairaskohtauksen muutamia päiviä ennen oikeudenkäynnin alkua. Kaltenbrunner saapui lopulta oikeudenkäyntiin pyörätuolia käyttäen 
joulukuussa 1945. Nürnbergin oikeudenkäynnissä hänet todettiin syylliseksi sotarikoksiin ja rikoksiin ihmiskuntaa vastaan ja hänet tuomittiin kuolemaan. Kaltenbrunner hirtettiin 16. lokakuuta 1946 kello 01.40.
Kehityspsykologia
Kehityspsykologia on psykologian osa-alue, joka tutkii ikään liittyviä henkilökohtaisia muutoksia ihmisessä. Kohdealueeseen kuuluvat muutokset muun muassa motorisissa taidoissa, ongelmanratkaisukyvyssä, käsitteellisessä ymmärtämisessä, kielen omaksumisessa, moraalisessa ymmärryksessä ja identiteetin muotoutumisessa. Katso myös kasvatuspsykologia.
Kehityspsykologit tarkastelevat muun muassa seuraavia kysymyksiä:
Kehitysvaihe
Jotkut kehityspsykologit uskovat, että kehitys tapahtuu perättäisenä sarjana kausia niin, että
Kriittiset kaudet tai herkkyyskaudet ovat kehityksen ajanjaksoja, jolloin tiettyjä kokemuksia täytyy tulla, jotta psyykkinen kehitys jatkuisi normaalisti.
Krypton
Krypton () on jalokaasu, jonka kemiallinen merkki on Kr, atomiluku 36 ja CAS-numero 7439-90-9. Se on yksi ilman jalokaasuista, ja ilman massasta sitä on noin miljoonasosa. Tämän alkuaineen löysivät William Ramsay ja Morris Travers vuonna 1898 tekemässään kokeessa, jossa tutkittiin nestemäistä ilmaa.
Vuonna 1960 SI-järjestelmän perusyksikkö metri määriteltiin kryptonin erään spektriviivan aallonpituuden mukaan, mutta nykyisin metri on matka, jonka valo kulkee tyhjiössä 1/299792458 sekunnissa. Sana krypton tulee kreikankielisestä sanasta "kryptos", joka tarkoittaa piilossa olevaa.
Krypton on hajuton, väritön ja mauton kaasu. Kiinteänä se on valkoista. Kryptonin tiheys on 3,75 g/l, ja se on melkein kolme kertaa tiheämpää kuin ilma. Kryptonin sulamispiste on 115,79 Kelviniä ja kiehumispiste 119,93 Kelviniä. Kryptonin lämmönjohtavuus on hyvin huono ja sen höyrystymisen entalpia matala.
Kryptonilla tunnetaan noin 20 isotooppia, joista kuusi on stabiileja.
Krypton on normaalioloissa, kuten muutkin jalokaasut, inertti. Vuonna 1933 Linus Pauling ennusti, että KrF pitäisi olla syntetisoitavissa. Krypton kuitenkin reagoi fluorikaasun kanssa muodostaen kryptondifluoridia tai kryptontetrafluoridia. Tällöin kryptonilla voi olla hapetusaste +II tai +IV. Tämän lisäksi on havaittu ArKr, KrH, KrXe ja KrXr. Helsingin yliopiston Kemian laitoksella on luotu HKrCN ja HKrCCH, jotka ovat stabiileja 40 Celsius-asteeseen.
Krypton ei ole ihmiselle vaarallista, mutta suurina pitoisuuksina se voi syrjäyttää happea ilmasta.
Krypton löytyi vuonna 1898, kun William Ramsay ja Morris Traves nesteyttivät ilmaa ja tutkivat sitä spektrofotometrisin keinoin. He löysivät kryptonia ilman argonin seasta. Traves ja Ramsay löysivät myös muita jalokaasuja samana vuonna. Ramsay ja Traves nimesivät löytämänsä kaasun kreikankielisen sanan "kryptos" mukaan, joka tarkoittaa suomeksi piilossa olevaa tai kätkettyä.
Vuosien 1960 ja 1982 välillä SI-järjestelmän metri määriteltiin kryptonin isotoopin Kr mukaan. Metri oli määritelty siten, että tietty aallonpituus oli kerrottu luvulla 1 650 763,73.
Kryptonia esiintyy ilmakehässä (1 ppm) sekä hyvin vähän maaperässä. Kryptonia tuotetaan nesteyttämällä ilmaa ja tekemällä jakotislauksia. 100 grammaa puhdasta kryptonia maksaa noin 25 euroa. Kryptonia syntyy myös uraanin hajoamistuotteena.
Kryptonin tärkeimmät sovellukset ovat valaistuksessa. Kryptonia käytetään muun muassa kiitoteiden valoissa. Kryptonin erittäin kirkas valo soveltuu myös valokuvaukseen. Samoin krypton tuottaa valomainoksissa vihreänkeltaista valoa. Kryptonia voidaan käyttää myös lasereissa fluorin kanssa. Koska krypton on inerttiä, sitä käytetään suojakaasuna energiansäästölampuissa sekä hehkulampuissa.
Kryptonin isotooppia Kr käytetään myös muun muassa etsimään vuotokohtia säiliöistä sekä ihmiskehon verenvirtauksen mittauksessa. Kr voidaan käyttää myös luomaan fosforesenssia fosforoivan aineen kanssa.
Kryptonin yhdisteillä ei ole teollista merkitystä.
ISO
International Organization for Standardization eli ISO on kansainvälinen standardisoimisjärjestö. Se käyttää myös ranskaksi nimeä Organisation Internationale de Normalisation (OIN). ISO on perustettu helmikuussa 1947 ja se tuottaa kansainvälisiä standardeja.
ISO ei ole minkään hallituksen alainen, mutta standardiensa välityksellä sillä on merkittävä vaikutusvalta. ISOn jäseniä ovat kansalliset standardisoimisjärjestöt, yksi kustakin maasta. Suomea järjestössä edustaa Suomen Standardisoimisliitto SFS. ISOn standardit ovat suosituksia.
ISOn dokumentteja ei jaeta vapaasti, mutta luonnosdokumentit ovat yleensä vapaasti saatavilla sähköisessä muodossa. 1990-luvulla ISO sai maineen hitaana ja byrokraattisena järjestönä, joka ei kuuntele kuluttajien ja käyttäjien mielipidettä. Tämän jälkeen järjestössä on pyritty korjaamaan havaittuja epäkohtia ja nopeuttamaan standardisointiprosessia.
Koska ISOn määrittelemiä standardeja on otettu laajasti käyttöön, joissain tuotteissa niihin viitataan jopa nimellä. Tällainen on esimerkiksi CD-ROM -levyjen tiedostojärjestelmän standardi ISO 9660, jonka perusteella tiedostojärjestelmän sisältäviä tiedostoja on alettu nimittää "ISO-imageiksi". Toinen esimerkki on filmin valoherkkyys, jossa käytetään ISO-standardia, jonka mukaan kameroiden filmiä myydään "ISO-numerolla".
Tietotekniikka-alan standardisointi tehdään yhteistyössä IEC-standardisointiorganisaation kanssa. Yhteistä työryhmää kutsutaan nimellä JTC1 "(Joint Technical Committee)."
Aakkosjärjestys
Aakkosjärjestys on lähinnä luetteloinnin avuksi vakiintunut aakkoston kirjainten järjestys.
Latinalaisia kirjaimia käyttävien kielten aakkosjärjestykset saattavat poiketa toisistaan huomattavasti etenkin niiden kirjainten osalta, jotka eivät kuulu klassisen latinan kirjaimistoon. Esimerkiksi suomen aakkoset päättyvät ”S, T, U, V, (W), X, Y, Z, Å, Ä, Ö” mutta viron aakkoset ”S, Š, Z, Ž, T, U, V, W, Õ, Ä, Ö, Ü, X, Y”. Saksan aakkosissa Ö on O:n tarkkeellinen variantti, mutta unkarin aakkosissa se on itsenäinen, heti O:n jäljessä seuraava kirjain.
Esimerkiksi kirjastokokoelmia järjestettäessä voidaan joutua tilanteeseen, jossa on aakkostettava erikseen latinalaisin, kyrillisin, kreikkalaisin ynnä muin kirjaimistoin laadittuja teoksia.
Latinalaiset aakkoset perustuvat kreikkalaisiin aakkosiin, ja ne taas pohjautuvat foinikialaisiin. Foinikialaiset kehittivät 1200-luvulla eaa. Egyptin hieroglyfien pohjalta oman kirjaimiston, jossa jokaista äännettä vastasi kirjain. Vokaalit olivat heille toisarvoisia, eikä niitä merkitty. Kreikkalaiset lisäsivät järjestelmään 800-luvulla eaa. esimerkiksi alfan ("a"), epsilonin ("e"), jotan ("i"), omikronin ("o") ja ypsilonin ("y"). Kreikkalainen aakkosto alkoi sarjalla A-B-G-D-E, josta nimitys "alfabet" on muodostunut.
Suomen kielen aakkosten järjestys perustuu historiallisista ja käytännön syistä ruotsin aakkosjärjestykseen. Järjestys noudattelee yleistä latinalaisten kirjainten aakkosjärjestystä eräin poikkeuksin.
Luettelo ismeistä
Ismi tarkoittaa suuntaa, aatetta tai virtausta.
Waka
Waka () on japanilaisen runouden muoto. Erityisesti termi viittaa 500–1300-lukujen hovirunouteen erotuksena myöhemmistä runomuodoista, kuten "renga", "haikai" ja "haiku". Waka on myös Japanille kotoperäistä runoutta erotuksena maassa kirjoitetusta kiinalaisesta runoudesta ("kanshi") ja perustuu viiden ja seitsemän tavun vuorotteluun. Muinoin wakarunous käsitti useita erilaisia runomuotoja, kuten "chōka", "tanka", "sedōka" ja "bussokusekika", mutta Heian-kauden jälkeen tanka nousi vallitsevaksi muodoksi, eikä muita muotoja juuri enää käytetä.
Waka tarkoittaa kirjaimellisesti ’japanilaista runoa’. Se voidaan kirjoittaa myös eri kirjoitusmerkein (倭歌, katso Wa). Wakarunous syntyi ryhmässä lauletuista runoista ("kayō"), mutta myöhemmin siitä tuli yksittäisten henkilöiden kirjoittamaa, omia tunteita ja ajatuksia ilmaisevaa runoutta. "Man’yōshūssa" sanan 和歌 kirjoitusmerkki 和 viittasi vielä kuorossa ääneen lukemiseen (), mutta myöhemmin sanan molemmat kirjoitustavat alkoivat merkitä japanilaista runoa. Niinpä wakaan voidaan viitata myös sanoilla "yamato-uta" (大和歌, ’Yamato-runo’) tai "kokka" (国歌, ’kotimainen runo’).
Termin "waka" alle kuuluu useita erilaisia tyylejä. Tärkeimmät kaksi ovat "tanka" (短歌, ’lyhyt runo’) ja "chōka" (長歌, ’pitkä runo’), ja muita: "bussokusekika", "sedōka" ja "katauta". Kolme viimeistä muotoa alkoivat kuitenkin kadota jo Heian-kauden alussa ja "chōka" hieman myöhemmin, joten sana "waka" alkoi merkitä pelkästään sen alalajia tankaa. Itse termillä "tanka" on lyhyempi historia: runoilija Masaoka Shiki loi sen halutessaan modernisoida wakaa. Aiemmin tankan tyyppisiin runoihin oli viitattu yksinkertaisesti nimellä "waka" tai "uta" (’laulu’, ’runo’). "Haiku" on myös Shikin keksimä termi, joka on peräisin vanhemmasta hokku-muodosta. Waka-runon historiaa on käsitelty laajemmin myös tanka-artikkelissa.
Perinteisesti waka-runolla ei ollut minkäänlaisia loppusointuja (ja niitä pidettiinkin vikoina).
"Chōka" koostuu 5–7 tavun fraaseista, jotka toistetaan ainakin kaksi kertaa. Runo loppuu 5-7-7-tavulla. Lyhyin dokumentoitu chōka on Yamanoue no Okuran kirjoittama Nara-kaudella:
瓜食めば子ども思ほゆ栗食めばまして思はゆ何処より来りしものそ眼交にもとな懸りて安眠し寝さぬ
Runo koostuu kaavasta 5-7 5-7 5-7 5-7-7:
Tanka koostuu viidestä yksiköstä (joita usein pidetään erillisinä riveinä käännettäessä) ja seuraavasta kaavasta:
Tanka on paljon vanhempi runomuoto kuin haiku. Aikoinaan tämänmuotoisia runoja kutsuttiin nimellä "hanka" ("käänteinen runo"), sillä 5-7-5-7-7-muoto tuli chōka-runon lopetuksesta ("envoi"). Ylempää chōkaa seuraa lopetus, 銀も金も玉も何せむに勝れる宝子にしかめやも, joka on myös Okuran kirjoittama.
Wakasta on olemassa muitakin muotoja. Alun perin wakan tavumäärä ei ollut rajattu ja se saattoi vaihdella standardista 5:stä ja 7:stä myös 3, 4, 6 tai yli 7:ään. Muita muotoja olivat myös:
Lehdistönvapaus
Lehdistönvapaus tarkoittaa tiedotusvälineiden vapautta sensuurista ja valtion ja esivallan painostuksesta. Lehdistönvapaus on demokraattisen järjestelmän kulmakiviä, ja se on mukana useimpien maiden perustuslaissa. Lehdistöä on sanottu neljänneksi valtiomahdiksi Montesquieun vallan kolmijako-opin mukaan.
Toimittajaksi tai kirjailijaksi ryhtymiseen tarvittiin usein aikaisemmin lupa. Nykyisin lehdistönvapaus takaa kaikille yhtäläiset oikeudet ryhtyä toimittajaksi.
Lehdistönvapauden ja -vastuun periaatteita ovat:
Lehdistönvapauden juuret ovat klassisessa liberalismissa. Maailman ensimmäinen julistus lehdistönvapaudesta annettiin Ruotsissa (ja siten myös Suomessa) vuonna 1766, paljolti Anders Chydeniuksen valtiopäivätyön ansiosta.
Suomen perustuslaki takaa kansalaisille oikeuden "ilmaista, julkistaa ja vastaanottaa tietoja, mielipiteitä ja muita viestejä kenenkään ennakolta estämättä". Lehdistönvapauden määrittää tarkemmin "laki sananvapauden käyttämisestä joukkoviestinnässä", joka sisältää mm. säädökset toimittajan vastuusta, oikeudesta vastineeseen ja oikaisuun sekä lähdesuojasta.
Vuonna 2016 Toimittajat ilman rajoja -järjestö arvioi Suomen lehdistönvapaustilanteen maailman parhaaksi kahdeksatta kertaa peräkkäin. Raportissa vertailtiin muun muassa 180:n maan median mahdollisuuksia toimia itsenäisesti, millaista lainsäädäntöä mediaan kohdistetaan, sekä toimittajien riippumattomuuden ja turvallisuuden ylläpitämistä.
Tutkivan journalismin yhdistys teki jäsenilleen kyselyn tutkivan journalismin mahdollisuuksista huhtikuussa 2016. Siihen vastasi 58 yhdistyksen jäsentä. Kyselyn mukaan 33,3 % oli sitä mieltä, että toimituksiin kohdistuvat paineet eivät ole vaikuttaneet julkaisupäätöksiin. 29,6 % vastasi, että toimitus on jättänyt käsittelemättä tai tutkimatta aiheita niiden arkaluontoisuuden takia; 27,8 % vastasi, että juttujen sisältöä on muutettu ulkopuolisen painostuksen jälkeen muista kuin journalistisista syistä; 13 % oli sitä mieltä, että juttuja on jätetty julkaisematta ulkopuolisen painostuksen jälkeen muista kuin journalistisista syistä; ja 18,5 % antoi jonkin muun vastauksen.
Ruotsin valtiopäivät
Ruotsin valtiopäivät eli Ruotsin eduskunta () on Ruotsin lakeja säätävä elin. Se kokoontuu vaaleilla valittuna ryhmän puhemiehen johtamana. Ruotsiin tuli vuonna 1909 pitkän julkisen keskustelun jälkeen osittainen äänioikeus toiseen kamariin, ja yleinen ja yhtäläinen äänioikeus lopulta 1921.
Ruotsin valtiopäivillä on 349 edustajapaikkaa, joista 310 valitaan 29 vaalipiiristä ja 39 valitaan tasauspaikkoina, joilla taataan puolueille valtakunnallisen suhteellisuuden tarkempi toteutuminen. Vaalipiirien paikkaluvut määräytyvät piirin asukasmäärän perusteella. Valtiopäivävaalien äänikynnys on valtakunnallisesta tuloksesta laskettava 4%. Henkilökohtaiset äänet asettavat valtiopäivävaaleissa ehdokkaan ohi puoluelistan, jos ehdokas saa 8% tai enemmän puolueen saamasta äänimäärästä.
Äänestyskelpoisia ovat 18 vuotta viimeistään vaalipäivänä täyttäneet Ruotsin kansalaiset, jotka ovat jossain elämänsä vaiheessa asuneet Ruotsissa.
Ruotsin valtiopäivillä on vaalikaudella 2018–2022 edustettuna kahdeksan puoluetta, jotka ovat suuruusjärjestyksessä sosiaalidemokraatit (100 paikkaa), maltillinen kokoomus (70), ruotsidemokraatit (62), keskusta (31), vasemmisto (28), kristillisdemokraatit (22), liberaalit (20) ja vihreät (16). Vaalikausi alkoi 24. syyskuuta 2018, jolloin vuoden 2018 vaaleissa valitut kansanedustajat aloittivat kautensa.
Ruotsalaiset puolueet ovat jakautuneet kahteen ryhmittymään eli blokkiin. Porvarillinen allianssi koostuu maltillisesta kokoomuksesta, liberaaleista, keskustapuolueesta ja kristillisdemokraateista. Punavihreään blokkiin kuuluvat Ruotsin sosiaalidemokraattinen työväenpuolue, vasemmistopuolue ja ympäristöpuolue vihreät. Vuoden 2010 vaaleissa valtiopäiville nousseet ruotsidemokraatit eivät ole osa kumpaakaan blokkia.
Plato
Plato on olutpanimoiden käyttämä yksikkö, joka ilmoittaa sokerin määrän vierteessä. Plato ilmoitetaan asteina (esimerkiksi 2° Plato). Erityisesti saksalaisissa ja tšekkiläisissä oluissa saattaa nähdä oluen Plato-vahvuuden painettuna etikettiin.
Luettelo punakaartilaisista
Tämä on luettelo punaisen kaartin pohjoisrintaman ja ynnä muiden sellaisien johtajista.
Tukholma-syndrooma
Tukholma-syndrooma on arkikielinen nimitys psykologiselle tilalle, jossa panttivangeille tai muulla tavoin vastoin tahtoaan kaapatuille henkilöille kehittyy myötämielinen suhtautuminen kaappaajiinsa. Tämänlaisesta solidaarisuudesta voi seurata monimutkaisia ongelmia, kun vangitut alkavat auttaa vangitsijoitaan toteuttamaan suunnitelmaansa tai pakenemaan poliisilta. Syndroomasta kärsivät vangitut saattavat antaa jälkeenpäin vangitsijoistaan heille myötämielisiä todistuksia.
Syndrooma on saanut nimensä Tukholmassa 23. lokakuuta 1973 tapahtuneen Norrmalmstorgin pankkiryöstöä seuranneen panttivanki- ja piiritystilanteen jälkeen. Kuusi päivää kestäneessä piirityksessä ryöstäjät pitivät panttivankeina neljää pankkivirkailijaa. Uhrien reaktio hämmästytti maailmaa, sillä tilanteen lauettua he halasivat ja suutelivat ryöstäjiä ja pysyivät heidän puolellaan, vaikka heidät tuomittiin vankilaan. Termin Tukholma-syndrooma otti käyttöön kriminologi ja psykologi Nils Bejerot, joka avusti poliisia ryöstön aikana. Bejerot käytti termiä uutislähetyksessä, josta se otettiin psykologien käyttöön maailmanlaajuisesti.
Tukholma-syndroomaa on ilmennyt lentokonekaappauksien ja useiden ihmisryöstöjen yhteydessä. Symbioottinen vapautusarmeija kaappasi vuonna 1974 perijätär Patty Hearstin, josta tuli heidän rikostoverinsa, joka auttoi ryhmittymää pankkiryöstössä. Vuonna 1985 kaapattiin pian Ateenasta lähdön jälkeen. Kaksi terroristia vaati päästä Libanoniin. Maassa he pitivät matkustajia vankeinaan ja tappoivat yhden panttivangeista, mutta silti jälkikäteen yksi kaapatuista puolusti kaappaajia sanomalla, etteivät he olleet pahoja ihmisiä.
Myös pitkän aikaa vankeudessa olleet henkilöt ovat osoittaneet positiivisia tunteita kidnappaajiaan kohtaan. Yhdysvaltalaisen Michael J. Devlinin vuonna 2002 kaappaama missourilainen Shawn Hornbeck -niminen poika oli vankina yli neljä vuotta, mutta ilmoittaessaan poliisille varastetusta pyörästä kertoi olevansa Shawn Devlin.
Tukholma-syndrooma on dramaattinen uhrin tuntema positiivinen tunneside kaappaajaansa. Frank Ochberg ja David Soskis tunnistivat neljä tekijää, jotka vaikuttavat syndrooman kehittymiseen. Niihin kuuluvat tapauksen intensiivisyys ja kesto, panttivangin selviytymisen riippuvuus kaappaajasta ja panttivangin psykologinen etäisyys auktoriteeteistä. Tutkimukset erilaisista kaappaustilanteista ovat osoittaneet, että Tukholma-syndroomaa voidaan tavata panttivangeilla, keskitysleirien vangeilta, sotavangeilta, prostituoiduilta, insestin uhreilta, pahoinpidellyiltä lapsilta ja pahoinpidellyiltä puolisoilta.
Domus Academica
Hostel Domus Academica on Suomen suurin kesähostelli Helsingin ydinkeskustassa, jonka omistaa HYY Yhtymä. Hostellissa on yli 300 huonetta ja se toimii kesähostellina kesä-, heinä- ja elokuussa. Kaikissa hostelhuoneissa on oma wc, suihku ja keittokomero jääkaapilla. Huoneita on kolmessa eri rakennuksessa samassa pihapiirissä. Kiinteistö Domus Academica eli "Domma" on Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan opiskelija-asuntola. Se on Suomen vanhin tarkoitusta varten rakennettu opiskelija-asuntola. Asuntojen lisäksi Domus Academicalla sijaitsee ylioppilaskunnan alaisten opiskelijajärjestöjen kerhotiloja. Asuntola sijaitsee Helsingin Etu-Töölössä Leppäsuon alueella, osoitteissa Leppäsuonkatu 9 ja Hietaniemenkatu 14. Asuntola koostuu neljästä rakennuksesta. A- ja B-talot valmistuivat vuonna 1947, C-talo 1952 ja D-talo 1968. Näistä C-talo majoitti aluksi Helsingin Olympiakisojen lehdistöväkeä.
Talvisin asuntolassa asuu noin kolmesataa opiskelijaa.
Kesäaikaan taloissa toimii kesähotelli.
Minäkäsitys
Minäkäsitys eli minäkuva on mielle omasta itsestä, ihmisen käsitys siitä, millainen hän on. Minäkäsitys on osa yksilön maailmankuvaa.
Ydinminä
Ydinminä on minuuden tunneperäinen, syvin ja tiedostamattomin osa. Siihen liittyy kaikki sanaton ja tunneperäinen tieto itsestä. Se on kehittynyt varhaislapsuudessa vuorovaikutuksessa ensisijaisen hoitajan ja muiden ihmisten kanssa (onko yksilöstä välitetty vai ei). Ydinminä vaikuttaa ihmisen toimintaan ja itsetuntoon koko elämän ajan.
Ydinminä on kognitiiviseen psykologiaan, erityisesti kognitiiviseen psykoterapiaan liittyvä termi.
Petros VII
Petros VII (3. syyskuuta 1949 – 11. syyskuuta 2004), oikealta nimeltään Petros Papapetrou, oli Aleksandrian ja koko Afrikan paavi ja patriarkka.
Petros syntyi Sicharissa, Kyreniassa, Kyproksella (nykyinen Pohjois-Kyproksen turkkilainen tasavalta). Petros vihittiin munkiksi vuonna 1969. Vuonna 1983 hänet valittiin Aleksandrian patriarkan apulaispiispaksi ja Länsi-Afrikan metropoliitaksi 1990. Aleksandrian patriarkaksi hänet vihittiin 9. maaliskuuta 1997, joulukuussa 1996 kuolleen Parthenioksen seuraajaksi. Hän oli ortodoksimaailman nuorin patriarkka kuollessaan helikopterionnettomuudessa matkalla Ateenasta Athos-vuoren munkkiluostariin.
Petros VII kävi muutaman kerran myös Suomessa.
Fritz Hartjenstein
Fritz Hartjenstein (3. heinäkuuta 1905 Peine, Saksan keisarikunta - 20. lokakuuta 1954 Pariisi, Ranska) oli saksalainen SS-eversti, joka toimi Birkenaun ja Natzweiler-Struthofin keskitysleirien komentajana. Hän kuoli vankilassa odotellessaan kuolemantuomionsa täytäntöönpanoa.
Hartjenstein siirtyi vuonna 1938 vapaaehtoisesti Wehrmachtista SS-Totenkopfverbändeen. Hän toimi tämän jälkeen jonkun aikaa Sachsenhausenin keskitysleirin vartiojoukon komentajana.
Hartjensteinista tuli 1940 Theodor Eicken SS-divisioona Totenkopfin upseeri ja palveli rintamalla vuoteen 1942. Hänet vapautettiin rintamavastuista epäpätevyyten takia ja siirrettiin Auschwitzin, jossa hän palveli vartijoiden erillisosaston komentajana.
Auschwitzin hallinnollisten uudistusten jälkeen Birkenaun ja Monowitzin leirit erotettiin siitä marraskuussa 1943. Hartjenstein toimi Birkenaun ensimmäisenä komentajana maaliskuuhun 1944 asti. Maaliskuusta 1944 tammikuulle 1945 hän komensi Natzweiler-Struthofin keskitysleiriä. Sieltä hänet siirrettiin vielä Flossenbuergiin komentajaksi.
Brittiläinen sotatuomioistuin, joka kokoontui Wuppertalissa tuomitsi hänet 1. kesäkuuta 1946 elinkautiseen neljän vastarintamiehen teloituksesta. Myöhemmin hänet tuomittiin ammuttavaksi kuoliaaksi sotavangin hirttämisestä. Hänet siirrettiin Ranskaan, jossa hänet tuomittiin Natzweilerin julmuuksista kuolemaan. Hartjenstein kuoli sydänkohtaukseen 1954 tuomion täytäntöönpanoa odotellessaan.
Konqueror
Konqueror on KDE-työpöytäympäristön ohjelma, jota voidaan käyttää mm. selaimena ja tiedostonhallintaan. Se on alun perin kehitetty Unix-käyttöjärjestelmille, etenkin Linuxille, mutta nykyisin se on saatavissa myös mm. Windowsille. Kuten koko KDE-projekti, Konqueror on saatavilla GPL-lisenssillä. HTML-koodin tulkkauksessa Konqueror käyttää KHTML-selainmoottoria.
Konqueror on oikeasti vain eräänlainen kuori, joka voi sisällyttää sisäänsä erilaisia (KParts-tekniikalla tehtyjä) ohjelmia. Esimerkkeinä KHTML-selainkuori sekä tiedostonhallinta. Lisäksi Konqueror osaa näyttää esimerkiksi dokumentteja KWord-KPartin avulla.
Lourdes (tiedusteluasema)
Lourdes on noin 70 neliökilometrin laajuinen alue Torrensissa, lähellä Kuuban pääkaupunkia Havannaa. Siellä oli vuoteen 2001 asti Venäjän laajin radiotiedustelun ulkomainen toimipaikka, jossa oli henkilökuntaa noin 1 000–1 500. Kiinan kansantasavalta vuokrasi aseman 2000.
Lourdesissa on oma satelliittivastaanottokeskus, puhelinkeskustelujen, telekopioviestien ja tietokoneyhteyksin toimitettavien viestien sieppaamismahdollisuus.
Lourdesin kuunteluaseman uskotaan kykenevän valvomaan Pohjois-Amerikan ja Euroopan välistä liikennettä. Kuuban puolustusministeri Raúl Castron mukaan (1993) 75 prosenttia Venäjän hankkimasta sotilaallisesta tiedosta tuli Lourdesin kautta.
FLR-9
FLR-9 on noin puolen kilometrin kokoinen myös "elefanttihäkiksi" kutsuttu antennijärjestelmä, jolla voidaan kuunnella HF-taajuisia radiolähetyksiä sekä myös lähetyskulmien avulla suuntia lähettimen sijainti. Yhdysvaltain laivasto aloitti "Iron Horse" (Rautahevonen) -nimisen operaation 1964, jonka tuloksena FLR-9 -antenneja pystytettiin useisiin paikkoihin. Myös ilmavoimilla oli samankaltainen järjestelmä.
FLR-9 -verkostoon kuuluvia Yhdysvaltain ilmavoimien asemia:
Yhdysvaltain laivaston vastaavanlaisia FLR-9 -asemia
Giovanni Agnelli
Giovanni Agnelli (13. elokuuta 1866 – 16. joulukuuta 1945) oli italialainen elinkeinoelämän vaikuttaja. Hän on Fiatin perustaja. Agnellin kuoltua vuonna 1945 Fiatin johtoon tuli Vittorio Valletta. Hänen pojanpoikansa oli Gianni Agnelli.
Gianni Agnelli
Giovanni Agnelli, (paremmin tunnettu nimellä Gianni Agnelli, 12. maaliskuuta 1921 Torino, Italia – 24. tammikuuta 2003 Torino, Italia), oli italialainen teollisuusmies ja Fiatin pääomistaja.
Agnellista tuli isoisänsä Giovanni Agnellin perustaman Fiatin toimitusjohtaja vuonna 1963 ja hallituksen puheenjohtaja vuonna 1966. Agnelli uudisti Fiatin ja laajensi yhtiötä. Hän vetäytyi Fiatin johdosta vuonna 1996. Hänet oli sitä ennen nimitetty elinikäiseksi senaattoriksi ja hän oli Italian historian rikkain liikemies. Fiatin johtajana Agnelli hallinnoi 4,4 %:a Italian bruttokansantuotteesta (BKT), 3,1 %:a maan teollisuustyövoimasta ja 16,5 %:a sen teollisuuden tutkimusinvestoinneista.
Agnelli meni naimisiin vuonna 1953. Hänen poikansa Edoardo teki itsemurhan vuonna 2000. Agnelli kuoli vuonna 2003 eturauhassyöpään.
Agnelli toimi jalkapalloseura Juventuksen puheenjohtajana vuosina 1947–54.
Agnelli tunnettiin Italiassa lempinimellä "l'Avvocato" (’asianajaja’).
George Ball
George Wildman Ball (21. joulukuuta 1909 – 26. toukokuuta 1994) toimi Yhdysvaltain apulaisulkoministerinä (Undersecretary of State) John F. Kennedyn ja Lyndon B. Johnsonin hallituksissa. Hänet tunnetaan parhaiten Vietnamin sodan vastustajana laajentumisvaiheen aikana 1960-luvulla. Ball toimi myös jonkin aikaa Yhdysvaltain YK-suurlähettiläänä vuonna 1968.
Ball työskenteli Yhdysvaltain ulkoministeriössä toisesta maailmansodasta lähtien. Aluksi hän organisoi Yhdysvaltojen jälleenrakennusapua eurooppalaisille liittolaisille ja 1960-luvulle tultaessa alivaltiosihteerinä ja Euroopan-osaston päällikkönä. Hänellä oli tässä tehtävässä merkittävä osa Yhdysvaltojen Nato- ja EEC-suhteiden hoitamisessa.
Kalahari
Kalahari on noin 900 000 neliökilometrin kokoinen aavikko- ja aroalue eteläisessä Afrikassa. Se peittää noin 70 prosenttia Botswanasta sekä osia Zimbabwesta, Namibiasta ja Etelä-Afrikasta. Joissakin lähteissä Kalahari laajennetaan sisältämään myös alueita Angolassa ja Sambiassa. Tällöin alueen pinta-ala on noin 2,5 miljoonaa neliökilometriä.
Sana "kalahari" tulee tswanan kielestä, jossa "kgalagadi" tarkoittaa ’suuri jano’.
Kalaharin autiomaa oli kauan sitten paljon nykyistä vetisempi paikka. Ikivanhan Makgadikgadin järven tiedetään joskus 10 000 vuotta sitten peittäneen jopa 275 000 neliökilometriä Kalaharin aavikosta. Järven väitetään olleen jopa 30 metriä syvä.
Kalaharin pohjoisosiin virtaa Okavango, joka muodostaa sinne Okavangon suiston.
Kalaharin kotoperäiset eliölajit ovat joutuneet kehittämään selviytymiskeinot ympäristössä, jossa ruoka ja vesi ovat vähissä ja lämpötilat vaihtelevat nollasta 40 asteeseen. Kalaharin tyypillisimpiä lajeja ovat nelisormimangusti, keihäsantilooppi, kalaharinleijona ja hilkkakutoja. Kotoperäisiin kasveihin kuuluvat kirahviakaasia ja "Hoodia gordonii" -oleanterikasvi.
Eduskunnan puhemies
Eduskunnan puhemies () on Suomen eduskunnan jäsen, joka johtaa puhetta eduskunnan täysistunnoissa. Puhemies istuu istuntosalin edustalla korkeimmalla korokkeella ja poikkeaa muista kansanedustajista siten, ettei itse osallistu keskusteluun tai äänestyksiin eduskunnassa ja yleensä pysyttelee päivänpolitiikan ulkopuolella. Vaikka puhemieskin on valittu kansanedustajaksi jostain puolueesta, hän ei tehtävässään saa syrjiä tai suosia mitään puoluetta. Puhemies johtaa puhetta täysistuntojen lisäksi kansliatoimikunnassa sekä puhemiesneuvostossa, johon kuuluvat puhemies, varapuhemiehet ja valiokuntien puheenjohtajat.
Puhemiehestä katsoen korokkeen vasemmalla puolella on hallituksen aitio, oikealla puolella virkamiesaitio, jossa muun muassa tulkit työskentelevät. Korokkeen edessä pyöreän pöydän ääressä työskentelevät pöytäkirjasihteerit. Valtakunnan hierarkiassa eduskunnan puhemies on toinen heti presidentin jälkeen. Poliittista valtaa eduskunnan puhemiehellä ei kuitenkaan juuri ole.
Eduskunnan puhemies on yleensä toisen suuren hallituspuolueen jäsen ja tulee eri puolueesta kuin pääministeri. Eduskunnan järjestäytyessä ensimmäisen kerran vaalien jälkeen valitaan puhemieheksi suurimman puolueen edustaja, joka usein ryhtyy myös johtamaan hallitusneuvotteluja, ja josta voi tulla pääministeri. Hallituksen muodostamisen jälkeen suurimman puolueen edustaja eroaa puhemiehen tehtävästä ja hänen tilalleen valitaan toisen suuren hallituspuolueen jäsen, minkä vuoksi erityisesti 1990-luvulta lähtien eduskunnalla on ollut useita lyhytaikaisia puhemiehiä.
Syksyllä 2017 Aamulehti ilmoitti ryhtyvänsä kutsumaan eduskunnan puhemiestä sukupuolineutraalisti ”eduskunnan puheenjohtajaksi”.
Eduskunta valitsee keskuudestaan puhemiehen ja kaksi varapuhemiestä valtiopäivien aluksi, joissa puhetta johtaa ikäpuhemies. Eduskunnan puhemiehen vaali järjestetään kansanedustajien kesken vuosittain valtiopäivien ensimmäisessä istunnossa ikäpuhemiehen johtaessa puhetta. Samalla valitaan ensimmäinen ja toinen varapuhemies.
Puhemieheksi valitaan usein muiden kansanedustajien arvostama, kokenut kansanedustaja. Tavallisesti puhemiehistö, eli puhemies ja kaksi varapuhemiestä valitaan kolmesta suurimmasta eduskuntaryhmästä.
Eduskunnan puhemiehelle maksetaan toimen asianmukaisen hoitamisen vaatima palkkio. Sen suuruus on 1. maaliskuuta 2015 alkaen 11 742 euroa kuukaudessa. Varapuhemiesten palkkio on 9 788 euroa kuukaudessa. Puhemiehen palkkio on veronalaista ansiotuloa.
Palkkion lisäksi puhemiehelle, kuten muillekin kansanedustajille, maksetaan kerran kuukaudessa kulukorvaus, joka on tarkoitettu kansanedustajan tehtävistä aiheutuneiden kustannusten maksamiseen. Kulukorvaus on verotonta.
Puhemiehellä, kuten muillakin kansanedustajilla, on oikeus käyttää maksutta edustajan tehtäviin liittyvillä matkoilla junaa, kotimaan reittilentoja ja kaukoliikenteen linja-autoja. Lisäksi hänellä on pääkaupunkiseudulla taksinkäyttöoikeus. Eduskunnan puhemiehellä on lisäksi käytössään virka-auto.
Kuudes aisti
Kuudes aisti tarkoittaa kykyä aavistaa asioita intuitiivisesti tai vaistonvaraisesti. Muut viisi aistia ovat haju, kuulo, maku, näkö ja tunto.
Monet laboratoriokokeet, joissa on yritetty todentaa kuudennen aistin, ESP:n tai vastaavien ilmiöiden esiintymistä, on jälkeenpäin osoitettu järjestelyiltään epäluotettaviksi.
Antonio Damasio
Antonio Damasio (s. 25. helmikuuta 1944, Lissabon) on portugalilais-amerikkalainen aivotutkija ja neurologi, joka toimi lähes 30 vuotta Iowan yliopiston neurologian laitoksen johtajana ja professorina. Tällä hetkellä hän on David Dornsife neurotieteen professori Etelä-Kalifornian yliopistossa, jossa hän johtaa USC:n Brain and Creativity -Instituuttia. Hän on tutkinut tietoisuutta, tunteita ja aivojen toimintaa. Damasion käsitys aivoista pohjautuu muun muassa hänen aivovauriotutkimuksiinsa.
Damasio sai Yrjö Reenpää -palkinnon Helsingissä vuonna 2000. Psykologian Grawemeyer-palkinto hänelle myönnettiin vuonna 2014.
Väripilvi
Väripilvi on monivärinen irisoiva pilvi. Se muodostuu valon sirotessa ilmakehän pienistä hiukkasista, samalla tavoin kuin kehäkin. Useimmiten väripilvet muodostuvat korkealla ilmakehässä oleviin cirrus-pilviin, jolloin hiukkaset ovat joko vesi- tai jäähiukkasia.
Pilven värit näkyvät vain kun pilvi on visuaalisesti lähellä Aurinkoa, joten väripilvien havaitseminen voi olla vaikeaa. Periaattessa väripilvet ovat osa laaja-alaista aurinkoa ympäröivää kehää, jonka kehämäisen muodon pilven epäsäännöllinen geometria rikkoo. Kuun ympärillä väripilviä ei tavallisesti ole nähtävillä.
Reaktio
Reaktio (latinan sanasta "reactio") eli vaste tarkoittaa seuraavia asioita:
Puhekielessä käytetään yleisesti sanaa vastareaktio, kun halutaan tarkoittaa reaktiota.
Aigeiansisilisko
Aigeiansisilisko ("Podarcis erhardii") on muurisisilisko, joka elää Balkanilla ja Egeanmeren saaristossa. Mantereella sen levinneisyysalue ulottuu Albaniasta, Makedoniasta ja Etelä-Bulgariasta Kreikkaan Koillis-Peloponnesokselle. Se elää useimmilla Egeanmeren saarilla, mutta puuttuu Míloksen saariryhmästä, jonka ainut sisiliskolaji on meloksensisilisko.
Aigeiansisiliskon ruumiin pituus on noin 7 cm, ja häntä on vielä kaksi kertaa tätä pitempi. Pää on melko leveä, ja ihon suomut muodostavat sileän pinnan. Lajin edustajien väritys ja kuvionti vaihtelevat. Pohjaväri on ruskea tai harmaa, joskus vihreä. Etenkin naaraiden selässä on pitkittäisiä raitoja. Selän reunoja seuraa valkea juovapari, ja niistä seuraavina sisäänpäin tumma juovapari tai täplärivi. Keskellä selkää saattaa vielä olla tumma juova tai täplärivi. Joidenkin koiraiden pitkittäiset täplärivit limittyvät poikittaisten täplärivien kanssa, mikä näkyy verkkokuviointina. Vatsa sekä usein kurkku ovat valkoiset, keltaiset, oranssit tai punaiset, Egeanmeren saarten liskoilla myös vihertävät, sinertävät tai harmaat. Vatsassa ei näy täpliä, mutta takajaloissa saattaa olla sinisiä täpliä.
Aigeiansisilisko elää kuivilla, kivikkoisilla paikoilla kasvavissa matalissa pensaikoissa. Se on taitava kiipeilijä. Saaristopopulaatioiden edustajat viihtyvät myös aukeilla paikoilla, kuten kasvipeitteisillä hiekkadyyneillä.
Aigeiansisilisko syö niveljalkaisia, eritoten hyönteisiä. Se parittelee keväällä ja munii alkukesästä. Poikaset kuoriutuvat syyskuussa ja ovat silloin 3 cm:n mittaisia.
Taistelutekniikka
Taistelutekniikka tarkoittaa asejärjestelmän tai aseen (ydinsukellusvene, hävittäjä, rynnäkkökivääri, tutka, sinko, miekka, kivinuija, yms.) käyttöön liittyviä periaatteita ja taitoja sodankäynnissä.
Taistelutekniikka on sodankäynnin alin taso, käytännössä siis lähinnä yksilöön, ryhmään tai joukkueeseen liittyvää toimintaa.
Taistelutekniikasta seuraava taso on taktiikka.
Operaatiotaito
Operaatiotaito on sodankäynnissä perinteisesti oppi taistelujen yhdistämisestä sotatoimen voittamiseksi. Operaatiotaito sisältää myös operaation valmistelun, joukkojen siirrot sekä operaation suorituksen. Operaatiotaito ei ole ensisijaisesti sodankäynnin taso, vaan operaation suunnittelusta vastuussa olevien tahojen älyllistä ajattelua, jossa yhdistetään taktisen tason toiminnallisuus strategisen tason visioihin. Sodankäynnin tasona operatiivinen sijoittuu taktisen ja strategisen tason väliin.
Operaatiotaito on perinteisesti liitetty neuvostoliittolaiseen sotaoppiin. Käsitteen määritteli ensimmäisen kerran 1927 neuvostoliittolaisen Frunzen sotilasakatemian yleisesikuntaupseerikoulun opettaja A.A. Svechin kirjassaan "Strategia". Svechinin määritelmän mukaan operaatiotaito on ”"kokonaisuus, joka on suunnattu yhteisen päämäärän saavuttamiseksi etukäteen määrätyssä aikataulussa"”.
Neuvostoliittolaisen näkemyksen operaatiotaidon eriyttämistä taktiikasta ja strategiasta edellytti ensimmäisen maailmansodan jälkeinen sodan kuvan kehittyminen. Sotaa ei tultaisi ratkaisemaan suurissa ratkaisutaisteluissa vaan laajalla alueella kiinteästi toisiinsa liittyvissä pienemmissä taisteluissa. Tämä taktisen tason toiminta olisi kyettävä johtamaan siten, että se palvelisi sodan strategisia päämääriä. Näin esimerkiksi operaatio Barbarossa oli Saksan hyökkäys Neuvostoliittoon vuonna 1941 ja osa Saksan strategiaa toisen maailmansodan voittamiseksi.
Sodankäynnin historiasta voidaan nähdä, että operaatiotaito tuli ajankohtaiseksi vasta Napoleonin suurten joukkojen mukana ja etenkin Yhdysvaltain sisällissodassa. Näitä ennen joukkojen taistelut tapahtuivat suppealla alueella ja olivat lähinnä taktiikkaa.
Poikkeuksen muodostavat 1200-luvun mongolit, jotka toimivat hevosjoukoillaan operaatiotaidon määritelmän mukaisesti. Hyvinkin laajalla alueella olevat suuret sotajoukot saattoivat hyökätä vajaan viikon aikana 300 kilometriä yhteisen suunnitelman ja johdon alla, saman verran kuin amerikkalaiset Irakissa 1991.
Siviilipuolella operatiivinen tarkoittaa eri asiaa, eli toiminnallista. Operatiivinen johto = toimiva johto, toimitusjohtaja jne. Vertaa strateginen johto = pitkän aikavälin toiminnasta vastaava johto, hallintoneuvosto jne.
Latinalaisen Amerikan musiikki
Latinalaisen Amerikan musiikkityylejä ovat muun muassa samba, bossa nova (Brasilia), merengue, bachata (Dominikaaninen tasavalta), rumba, cha cha cha, mambo (Kuuba), beguine, salsa (New York), cumbia, son, tango (Argentiina) ja paso doble.
Latinalaisen Amerikan musiikkia leimaavat monitahoiset vaikutteet. Eurooppalaiset toivat omat vaikutteensa mukanaan ja esimerkiksi brasilialainen musiikki on saanut runsaasti vaikutteita afrikkalaisesta musiikista. Sen sijaan esimerkiksi perulainen ja ecuadorilainen musiikki on saanut huomattavia vaikutteita alkuperäiskansojen musiikista.
Ilma
Ilma on useiden eri kaasujen seos, joka muodostaa Maan ilmakehän.
Ilmaa pidettiin kauan yhtenä neljästä alkuaineista. Vasta 1700-luvun lopulla osoitettiin, että se sisältää useita eri aineita, joista eniten on typpeä ja happea.
Maan pinnan läheisyydessä kuiva ilma sisältää eri kaasuja seuraavina pitoisuuksina (tilavuudesta):Ilma sisältää myös vesihöyryä vaihtelevia määriä, yleensä noin 1 %.
Ilman ominaisuuksia:
Trip hop
Trip hop on 1990-luvulla Bristolin kaupungissa Britanniassa syntynyt elektronisen musiikin muoto, joka perustuu jumittaviin ja synkkiin rytmeihin. Laulu on usein melodista, mutta välillä myös hyvin rap-henkistä. Trip hopissa on otettu vaikutteita downtemposta, hip hopista, dancesta, housesta, dubista, reggaesta, jazzista, soulista ja rockista.
Ambient
Ambient on musiikin tyylilaji, jossa keskitytään selvien melodiaosuuksien sijasta tunnelman luomiseen. Ambient on yleensä syntetisaattoreilla tehtyä elektronista musiikkia, mutta se sisältää toisinaan myös akustisia soittimia ja klassisesta musiikista lainattuja elementtejä.
Sana ”ambient” tuli tunnetuksi Brian Enon vuonna 1978 julkaistusta levystä "Music for Airports", jonka kanteen sana oli painettu. Levyn neljä raitaa sisälsivät yksinkertaisista nauhaloopeista koostettuja pelkistettyjä ja rauhallisia äänimaisemia. Enon mukaan levyn musiikin oli tarkoitus muistuttaa kuvataidetta siinä mielessä, että kuuntelijan ei ole tarkoitus keskittyä levyn musiikkiin jatkuvasti, vaan levyn musiikki on ikään kuin osa sitä tilaa, missä se soi.
Ambient-musiikin juuret ovat toisaalta minimalismissa, akusmaattisessa musiikissa, jotka molemmat myös voivat toisinaan kuulostaa hyvin ambientmaiselta, ja progressiivisessa ja kokeellisessa populaarimusiikissa, toisaalta siinä on vaikutteita muzakista ja sisustusmusiikista. Brian Enoa edeltäviä, myöhemmin ambientin klassikoina pidettyjä levyjä ovat esimerkiksi Tangerine Dreamin levyt "Zeit" (1972) ja "Phaedra" (1974) sekä Wendy Carlosin levy "Sonic Seasonings" (1972). Yleisesti elektronisen musiikin rajoja voidaan pitää hyvin häilyvinä, eikä monien artistien yhteydessä voi puhua puhtaasti pelkästä ambientista. Yleisesti ambient on täysin rytmitöntä, eikä siinä välttämättä ole minkäänlaisia melodioita.
Suomessa ambient-musiikkia on esitetty jo pitkään Ylen radiokanavilla lähetettävässä "Avaruusromua"-ohjelmassa. Ehkä tunnetuin suomalainen ambient-musiikille läheistä sukua oleva levy on Esa Kotilaisen vuonna 1977 julkaisema "Ajatuslapsi".
Sotatoimiyhtymä
Sotatoimiyhtymä (lyhyesti yhtymä) on sodankäynnissä itsenäisiin sotatoimiin pystyvä joukko. Itsenäisellä tarkoitetaan sitä, että yhtymään kuuluvat kaikki tarvittavat aselajijoukot, esimerkiksi jalkaväki-, panssari-, panssarintorjunta-, viesti-, pioneeri-, tiedustelu-, kenttätykistö-, ilmatorjunta- ja huoltojoukot. Yhtymiä pienimmästä suurimpaan ovat taisteluosasto, prikaati, divisioona, armeijakunta, armeija ja armeijaryhmä.
Alimman tasoinen (tilapäinen) yhtymä on Suomessa taisteluosasto, ja perusyhtymä puolestaan prikaati. Suurempia yhtymiä Suomessa ovat armeijakunta, sotilaslääni ja aikaisemmin myös maanpuolustusalue. Niiden kokoonpano vaihtelee tehtävän mukaisesti.
Ase- ja viestintäteknologian kehitys on johtanut siihen, että perusyhtymän (pienimmän itsenäisiin sotatoimiin kykenevän joukon) koko on jatkuvasti laskenut. Napoleonin aikana se oli armeija; ensimmäisessä maailmansodassa perusyhtymä oli armeijakunta. Toisessa maailmansodassa perusyhtymä oli divisioona, ja nykypäivänä se on prikaati. Yhdysvaltain maavoimissa perusyhtymä on taisteluosasto, johon kuuluu panssarijalkaväkipataljoona, telatykistöpatteristo, esikunta- ja huoltokomppania sekä satelliitti- ja internet-yhteyksiin kykenevä viestikomppania.