hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Kenoviiva
Kenoviiva \ on typografinen välimerkki, jota käytetään lähinnä tietojenkäsittelyssä. Kenoviiva on vinoviivan peilikuva.
Unix-järjestelmissä ja Unix-pohjaisissa ohjelmointikielissä, kuten C ja Perl, kenoviivaa käytetään ilmaisemaan sitä, että sitä seuraava merkki tulisi kohdella erityisesti. Kenoviivaan viitataan joskus koodinvaihtomerkkinä ("escape character"), vaikka tämä saatetaan helposti sekoittaa näppäimistön Esc-näppäimen tuottamaan merkkiin.
DOS- ja Microsoft Windows -käyttöjärjestelmissä kenoviivaa käytetään tiedostopolun erottimena hakemistojen nimien välissä. Tämä eroaa Unix- ja useista muista hakemistojärjestelmistä, kuten internetin url-osoitteista, jotka käyttävät tähän tarkoitukseen vinoviivaa. Kenoviiva valittiin DOSin ja Windowsin erotinmerkiksi, koska aikaisessa versiossa, joka ei tukenut hakemistoja ja jossa ei siten ollut tarvetta erotinmerkkiin, vinoviivaa käytettiin esittelemään komentorivivaihtoehtoja (Unix-järjestelmissä vastaava toiminto on yhdysmerkillä ”-”).
Badahšan (maakunta)
Badahšanin maakunta on yksi Afganistanin maakunnista. Se kuuluu Badahšanin alueeseen, joka jatkuu Tadžikistanin puolelle. Maakunnassa on arviolta 966 800 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 44 836 neliökilometriä.
Alueella asuu muun muassa tadžikkeja, uzbekkeja, kirgiisejä ja pataaneja. Valtauskonto on islam.
Sublimoituminen
Sublimoituminen (lat. "sub" 'alla' + "limen" 'kynnys' > "sublimis" 'leijaileva') on fysiikassa olomuodonmuutos suoraan kiinteästä kaasuksi ilman nestemäistä välitilaa. Sitä tapahtuu, kun lämpötila ja kaasun osapaine ovat kolmoispisteen alapuolella. Sublimoitumisen vastakohta on härmistyminen, muutos kaasusta kiinteään.
Tunnetuin ”normaaleissa” olosuhteissa sublimoituva aine on hiilidioksidi, joka sublimoituu suoraan ”kuivajäästä” höyryksi.
Myös lumi sublimoituu usein aurinkoisina kevättalven päivinä, kun lämpötila on pakkasen puolella. Samaa tapahtuu pyykille, joka ripustetaan pakkasella ulos kuivumaan: vesi jäätyy, jää sublimoituu vesihöyryksi, ja jäisestä pyykistä tulee suoraan kuivaa.
Pikakahvin ja muutamien muiden elintarvikkeiden pakastekuivaus perustuu sublimoitumiseen.
Nykyisin myös esimerkiksi kangastulosteita tehdään sublimaatiotekniikalla. Tulostettu paperi prässätään (sublimoidaan) kankaaseen.
Traaginen sankari
Traaginen sankari tarkoittaa kirjallisuudessa sankarihahmoa, joka muuten olisi täydellinen, mutta jolla on kohtalokas heikkous. Tämä heikkous johtaa lopulta sankarin tuhoon.
Traagisen sankarin käsite luotiin Antiikin Kreikan tragedioissa, ja Aristoteles määritteli sen Runousopissaan. Aristoteleen traagisella sankarilla oli neljä perusominaisuutta: hyvyys, ylivertaisuus, traaginen heikkous sekä tietoisuus omasta heikkoudestaan ja vääjäämättömästä tuhostaan. Antiikin tragedioissa traagisen sankarin tyypillisin heikkous oli "hybris" eli ylimielisyys. Yleensä traagisen heikkouden tajuaminen johti katharsikseen.
Näyttämötaiteessa noudatettiin pitkään orjallisesti Aristoteleen perinteitä, mutta Shakespeare lopulta laajensi niin tragedian kuin traagisen sankarin käsitettä. Esimerkiksi Macbethiltä puuttuu kaksi klassisen traagisen sankarin ominaisuutta: hän ei ole hyvä eikä ylivertainen.
Renessanssin, valistuksen ja romantiikan jälkimainingeissa syntyi moderni käsitys traagisesta sankarista. Ajatuksena oli, että päähenkilön ei tarvitse olla ylevä ja merkittävä, vaan hän voi olla myös vähäpätöinen hahmo. Hän voi kuolla tajuamatta kohtaloaan ja kärsiä voimatta vaikuttaa itse tapahtumien kulkuun. Tarina voi päättyä ilman vapauttavaa lopetusta. Tällainen uusi traaginen sankari on itse asiassa antisankari.
Jokainen aikakausi määrittelee traagisen sankarin uudelleen. Seuraavat piirteet ovat kuitenkin yleensä tyypillisiä tragedian päähenkilölle:
Culdotomia
Culdotomia ( tai "Pouch of Douglas", ) on eläin- ja ihmislääketieteessä käytettävä termi. Se tarkoittaa naaraan peräsuolikohtusyvänteen aukaisua emättimen takapohjukan kautta. Englanninkielinen nimi, "Pouch of Douglas" on nimetty skotlantilaisen anatomisti James Douglasin (1675-1742) mukaan, jota pidetään culdotomian kehittäjänä.
Ruisreikäleipä
Ruisreikäleipä on ruisjauhoista leivottu reikäleipä. Ruisleivän leipominen reikäleiväksi on länsisuomalainen tapa. Idässä paistetaan paksuja (ruis)leipiä, jotka yleiskielellä ovat ruislimppuja. Perinteisesti Karjalassa ja Savossa on leiväksi sanottu vain rukiista leipää. Reikä on leivässä sitä varten, että leipomispäivänä tehdään paljon leipiä, jotka pujotetaan rei'istään orrelle kuivumaan tuvan katonrajaan. Tämä liittyy rakentamiseen sikäli, että lännessä leivinuuni ja tuvan lämmitykseen käytetty uuni olivat erilliset. Idässä, missä uuni lämpeni huoneen lämmityssyistä päivittäin, syötiin useammin vastapaistettua leipää ja tehtiin monenlaisia pitkään haudutettavia uuniruokia, kuten karjalanpaistia.
Karjalanpaisti
Karjalanpaisti on karjalainen perinneruoka, alun perin nimeltään pelkästään paisti tai tarkemmin määriteltynä ruukkupaisti, uunipaisti tai pätsiliha. Karjala-etuliitteen ruoka sai levitessään koko maahan sotien jälkeen evakkojen mukana.
Karjalanpaistiin kuuluu pelkkää lihaa kuutioina ja juhlavaan versioon useita lihalajeja, kuten sian-, naudan- ja lampaanlihaa.
Muina aineksina käytetään vettä, sipulia, suolaa ja pippuria ja laakerinlehtiä. Perusohjeesta on lukuisia muunnelmia. Raaka-aineena saatettiin käyttää myös sisäelimiä, kuten maksaa ja munuaisia, tai juureksia, sipulia, perunaa tai porkkanaa. Myös ryynejä tai papuja, lähinnä härkäpapua, voitiin käyttää. Yleensä karjalanpaistin lisukkeena tarjotaan keitettyjä perunoita tai perunasosetta. Karjalanpaisti, jossa on myös juureksia tai pelkkiä juureksia, on arkisempaa ruokaa ja perinteiseltä nimeltään lohko. Pelkästään lihasta tehty versio on juhla- ja pyhäruokaa, arkipataa jatkettiin kasviksilla. Luut antavat ruoalle makua, joten niitä on syytä panna mukaan.
Oleellista valmistuksessa on matala lämpötila (alle 100 astetta) ja pitkä kypsymisaika, mieluummin yön yli, mutta joissakin ohjeissa neuvotaan mikrobien lisääntymisen estämiseksi korkeampia lämpötiloja.
Karjalanpaisti nousi suosioon 1950-luvulla, kun evakkoon ja asutustiloille hajautuneet karjalaiset alkoivat järjestää kylä- ja heimojuhliaan.
Vuonna 2007 "Iltalehden" lukijat äänestivät karjalanpaistin Suomen kansallisruoaksi. Suomalaisen ruokakulttuurin edistämissäätiön ELO:n, MTK:n ja maa- ja metsätalousministeriön järjestämässä äänestyksessä kansallisruoasta syksyllä 2016 karjalanpaisti tuli toiseksi ruisleivän jälkeen.
Silakkalaatikko
Silakkalaatikko on suomalainen perinneruokalaji. Se tehdään viipaloimalla perunaa, laittamalla sitä vuokaan kerroksittain suolasilakan kanssa ja kaatamalla päälle munamaitoa. Ruoka paistetaan uunissa. Rannikolla on myös versioita, joissa käytetään tuoretta silakkaa. Periaatteessa Janssonin kiusaus on samankaltaista kuin silakkalaatikko, joskin siinä käytetään silakan sijasta kilohailia.
Silakkalaatikko on Uudenmaan maakunnan perinneruoka.
Pumping house
Pumping House on elektronisen musiikin tyylisuuntaus. Pumping Housen tunnistaa sille ominaisesta "tyhjästä", "ontosta", "pumppaavasta", varsin toistuvasta bassoäänestä (niin sanottu "bamboo-basso") ja useimmiten iloisesta melodiasta ja nopeasta temposta. Lisäksi tyylissä käytetään hyvin usein niin sanottuja "mikkihiiri-huutoja".
Tämä suuntaus on tällä hetkellä varsin suosittu Pietarin klubeissa, ja sitä kuunnellaan myös Espanjassa ja pienemmissä määrin ympäri Keski-Eurooppaa.
Tämän tyylin suosituimpien artistien joukkoon kuuluvat muun muassa:
Miekantuppipäiväkäsky
Miekantuppipäiväkäsky oli Suomen puolustusvoimien ylipäällikön Carl Gustaf Emil Mannerheimin heinäkuun 11. päivänä 1941 antama julistus, jossa hän viittasi vuoden 1918 Miekkavalaan.
Päiväkäskystä oli luettavissa pyrkimys Suomen alueen laajentamiseen, niin sanottuun Suur-Suomi-aatteeseen. Julistus herätti huomiota sekä Suomessa että ulkomailla ja hallitus katsoikin sen liian rohkeaksi pyrkien diplomaattisesti pehmentämään käskyn sävyä sanoutumatta siitä kuitenkaan irti.
Animismi
Animismi eli sielu-usko on käsitys, jonka mukaan kaikilla olioilla on sielu. Antropologi Edward Tylor esitti teoksessaan "Primitive Culture" vuonna 1871 käsitteen "animismi" alkukantaisten kulttuurien uskonnoille, joiden mukaan jokainen luonnonesine, kuten kivi, puu tai vesiputous, on jumala tai sen ilmentymä. Siihen liittyy siis usko lukemattomiin henkiolentoihin, jotka asuvat esimerkiksi eläimissä ja kasveissa valvoen maailman tapahtumia ja vaikuttaen niihin. Ihmisillä tämä henkiaines on sielu, joka jää jäljelle ruumiin kuoltua. Tämä käsitys ilmenee uskona vainajien sieluun. Animismin käsitettä on arvosteltu, mutta sen on sanottu sopivan yhä kuvaamaan uskomusjärjestelmiä, joilla ei ole kirjoituksiin jähmettynyttä teologista oppia. Animismia on myös rinnakkain järjestäytyneiden uskontojen kanssa, esimerkiksi buddhalaisuudessa.
Metsästäjä-keräilijäheimojen animistisessa todellisuuskäsityksessä ihminen on yleensä jokseenkin tasavertainen eläinten, kasvien ja luonnonvoimien kanssa. Rituaalit ovat välttämättömiä, koska niillä pyydetään lupa käyttää eläimiä tai kasveja ravinnoksi, puuta polttopuuksi sekä muuta vastaavaa.
Suomalaisten muinaisessa maailmankuvassa oli animistisia piirteitä. Kaikessa voitiin uskoa olevan voimaa tai olentoja, eli väkeä. Saamelaisilla oli useita pyhiä uhripaikkoja, joita kutsuttiin seidoiksi. Seidan haltijaa lepytettiin lahjoilla muun muassa metsästysonnen takaamiseksi.
Kreivi
Kreivi (, , , ) on aatelisarvo. Kreivin arvo ja sitä korkeampi markiisin arvo ovat kehittyneet vanhan Rooman vallan ja keisari Kaarle Suuren ajan comes- ja marchis- arvoista. Kreivin arvo tuli perinnölliseksi jo 900-luvulla.
Pyhässä saksalais-roomalaisessa keisarikunnassa kreivin arvoja jaettiin usein johonkin virkaan tai vastuuseen liittyen; esimerkiksi linnakreivi ("Burggraf"), rajakreivi ("Markgraf"), palatsikreivi ("Pfalzgraf") tai varakreivi ("Vizegraf"). Rajakreivin arvosta kehittyi markiisin arvo. Saksassa kreivin arvo pysyi pitempään virka-arvona kuin Ranskassa, missä kreiveistä tuli omien pienien maidensa perinnöllisiä herroja. Fredrik Barbarossa antoi kreiveille oikeuden pitää rauhaa omilla maillaan, mikä oli ollut aikaisemmin vain ruhtinaiden oikeus. Läntisessä Saksassa etenkin 1100-luvulta lähtien ilmestyi lukuisa määrä kreivejä, jotka ottivat arvonimensä hallitsemansa linnan mukaan ilman virka-asemaa.
Ruotsissa Eerik XIV perusti kreivin ja vapaaherran arvot 1561. Venäjällä arvon otti käyttöön Pietari Suuri. Britanniassa kreiviä ("count") vastaa tanskalaisperäinen jaarli ("earl"). Suomen aatelistossa on hengissä muutamia kreivillisiä sukuja. Kreivi on korkein Suomessa käytössä oleva aatelisarvo. Suomen Ritarihuoneella on tosin ollut myös yksi ruhtinassuku, mutta se on ollut pitkään sammuneena.
Markiisi
Markiisi () on aatelisarvo, joka kehittyi rajakreivin () arvosta alkujaan Ranskassa jossa markiisi-sanan vanhin muoto on latinaksi Marchis. Arvoltaan markiisi sijoittuu herttuan ja kreivin väliin.
Karolingien rajakreivit olivat rajamaakunnan johtajia, joiden tehtävänä oli puolustaa maata hyökkäyksiä vastaan. 900-luvun Saksassa rajakreiveillä oli myös tehtävänä ottaa haltuunsa pakanoiden ja slaavien maita. Vaativan tehtävän vuoksi heille voitiin antaa läänityksenä useampi kreivikunta, joita kreiveillä ei tavallisesti saanut olla kuin yksi. Osasta markiisikuntia kehittyi perinnöllisiä ruhtinaskuntia: Baijerin Ostmarkista Itävalta ja Steiermark, Saksin Nordmarkista Brandenburg.
Rajojen muuttuessa vanhat tehtävät jäivät. Markiisin arvo jäi alemmaksi kuin herttuan. Kun Ranskan suuri vallankumous lakkautti aatelisarvot, Napoleon I ei keisariksi nousunsa jälkeen perustanut markiisin arvoa uudelleen. Vasta Ludvig XVIII:n noustessa valtaan arvo perustettiin uudelleen ja määriteltiin kuuluvaksi herttuan ja kreivin arvojen väliin.
Arvonimi on ollut käytössä myös Italiassa, Britanniassa ja alkuperäisessä merkityksessään Kastilian rajaseuduilla.
Benny Hill
Alfred Hawthorn "Benny" Hill (21. tammikuuta 1924, Southampton – 20. huhtikuuta 1992, Teddington) oli englantilainen koomikko. Hill oli ensimmäinen brittikoomikko, joka saavutti kansainvälistä mainetta televisiokoomikkona.
Hillin ura alkoi 1940-luvulla ympäri Isoa-Britanniaa kiertäneen varieteeteatterin parissa. Taiteilijanimen Benny Hill hän otti käyttöön lempikoomikkonsa Jack Bennyn mukaan. Samoihin aikoihin hän teki yhteistyönä Reg Varneyn kanssa humoristisia ohjelmia radioon. Ura televisiossa alkoi vuonna 1949 ohjelmalla "Hi There!".
Benny Hillin tunnetuin työ oli BBC:llä vuonna 1955 aloittanut The Benny Hill Show, jonka esitetyin osuus käsittää ITV:lle (Thames Television) vuosina 1969–1989 tehdyt 111 puolen tunnin kestoista jaksoa. Benny Hill oli sekä yksi sarjan käsikirjoittajista että sen pääesiintyjä. Hän oli myös ohjelmassa esitettyjen laulujen säveltäjä.
Show’ta on esitetty tähän mennessä yli 140 maassa. Yhdysvalloissa nähtiin ensimmäiset The Benny Hill Show’n nimellä kulkevat, ohjelmalle ominaisesta alatyylin huumorista siistityt koosteet tammikuusta 1979 alkaen. Nimekkäitä faneja ovat olleet muun muassa Charles Chaplin ja Michael Jackson, joista kumpikin tapasi Benny Hillin henkilökohtaisesti. Ohjelman itsenäisestikin mainetta saavuttanut tunnusmelodia on saksofonisti Boots Randolphin kappale "Yakety Sax".Huolimatta miljoonaomaisuudestaan Benny Hill eli suhteellisen vaatimatonta elämää. Hän asui pienkerrostalokaksiossa lähellä Teddingtonin Studioita, missä hän kuvasi omaa show'taan. Hillillä ei ollut palvelijoita eikä autoa, ja hän hoiti itse välttämättömät askareensa.
Lääkärit varoittivat näyttelijää hänen viimeisinä vuosinaan useaan otteeseen liikalihavuudesta. Paria kuukautta ennen Hillin kuolemaa lääkärit ehdottivat hänelle ohitusleikkausta, mutta Hill kieltäytyi operaatiosta. Hill löydettiin huhtikuussa 1992 kuolleena kotoaan nojatuolista, johon hän oli kuollut katsoessaan televisiota. Koska Hill oli lapseton ja naimaton, näyttelijän muhkea omaisuus jaettiin hänen veljenpojilleen ja -tyttärilleen. Liikkui myös huhuja, että näyttelijän mukana olisi haudattu kultakoruja. Varkaat yrittivät kaivaa Hillin arkun ylös haudasta. Poliisin tarkastessa hänen avatun arkkunsa, ei sieltä löytynyt lainkaan kalleuksia.
Daniel Dennett
Daniel Clement Dennett (s. 28. maaliskuuta 1942) on yhdysvaltalainen filosofi, jota kiinnostavat ennen kaikkea mielenfilosofia ja tieteenfilosofia. Dennett toimii Tuftsin yliopiston Austin B. Fletcher -oppituolin filosofian professorina ja yliopiston kognitiotieteen tutkimuskeskuksen johtajana.
Dennettin tähän mennessä huomiota herättänein teos on "Tietoisuuden selitys" (1992), jossa hän esittelee mallinsa ihmismielen toiminnasta ja tietoisuudesta. Dennett kritisoi ajatusta siitä, että mieli olisi tai mielessä olisi jollakin tapaa näyttämö, jonne aistimukset tuotaisiin esitettäviksi ikään kuin jollekin sisäiselle tarkkailijalle. Tällaista vastustamaansa käsitystä hän nimittää kartesiolaiseksi teatteriksi. Hänen mukaansa kartesiolainen teatteri on läheistä sukua kartesiolaiselle dualismille, eli käsitykselle siitä, että mieli on ruumiista ja aivoista erillinen kokonaisuus, joka elää elämäänsä jonkinlaisessa hengen todellisuudessa, ja aivojen rooli on vain välittää näiden kahden substanssin välillä.
Kartesiolainen teatteri on monien hylkäämä, mutta Dennett paljastaa usean mielen toimintaa tutkivan tutkijan edelleen turvautuvan paremman puutteessa tai jopa tietämättään selityksiin, jotka pohjautuvat siihen. Hän näkee tehtäväkseen selittää tietoisuuden ilman minkäänlaista sisäistä esittämistä, ilman laadullisia tiloja eli kvalioita. Hänen mukaansa aivot reagoivat aisti-impulsseihin sellaisenaan, eivätkä niiden "esityksiin". Esimerkiksi aistittua punaista väriä ei esitetä kellekään "punaisuutena" missään päin aivoja, eikä nähtyä koiraa koota kokonaiseksi koiran kuvaksi päässämme - vaikka näin luulemme kokevamme. Dennettin mukaan tietoisuutemme eri toiminnot tapahtuvat eri aivoalueilla, esimerkiksi kuuleminen yhdellä ja näkeminen toisella, eikä näitä aistimuksia missään vaiheessa tuoda yhteen sellaiseksi aistimusten ja ajatusten yhtenäiseksi ja samanaikaiseksi kokonaisuudeksi, jollaisena tietoisuuttamme pidämme. Dennettin hajautettua mallia kutsutaan yksivedoksisen, yhteentuodun tietoisuuden virran vastakohtana monivedosmalliksi.
Dennettin teoria ratkaisee useita aistien toiminnan anomalioita, eli tutkimuksissa löytyneitä ilmiöitä, joita aikaisemmat tutkijat eivät ole osanneet selittää teorioidensa pohjalta. Näitä ovat muun muassa Phi-ilmiö ja testit, joissa koehenkilön kokema aikajärjestys poikkeaa ulkomaailman tapahtumien todellisesta aikajärjestyksestä. Dennettin teorian eräät puolet selittävät monet tällaiset anomaliat ainakin entisiä selityksiä paremmin.
Daniel Dennett on saanut paljon kannattajia ja vastustajia, ja lähes kaikki tietoisuutta tutkivat joutuvat ottamaan hänen teoriaansa jotenkin kantaa .
Dennettin kirja "Darwin’s Dangerous Idea" (1995) kertoo siitä, kuinka Charles Darwinin kehittämä evoluutioteoria on kyseenalaistanut monet vakiintuneet käsitykset.
Terra Cognita julkaisi vuonna 2006 suomeksi Daniel C. Dennettin samana vuonna ilmestyneen kirjan "". Dennett pohtii kirjassaan uskontojen merkitystä ja esittää, että uskonnot tulisi alistaa luonnontieteelliselle tarkastelulle.
Drotsi
Drotsi (ruots. "drots" tai "riksdrotsen") oli keskiajalta vuoteen 1809 käytössä ollut ruotsalainen arvonimi ja korkea virka, jonka haltija vastasi valtakunnan oikeusasioista.
Ruotsissa drotsi oli, jaarlin aseman lakkaamisen jälkeen, kuninkaan jälkeen arvossa korkein, ’Hirdin’ eli kuninkaan neuvoston ja hovin esimies sekä sijaishallitsija 1200-luvulle, mutta 1300-luvulta lähtien pelkkä arvonimi. Vuodesta 1614 drotsiksi nimitettiin Svean hovioikeuden presidenttiä, ja vuodesta 1634 myös oikeuslaitoksen ylintä valvojaa.
Magnus Gabriel de la Gardien kuoleman 1686 jälkeen drotsia ei nimitetty ennen Carl Axel Trolle Wachtmeisteria vuonna 1787. Wachtmeister oli paitsi drotsi myös kaikkien maan hovioikeuksien ylipresidentti (överpresident) ja siten koko oikeuslaitoksen päällikkö. Ruotsin vuoden 1809 vallankumouksen yhteydessä titteli drotsi lakkautettiin Ruotsissa ja oikeusministeristä tuli oikeuslaitoksen johtaja. Suomi joutui samana vuonna Venäjän tsaarin vallan alle Suomen sodan (1808–1809) seurauksena. Suomessa drotsin tilalle tuli prokuraattori, myöhemmin oikeuskansleri.
Suomessa tunnetuimpia drotseja olivat Pietari Brahe sekä Bo Joninpoika Grip. Bo Joninpojan läänityksenä oli koko Suomi ja kolmannes Ruotsia. Hänen perintöriitansa johti Albrekt Mecklenburgilaisen ja aatelin väliseen sotaan, jossa aateli turvautui Tanskan kuningatar Margaretaan, mikä taas johti Ruotsin valloitukseen ja Kalmarin unionin syntyyn. Bo Joninpojan aikana (1362) Suomi sai oikeuden lähettää edustajansa kuninkaanvaaliin ja tuli siten täysivaltaiseksi osaksi Ruotsia.
Kansainvälisyys
Kansainvälisyys tarkoittaa kansojen tai valtioiden välistä asiaa. Taloudessa kansainvälisyys viittaa erityisesti muunmaalaisiin verrattuna kilpailukelpoiseen, maailman parhaisiin kuuluvaan.
Suvela
Suvela () on asuinalue Espoon keskuksen kaupunginosassa. Suvela on pääosin kerrostaloista muodostuva asuinalue, joka rajoittuu Helsinki–Turku-rantarataan. Tilastoinnissa käytettävään Suvelan pienalueeseen kuuluvat myös Kiltakallion, Sunan ja Saarniraivion alueet. Alueella sijaitsee Suvelan kappeli.
Ensimmäinen maininta Suvelasta on vuodelta 1433, jolloin aluetta kutsuttiin nimellä Soderrike (Södrik). On arveltu, että Suvelan nimi juontaa juurensa sanoista "söder" ja "rike", joista jälkimmäinen olisi merkinnyt taloa tai tilaa. Suvela on rakennettu pääosin Kirstin tilan alueelle, joka oli yksi Södrikin kylän kantatiloista. Tilan alueet myytiin Espoon kauppalalle 1965, ja ensimmäinen kerrostalo Suvelaan valmistui 1970. Suvelan Kirstinharjuun rakennetuista asunnoista 92,5% oli aravarahoitettuja vuokra-asuntoja, mikä lisäsi järjestyshäiriöitä ja heikensi Suvelan mainetta.
Alueella havaittiin vuosituhannen alussa ”valkoisten pako” -ilmiötä. Ilmiöllä tarkoitetaan tilannetta jossa kantaväestö alkaa vältellä asuinaluetta ja muuttaa sieltä pois, kun samaan aikaan maahanmuuttajien osuus alueen väestöstä on kasvanut tarpeeksi suureksi. Vieraskielisten osuus kasvoi Suvelassa vuosina 2000–2009 7,6 prosentista 20,7 prosenttiin. Tuomarila-Suvelan alueella vieraskielisten osuus vuonna 2017 on edelleen jatkanut nousua 29,6 prosenttiin.
Lähiökohennusprojektien myötä Suvelan maine on parantunut. Asukaskyselyiden mukaan Suvelan asukkaat ovat keskimääräistä yhteisöllisempiä, mikä on näkynyt esimerkiksi taloyhtiöiden yhteistyössä kuntokartoituksissa talojen putkiremontteja varten.
Espoon kaupunginvaltuusto hyväksyi syksyllä 2017 suunnitelman purkaa Suvelasta vanhoja 1970-luvun kerrostaloja, joissa on ollut yhteensä 250 vuokra-asuntoa. Tilalle rakennetaan vuodesta 2019 alkaen uusia vuokra-, asumisoikeus-, opiskelija- ja omistusasuntoja yhteensä 450 kappaletta. Monimuotoisemman asunnontuotannon odotetaan vähentävän alueen eriytymistä. Myös Suviniittyyn, Espoon keskuksen ja Suvelan väliin, ollaan rakentamassa asuntoja noin 450 asukkaalle. Suviniityn asuinalueen rakentamisen katsotaan liittävän Suvelan tiiviimmin Espoon keskuksen palveluihin, minkä uskotaan parantavan alueen imagoa ja yhdessä rakennusten saneerausten kanssa nostavan Suvelan asuntojen arvoa.
Mankkaa
Mankkaa () on Tapiolan ja Kauniaisten välimaastossa sijaitseva pientalovaltainen kaupunginosa Espoossa. Sen rajana on pohjoisessa Turunväylä ja lännessä Kehä II. Idässä ja etelässä rajana ovat Mankkaanlaaksontie ja siitä erkaneva Turveradantie. Laajalahden rajalla on laaja viheralue.
Suurin osa Mankkaan rakennuskannasta on valmistunut 1970- ja 1990-lukujen välillä. Asuntokannasta suurin osa on erillisiä pientaloja. Alueella on niin omistus-, asumumisoikeus- kuin vuokratalojakin.
Aluetta halkoo pohjois-eteläsuuntainen Mankkaantie, joka jatkeineen (Koivuviidantie, Vanhan-Mankkaan tie) johtaa Tapiolasta Sinimäentielle lähelle Turunväylän Kauniaisten liittymää. Se oli aikaisemmin varsin vilkasliikenteinen, mutta sen liikenne on huomattavasti vähentynyt vuonna 2000 valmistuneen Kehä II:n ansiosta, joka kulkee samansuuntaisesti alueen länsilaidalla. Toinen aluetta halkova isompi tie on Turunväylän suuntainen Sinimäentie, jonka pohjoispuolella on teollisuusalue- ja toimistokortteleita sekä isoja kauppaliikkeitä.
Mankkaan kautta kulkee useita bussien seutulinjoja Helsinkiin ja Espoon sisäisiä linjoja mm. Tapiolaan ja Leppävaaraan.
Kauppaliikkeiden keskittymä on myös Mankkaantien varrella Mankkaanportissa, jossa sijaitsee muun muassa Espoon ensimmäinen Lidl. Alueella sijaitsee myös K-Supermarket Mankkaa ja sen yhteydestä löytyvät Tokmanni, Musti ja Mirri sekä muita pieniä liikkeitä. Mankkaalla toimi myös ennen posti. Mankkaanportin ostoskeskuksen paikalla sijaitsi vielä 1990-luvulla Espoon linja-autovarikko. Alueella toimii kolme päiväkotia: Taavinkylän lastentalo, Mankkaan päiväkoti ja Seilimäen päiväkoti. Alueella on kaksi alakoulua, Taavinkylän koulu ja Mankkaanpuron koulu, sekä yksi yläkoulu, Mankkaan koulu. Mankkaalla on oma asukaspuisto jonka yhteydessä on Mankkaan makasiini, joka järjestää toimintaa kaiken ikäisille.
Riccardo Patrese
Riccardo Patrese (s. 17. huhtikuuta 1954 Padova, Italia) on italialainen Formula 1 -kuljettaja, joka kilpaili sarjassa vuosina 1977–1993. Patresen ura oli todella pitkä, ja hän oli uransa lopettaessaan ajanut enemmän kilpailuja kuin kukaan muu Formula 1 -sarjassa (257). Patresen ennätyksen rikkoi Rubens Barrichello Turkin Grand Prix’ssä kaudella . Patresen F1-ura on kaikkien aikojen seitsemänneksi pisin. Patresen kahden voiton välinen pituus on F1-historian toiseksi suurin 99 GP:tä.
Patrese esiintyi ensimmäisen kerran Formula 1:n ratissa vuonna 1977, jolloin hän ajoi Shadow-tiimin autoa Monacon Grand Prix’ssä. Vuonna 1978 Patrese oli mukana Italian Grand Prix’ssä sattuneessa onnettomuudessa, jossa sai surmansa ruotsalainen F1-kuljettaja Ronnie Peterson. Vaikkakin Patresea ei virallisesti syytetty onnettomuudesta, monet kuljettajat pitivät häntä vastuussa Petersonin kuolemasta. Videotaltioinnit ovat sittemmin osoittaneet ettei Patrese ollut onnettomuuteen syyllinen.
Hän ajoi viimeisen vuotensa Benettonilla, tallikaverinaan tuleva maailmanmestari Michael Schumacher.
Riccardo Patrese starttasi pitkällä urallaan 256 GP-kilpailuun, joissa hän ajoi 6 voittoa, 8 paalupaikkaa ja 13 kilpailun nopeinta kierrosta. Patresella on toiseksi eniten keskeytyksiä 147 kappaletta.
Strappado
Strappado on kidutusmenetelmä, jossa uhrin kädet sidotaan selän taakse ja häntä riiputetaan ranteistaan tai joskus lievemmässä muodossa olkavarsistaan. Toisinaan uhria pudotellaan köysien varaan, jolloin olkapäät menevät sijoiltaan tai solisluut murtuvat. Strappado on keskiajalla nimetty ja nykyaikanakin harjoitettu kidutusmenetelmä. Pohjois-Vietnam käytti strappadoa vankien kuulusteluun Vietnamin sodassa. Myös natsit käyttivät menetelmää keskitysleireillään toisen maailmansodan aikana.
Strappado voi olla joko pitkäkestoista ja lievää tai erittäin nopeaa ja tuskallista. Kidutusmuoto tunnettiin jo keskiajalla, mutta sitä on käytetty myös nykyajan konflikteissa. Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on 1996 todennut Turkin käyttäneen strappadoa.
Kutittaminen
Kutittaminen on ihmisen ruumiin koskettelua, jonka tarkoituksena on usein saada henkilö tahattomasti nauramaan. Jalkapohjien, vatsan, kainaloiden ja muiden kutittamiselle herkkien alueiden koskettelu sormenpäillä tai höyhenellä voi aluksi tuntua miellyttävältäkin, mutta jatkettuna siitä tulee tuskallista.
Kutittaminen ei tehoa kaikkiin ihmisiin, mutta helposti kutiaville se voi olla todellista kidutusta. Kiinalaiset käyttivät kutittamista vanhan keisarikunnan aikoina yleisesti: uhrin jalanpohjat siveltiin hunajalla tai sokerivedellä, jota vuohet ja lampaat nuolivat. Se aiheutti kovan syyhyn ja usein pahan tulehduksen, sillä karkea kieli rikkoi nahan. Japanilaiset käyttivät pehmeillä harjaksilla varustettuja siveltimiä tiukasti sidottujen naisten kutittamiseen, jolloin nämä joko kestävät kutittamisen liikkumatta tai muuten karkeat köydet hiertävät pahoin.
Huispaus kautta aikojen
Huispaus kautta aikojen () on vuonna 2001 ilmestynyt J. K. Rowlingin kirjoittama kirja, joka kuuluu Harry Potter -kirjasarjaan. Nimiön mukaan teoksen on kirjoittanut ”Rauniolinnu Sipis” (engl. Kennilworthy Whisp), ja suomentajaksi ilmoitetaan ”Kurvaa Aka”.
Kirjassa kerrotaan muun muassa velhomaailman suosituimman urheilulajin huispauksen kehityksen vaiheista nykyiseen muotoonsa sekä esitellään muita muinaisia luutapelejä ja kerrotaan lentävän luudanvarren kehityksestä. Siinä kerrotaan myös huispausjoukkueista ja erilaisista tempuista. Kirjan tuotto meni Comic Relief -järjestön kautta hyväntekeväisyyteen. Suomennoksen painos on myyty loppuun. Suomennoksen uusi, kuvitettu painos ilmestyy 31.7.2017.
Ihmeotukset ja niiden olinpaikat
Ihmeotukset ja niiden olinpaikat () on vuonna 2001 julkaistu J. K. Rowlingin kirjoittama kirja, joka esiintyy myös Harry Potter -kirjasarjassa Tylypahkan oppikirjana kuvitteellisen Lisko Scamanderin (engl. Newt Scamander) kirjoittamana. Kirjassa esitellään 85 taikamaailman olentolajia ja kerrotaan muun muassa, ”mikä on otus”.
Kirjassa on Albus Dumbledoren esipuhe sekä hauskana erikoisuutena Harryn, Hermionen ja Ronin reunamerkintöjä ja kommentteja eri otuksista. Muodoltaan kirja on hakuteos, ja se sisältää aakkosjärjestyksessä artikkeleita eri ihmeotuksista:
Kirskuristaja 
"TM-luokitus: XX"
Tätä sarvekasta, vaaleanvihreää vesihenkeä tavataan järvissä kautta Britannian ja Irlannin. Se syö pikkukaloja ja hyökkäilee niin velhojen kuin jästien kimppuun, mutta vedenväen tiedetään kesyttäneen kirskuristajia. Kirskuristajilla on hyvin pitkät sormet, jotka lujasta puristusvoimastaan huolimatta katkeavat helposti.
Kirjan tuotto lahjoitettiin Comic Relief -hyväntekeväisyysjärjestölle. Kirjan suomensi muutkin Harry Potter -sarjan kirjat kääntänyt Jaana Kapari salanimellä "Kurvaa Aka". Kirjan suomenkielinen painos on loppuunmyyty.
Englannin kielellä julkaistiin vuonna 2017 laajennettu laitos, jossa esitellään kuusi uutta hirviötä.
Vuoden 2013 lopulla kerrottiin Rowlingin käsikirjoittavan teoksen pohjalta spin-off-elokuvan, joka sijoittuu aikaan 70 vuotta ennen "Harry Potter" -kirjoja. Päähenkilönä on Lisko Scamander ja tapahtumapaikkana New York. Elokuva on ensimmäinen viidestä suunnitellusta elokuvasta. Eddie Redmayne valittiin päähenkilö Scamanderin rooliin kesäkuussa 2015. David Heyman, "Harry Potter" -elokuvien tuottaja, työskentelee tuottajana elokuvasarjassa. Neljän viimeisen "Harry Potter" -elokuvan ohjaaja, David Yates, ohjaa ensimmäisen elokuvan. "Ihmeotukset ja niiden olinpaikat" sai ensi-iltansa 18. marraskuuta 2016, ja elokuvan Suomen-ensi-ilta oli 23. marraskuuta 2016. Sarjan toinen elokuva, "", sai ensi-iltansa 16. marraskuuta 2018 ja se sijoittuu Britanniaan ja Pariisiin.
Kustaa
Kustaa on suomalainen miehen etunimi, muunnelma ruotsinkielisistä "Gustav"-nimestä. Nimi Gustav on ollut kahdeksalla Ruotsin kuninkaalla, mukaan luettuna kaksi, joilla se on jälkimmäisenä nimenä. Suomessa heistä käytetään nimeä Kustaa. Samaa alkuperää ovat myös nimet Kyösti ja Kustavi.
Suomessa nimi oli 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa varsin yleinen, mutta on myöhemmin harvinaistunut. 1800-luvun lopulta vuoden 2009 loppuun mennessä nimi oli annettu 18 505 miehelle ja noin 15 naiselle.
Kustaan (Gustavin) nimipäivä on 1600-luvulta saakka ollut 6. kesäkuuta, Kustaa Vaasan kruunajaisten vuosipäivänä, joka nykyään on myös Ruotsin kansallispäivä. Lisäksi almanakassa on Kustaa Aadolfin päivä Kustaa II Aadolfin kuolinpäivänä 6. marraskuuta.
Paitsi kuninkaista, käytetään suomenkielisessä kirjallisuudessa vanhastaan nimeä Kustaa myös seuraavista historiallisista henkilöistä, joiden oikea etunimi on ollut Gustaf:
Kyösti
Kyösti on suomalainen miehen etunimi. Se on skandinaavisen Gustaf-nimen suomalainen muoto. Kesäkuun alkuun 2015 mennessä Kyöstejä on merkitty Suomen väestörekistereihin 6739. Viime aikoina Kyösti ei ole ollut kovin suosittu nimi: 2010-luvulla kesäkuun alkuun 2015 mennessä nimi on annettu vain 70 pojalle. Anne Saarikallen ja Johanna Suomalaisen mukaan nimen epäsuosio saattaa selittyä sillä, että nimi on äänneasultaan etunimeksi hieman erikoinen ensimmäisen tavunsa diftongin yö osalta.
Kyöstin nimipäivä on samoin kuin Kustaan 6. kesäkuuta.
Kyösti on suomalainen muoto nimestä Gustav.
Maho Neitsyt
Maho Neitsyt on punk-yhtye Kaakkois-Suomesta, jonka jäsenet olivat alun perin Kuusankoskelta, perustajajäsen Pexi Kouvolasta. Pitkäaikainen basisti Örkky löytyi Vantaan Koivukylästä.
Mahon Neitsyen solisti on Pexi. Lisäksi Mahossa Neitsyessä ovat soittaneet muun muassa Arska ja Örkky. Mahon Neitsyen tunnettuja kappaleita ovat muun muassa "Ne ei myyneet mulle viinaa", "Mikä mun päässä nykii?", "Punk, punk, punk", "Ydinaseeton hautausmaa" ja "Aku Ankka raskaana".
Bändin nimi syntyi, kun Pexi lähetti Hilse-lehden lukijakyselyyn suomalaisista paikallisista punkbändeistä vastaukseksi bändinsä (jota silloin ei ollut vielä olemassa) nimen olevan "mahd. Neitsyt" (mahdollisesti Neitsyt). Hilse-lehden toimitus luki vastauksen väärin, ja nimeksi tuli Maho Neitsyt.
Vaasalainen punk-orkesteri Klamydia teki vuonna 2007 kunniaa Maholle Neitsyelle julkaisemalla kaksi omaa versiotaan "Punk punk punk"-kappaleesta. "Ne jää jotka jää" -ep:llä kappaleen laulaa bändin solisti Vesku ja "Klamydia"-pitkäsoitolla rumpali Riku. Itäsuomalainen Murskahumppa versioi Maho Neitsyt -biisin "Mikä mun päässä nykii" albumilleen "Murskapunkkia" vuonna 2009. Erinäisten suomalaisbändien muusikoista koottu Kiukku levytti "Ne ei myyneet mulle viinaa" vuonna 2013. Kotiteollisuus teki version samasta kappaleesta 2014 covereista koostuvalle albumille "Sotakoira 3".
"Siinä bändin taustaa kelatessamme ARSKA kiteytti paljon yhteen lauseeseen: Alkoholi on ollut aika tärkeä tekijä yhtyeen historiassa." Rumba-lehden haastattelu vuonna 1985.
Näiden EP julkaisujen lisäksi Maho Neitsyt on esiintynyt lukuisilla punk-kokoelmilla.
Kielo (nimi)
Kielo on suomalainen naisen etunimi. Vuoden 2009 loppuun mennessä Kielo on annettu nimeksi 794 henkilölle, joista kuusi on miehiä. Nimi tulee kasvista, Suomen kansalliskukaksikin valitusta valkokelloisesta kielosta ("Convallaria majalis"), joka kukkii Kielon nimipäivän (14. kesäkuuta) aikoihin noin viikon verran.
Kielo on myös ollut yksi suosituimmista lehmän nimistä.
Lama (yhtye)
Lama on punk rock -yhtye, joka perustettiin Helsingin Puotilassa vuonna 1977 ja toimi aktiivisesti aina vuoteen 1983. Alkuperäisessä kokoonpanossa soittivat Jari ”Epe” Kronholm, Timo ”Eno” Eno, Timo ”Charlie” Peräniitty ja Jarkko ”Jere” Hämäläinen. Jere Hämäläisen korvasi kuitenkin pian Jusa Ranta. Loppuvaiheessa mukana oli myös Rane Raitsikka. Yhtyeen harjoitustilat olivat Helsingin Lepakossa. Laman levyt 1980-luvulla julkaisi Johanna-yhtiö.
Lama ehti julkaista 1980-luvulla neljä seitsemäntuumaista levyä ja kaksi pitkäsoittoa, joista jälkimmäinen, "Ja mikään ei muuttunut" vuodelta 1983, oli kokoelma ensimmäisestä neljästä EP:stä ja singlestä. Laman tunnetuin kappale on vuonna 1980 singlenäkin julkaistu ”Totuus löytyy kaurapuurosta”. Kappale päätyi erään kaurahiutalemerkin televisiomainokseen, mutta mainoksessa biisin esittää joku muu kuin Lama.
Vuonna 2005 Laman alkuperäiset jäsenet kokosivat yhtyeen uudestaan ja tekivät muutamia keikkoja muun muassa Helsingin Tavastialla, Seinäjoen Provinssirockissa, Tampereen Tulliklubilla ja Puntala-rockissa.
Vuonna 2011 heinäkuussa Lama esiintyi Ruisrockissa. Aikaisemmin kyseisenä vuonna Lama teki kiertueen, jonka viimeinen konsertti oli Tavastialla toukokuun lopussa. Maaliskuussa 2013 yhtye julkaisi neljän kappaleen "Apuri-EP:n" Huhtikuussa 2013 Lama teki neljä keikkaa Brasiliassa.
Yritysten sulautuminen
Yritysten sulautuminen (yritysten fuusioituminen, fuusio) tarkoittaa yritysjärjestelyä, jossa osia vähintään kahdesta yrityksestä yhdistetään yhdeksi yritykseksi joko omistuspohjaltaan (tytäryritys) tai organisaatioltaan. "Absorptiofuusiossa" toinen yhtiö sulautuu vastaanottavaan yhtiöön, "tytäryhtiöfuusiossa" vastaanottava yhtiö tulee omistamaan kaikki sulautuvan yhtiön osakkeet, ja "kombinaatiofuusiossa" sulautuvat yritykset lakkautetaan ja muodostetaan uusi yhtiö. Sulautumisen lähtökohta on useimmiten parantaa yrityksen edellytyksiä toimia taloudellisemmin tai hajauttaa omistajien sijoitusriskiä.
Fuusion tuloksena ja tavoitteina on usein liikevaihdon kasvu, markkinaosuuden kasvattaminen, toiminnan tehostaminen esimerkiksi skaalaetujen kautta. Usein puhutaan myös "synergiaeduista", joilla viitataan esimerkiksi siihen, että fuusiossa voidaan karsia päällekkäisiä toimintoja esimerkiksi hallinnossa (yhdistetään markkinointiosastot, ja seurauksena voidaan vähentää työntekijöitä ja saavuttaa säästöjä). Yhdistymisestä voi seurata myös dynaamisia synergioita, jotka tähtäävät esimerkiksi aikaisempaa suurempaan kasvuun.
Yritysfuusiot saattavat vähentää kilpailua joko tietyllä hyödykemarkkinalla tai maantieteellisellä markkinalla. Koska kilpailulainsäädäntö kieltää fuusiot, joiden voidaan olettaa johtavan taloudellisen tehokkuuden vähentymiseen (eli hintojen nousuun), kilpailuviranomaiset voivat estää tällaisen fuusioiden toteuttamisen.
Latokaski
Latokaski () on Espoon kaupunginosa. Se sijaitsee Suomenojalta Espoon keskukseen kulkevan Finnoontien länsipuolella ja itä-länsisuuntaisen Espoon keskuspuiston eteläpuolella. Latokaski kuuluu Espoonlahden suuralueeseen. Espoonlahtea lähempänä on kuitenkin Espoon keskus, johon on matkaa muutamia kilometrejä. Latokaskessä sijaitsee Espoon radio- ja televisioasema, johon yleisradiolupaehdoissa viitataan Espoona ja koordinaattipaikkana, mutta jossain markkinointiviestinnässä Helsinkinä.
Latokaski on pientaloaluetta omakoti- ja rivitaloineen. Alueen asukasluku on noin viisi tuhatta (2007). Alueen palveluita ovat ruokakaupat, ravintolat, parturi-kampaamot ja kukkakauppa. Latokaskessa on kaksi koulua, Latokasken ja Kantokasken ala-asteet, sekä useita päiväkoteja. Peruskoulun yläaste on runsaan kilometrin päässä Nöykkiössä ja lukiot Espoonlahdessa ja Espoon keskuksessa. Aluenimistö on kaskiviljelyaiheista.
Espoon radio- ja televisioasema sijaitsee Latokaskesta länteen Tillinmäessä Harmaakalliolla. Maston korkeus maanpinnasta on 326 metriä ja se on Suomen kolmanneksi korkein rakennelma Hollolan Tiirismaan ja Haapaveden radio-ja televisiomaston jälkeen.
Latokasken välittömässä läheisyydessä on Espoon keskuspuisto, jonka ulkoilureittejä pitkin voi kävellä Nuuksion kansallispuistoon. Talvisin latujen lisäksi alueella on muutama luistinrata koulujen lähistöllä.
Alueella sijaitsevan läpikulkukadun, Lehtikaskentien, kautta ajaminen on ollut sallittua vain joukkoliikenteelle. Kyseinen katu yhdistää Latokasken osa-alueen, Kantokasken, muuhun kyläyhteisöön kulkien yleiskaavaan merkityn viheralueen läpi. Koska yksityisautoilla kuitenkin usein ajettiin katua pitkin, vaativat asukkaat ja Lehtikaskentien varrella oleva päiväkoti 1990-luvun alkupuolella muutosta asiaan. Espoon kaupunki suunnitteli ja asensi Lehtikaskentielle bussiportin. Portti oli sellainen, että bussit työnsivät puskurillaan sen auki, jonka jälkeen se painui takaisin kiinni-asentoon. Samalla katua kavennettiin niin, että vain yksi auto mahtuu kulkemaan sitä pitkin, suuntaan tai toiseen. Bussiportti esti tehokkaasti yksityisautoilijoita ajamasta. Muualla Latokaskessa asuvat asukkaat huomasivat kuinka vaikeata on kiertää pari kilometriä pitkä lenkki Nöykkiöntien kautta, ja vaativat kaupungilta portin poistamista. Riita läpiajosta ja portin asentaminen aiheuttivat lukuisia häiriöitä – toisaalta portti rikottiin tai lukittiin useasti ja toisaalta läpiajoa vaikeutettiin jopa kiviesteillä ja naruilla. Vastaavanlainen bussiportti oli samoihin aikoihin Helsingin Tapaninkylän vaiheilla. Parin vuoden kokeilun jälkeen portti poistettiin.
Lehtikasken leikkipuistoa vastapäätä Lehtikaskentien pohjoispuolella olevassa metsässä sijaitsee pronssi-rautakaudella rakennettu röykkiöhauta, ts. hiidenkiuas.
542 (Soukka - Jorvi) koukkaa Latokasken kautta
Tietoliikenteeseen liittyen on Latokaskessa useita yleisradiolähettimiä, joihin saatetaan viitata nimellä "Helsinki" taajuustaulukoissa.
Latokasken postinumerolla 02340 laskettu mediaanitulo oli vuonna 2009 Suomen 22. korkein.
Ruusujen sota
Ruusujen sota tai ruusujen sodat () on yhteisnimitys Lancasterin ja Yorkin sukujen välillä vuosina 1455–1485 käydyille monimutkaisille taisteluille Englannin kruunusta. Kaikkiaan sukujen kesken oli 18 sotilaallista yhteenottoa. Molemmat suvut olivat Plantagenetin suvun haaroja, joiden juuret ulottuivat Edvard III:een. Ruusujen sotaa edelsi satavuotinen sota, jonka päättyessä vuonna 1453 Englannin parlamentti oli poliittisesti heikko ja maan hallinto epäjärjestyksessä.
Nimitys ”ruusujen sota” on keksitty jälkikäteen, ja se tulee sukujen tunnusmerkeistä: Lancasterin punaisesta ja Yorkin valkoisesta ruususta. Lancaster-sukua kannatettiin pääosin maan pohjois- ja länsiosissa, kun taas York-suvun kannatus oli suurinta etelässä ja idässä. Ruusujen sota ei kuitenkaan juuri koskettanut väestön valtaosaa, vaan oli aateliston sisäistä valtakamppailua. Ruusujen sota oli tärkeimpiä tekijöitä aateliston vallan heikentymisessä, sillä ylhäisaatelisia kuoli taisteluissa suuret määrät. Jotkut aatelissuvut jopa sammuivat kokonaan. Se vahvisti Tudor-suvun asemaa ja keskusvaltaa. Tudor-suku yhdisti kilpailevat suvut, sillä Henrik VII polveutui äitinsä kautta Juhana Gentistä eli ensimmäisestä Lancasterin herttuasta. Tätä Beaufortin sukuhaaraa pidettiin kyseenalaisena valtaistuimelle, joten Henrik VII nai Yorkin Elisabetin ja varmisti näin jälkeläistensä olevan oikeutettuja valtaistuimelle. Punavalkoinen Tudorin ruusu symboloi Henrikin ja Elisabetin liittoa sekä ruusujen sodan loppumista.
Alla on yksinkertaistettu sukupuu Lancaster- ja York-suvuista.
Anni
Anni on suomalainen naisen etunimi, joka on muunnelma nimestä Anna. Annin nimipäivää vietetään 9. joulukuuta yhdessä Annan, Annen, Anun, Annelin, Annikin, Annikan ja Annukan kanssa. Suomenkieliseen almanakkaan Anni on otettu 1950 ja ruotsinkieliseen 1989. Suomessa Anni-nimisiä on vuoden 2016 joulukuuhun mennessä rekisteröity 28 863.
Anne
Anne on monissa maissa yleinen naisen etunimi. Anne on varsinkin Saksassa, Ranskassa ja Englannissa suosittu muunnelma nimestä Hannah, joka tarkoittaa hepreaksi armoa tai suosiota. Anne voi myös olla lyhenne "arn"-alkuisista nimistä. "Arn" merkitsee saksaksi kotkaa.
Vuoden 2009 loppuun mennessä nimi Anne oli Suomessa Väestörekisterikeskuksen tietojen mukaan annettu 38 767 naiselle ja noin 20 miehelle. Suomessa nimen suosio kasvoi selvästi 1950-luvulla. Nimistöntutkija Eero Kiviniemi on arvellut, että tämä ei johtunut Yhdistyneen kuningaskunnan prinsessan Annen syntymästä vuonna 1950 vaan siitä, että Suomessa suosituimpiin naisten etunimiin on jatkuvasti kuulunut jokin Anna-nimen variantti ja tämän johdosta nimelle Anne oli tilausta, kun Annan venäläisvaikutteinen muunnos Anja sekä Kalevalasta peräisin oleva mutta joskus Annan muunnokseksi mielletty nimi Aino olivat selvästi menettäneet suosiotaan 1950-luvulle tultaessa. Yli puolet Suomen Anne-nimisistä henkilöistä on syntynyt 1960- ja 1970-luvuilla. Vuosisadan lopulla Anne-nimen suosio laski Suomessa huomattavasti, ja 2000-luvulla 12. tammikuuta 2015 mennessä Anneja on Suomessa nimetty vasta 517.
Suomessa Anne otettiin suomenkieliseen almanakkaan vuonna 1973 ja ruotsinkieliseen almanakkaan 1989. Annen nimipäivä on suomalaisessa almanakassa 9. joulukuuta yhdessä Annan, Annin, Anun, Annelin, Annikin, Annikan ja Annukan kanssa.
Tapani Hietaniemi
Tapani Antti Olavi Hietaniemi (23. maaliskuuta 1958 Mikkeli – 3. lokakuuta 2009 Helsinki) oli filosofian tohtori ja Helsingin yliopiston sivilisaatiohistorian dosentti. Hietaniemi luennoi Suomessa ja Virossa sekä suomensi kirjoja ja artikkeleita kaikkiaan seitsemästä kielestä. Hän oli myös Vihreän liiton vaikuttaja.
Hietaniemi oli Tutkijaliiton "Tiede & edistys" -lehden toimittajana vuosina 1983–1997 ja Vihreän Sivistys- ja Opintokeskuksen "Viridis"-verkkolehden päätoimittajana 1998–1999 ja 2001. Hietaniemi väitteli tohtoriksi vuonna 1998 teoksellaan "Max Weber ja Euroopan erityistie: Vertailevia sivilisaatiohistoriallisia tutkielmia". Hietaniemi suomensi ja toimitti suomeksi Weberin teksteistä julkaistut kokoomateokset "Maailmanuskonnot ja moderni länsimainen rationaalisuus: kirjoituksia uskonnonsosiologiasta" (1989) ja "Tiede ja politiikka: Kutsumus ja ammatti" (2009, yhdessä Risto Hannulan kanssa) sekä teoksen "Pörssi" (1990).
Hietaniemi toimi muun muassa Vihreän liiton periaateohjelmatyöryhmän puheenjohtajana 1997–1998 ja vuosina 1995–2003 puoluevaltuuskunnan jäsenenä ja varajäsenenä sekä puoluehallituksen varajäsenenä. Hietaniemi kuului Osmo Soininvaaran taustatukijoihin ja toimi muun muassa tämän eduskunta-avustajana 1990-luvulla. Vuonna 2009 hän oli perustamassa Vihreää miesliikettä.
Osmo Soininvaaran mukaan Hietaniemi tunnettiin aktiivisena keskustelijana ja erityisesti yhteiskuntatieteiden ja historian osalta laajasti sivistyneenä. Hän luonnehti edesmennyttä Hietaniemeä tinkimättömäksi järjen ja totuudenpuhumisen edustajaksi, joka vastusti kaikkea huuhaana pitämäänsä. Hietaniemi vaikutti myös Vapaa-ajattelijain liitossa. Häneltä jäi kesken teoksen "Ateismi" suomennos..
Karviainen
Karviainen ("Ribes uva-crispa") on herukoiden sukuun kuuluva marjapensas, jonka alkuperäinen esiintymisalue on Euroopassa ja Aasian länsiosissa. Pohjoismaissa karviaista tavataan viljelyjäänteenä ja viljelykarkulaisena. Karviainen on vakinainen uustulokas Suomen, Ruotsin ja Norjan keskiosiin asti ja satunnainen pohjoisempanakin. Karviaislajikkeita on kelta-, puna-, ja vihreämarjaisia, joiden maku on erilainen. Amerikassa ja Aasiassa on lukuisia muita karviaislajeja, joiden marjoja alkuasukkaat ovat syöneet mutta joita ei yleensä viljellä.
Kellertävä karviainen on maultaan makeahko, vihreä ja punertava karviainen ovat maultaan happamia. Ne ovat kuitenkin varsin meheviä ja pehmeänmakuisia marjoja. Niistä saadaan hyvin säilyviä hilloja, hyydykkeitä ja marmeladeja. Karviaispensaat tarvitsevat runsasmultaisen maan. Kasvupaikan tulee olla myös valoisa, ilmava ja avoin, jotta härmän vaara jäisi vähäiseksi. Hyvin tavallisesti karviaismarja saa kasvaa pensaana, mutta se voidaan leikata myös puun muotoon..
Vanhin kirjallinen tieto karviaismarjasta Englannissa on hedelmäkauppiaan lasku vuodelta 1276, jolloin Edvard I:n hoviin ostettiin karviaispensaan taimia Ranskasta. Marja onkin ollut suositumpi Englannissa ja Skotlannissa kuin Ranskassa. Ranskalaisillahan ei ole ollut marjalle edes vakiintunutta nimeä. Keskiajalta 1900-luvun alkuun asti marja oli erittäin suosittu Euroopassa ja varsinkin Englannissa. Kehiteltiin eri lajikkeita, joista toiset sopivat paremmin keitettäväksi ja toiset oli jalostettu syötäväksi kypsentämättömänä jälkiruuissa.
Vuonna 1905 tuotiin Amerikasta erehdyksessä karviaishärmä-niminen sienitauti, joka tappoi koko karviaissadon Euroopasta. Tauti voitettiin risteyttämällä eurooppalainen karviainen amerikkalaisten, härmänkestävien lajien kesken. Tarkkaan ottaen nykykarviainen ei siis ole sama alkuperäinen eurooppalainen, mutta ero lienee varsin pieni. Innostus marjaan kuitenkin laantui tämän onnettomuuden myötä, eikä se ole koskaan palautunut ennalleen.
"Ribes" Uva-crispa-ryhmä
Sivilisaatiohistoria
Sivilisaatiohistoria on uusi tieteenala, joka liikkuu aatehistorian, historianfilosofian, sosiaalihistorian ja historiallisen sosiologian alueilla.
Yksi sivilisaatiotutkimuksen uranuurtajista oli Max Weber.
Ahjo
Ahjo on tulisija, jota käytetään yhteisenä työskentely- ja lämmitystilana metalleja muokattaessa ja sulatettaessa.
Ahjon polttoaineena käytetään tavallisimmin puuhiiltä tai kivihiilestä kuivatislattua koksia. Vielä 1800-luvun puoleenväliin asti suurin osa raudasta valmistettiin puuhiilellä. Metsien ehtymisen vuoksi oli siirryttävä käyttämään kivihiiltä, joka aiheutti monenlaisia ongelmia sisältämiensä epäpuhtauksien vuoksi. Koksilla saavutettiin jonkin verran suurempi lämpötila, jolloin vieraiden metallien oksidit hapettuivat tehokkaammin.
Hiilten palamista tehostetaan yleensä puhaltamalla niihin ilmaa. Perinteisesti sepät ovat käyttäneet ilman puhaltamiseen palkeita, mutta nykyaikana tarkoitukseen soveltuu myös sähköinen puhallin esim. puhaltava pölynimuri.
Ahjon polttoaineena voidaan käyttää myös kaasua, mikä sopii taontaan yhtä hyvin kuin perinteisempi hiili. Kaasua käytettäessä ei metallin pintakerroksiin kuitenkaan saada hiiltä perinteisen menetelmän tavoin, jolla raudan tapauksessa on metallin ominaisuuksia parantava vaikutus.
Nampula (kaupunki)
Nampula on kaupunki Mosambikissa. Se sijaitsee valtion pohjoisosassa ja on Nampulan maakunnan pääkaupunki.
Vuonna 2007 Nampulassa oli noin 478 000 asukasta. Se on Mosambikin kuudenneksi suurin kaupunki. 
Kaupungin asukkaista suurin osa on makua-kansan jäseniä.