hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Black Water
Black Water on David Nerlichin ja Andrew Trauckin ohjaama vuonna 2007 valmistunut kauhuelokuva. Sen maailman ensi-ilta oli London FrightFest Film Festivalin avajaisissa 23. elokuuta 2007.
Elokuvassa Lee (Maeve Dermody), Grace (Diana Glenn) ja Adam (Andy Rodoreda) lähtevät kalastamaan Australian soille oppaansa Jimin (Ben Oxenbould) kanssa. He kohtaavat krokotiilin, joka ei anna heidän selvitä hengissä.
Kun Lee, Grace ja Adam pääsevät oppaansa kanssa veneellä syrjemmälle suolle on heidän painajaisensa jo alkanut. Krokotiili hyökkää veneeseen ja sen seurauksena vene kaatuu ja opas Jim kuolee. Krokotiili vie hänet omaan ”piilopaikkaansa” ja jatkaa muiden metsästystä. Kolmikko odottaa tunteja puussa ja yrittää ensiksi päästä puiden avulla rantaan, mutta tämä ei onnistu.
Adam aikoo mennä veneen luo ja kääntää sen. Hän onnistuu kääntämään veneen, mutta krokotiili hyökkää ja hänkin kuolee. Leen ja Gracen ollessa puussa hyökkäyksen aikana vene karkaa. Grace yrittää kepin avulla saada veneen köyden, jotta sen voisi vetää puun viereen. Krokotiili yrittää hyökätä hänenkin kimppuunsa, mutta Lee huomaa sen ajoissa ja ehtii varoittaa sisartaan.
Seuraavan yön aikana nousee myrsky ja he kuulevat kun krokotiili syö Adamia, jonka ruumiin krokotiili jätti heidän lähelleen. Seuraavana päivänä Lee ja Grace päättävät lähteä puusta hakemaan venettä, joka on palannut, mutta väärän puun luokse. Sen seurauksena he joutuvat menemään veteen ja hetken kuluttua krokotiili tulee heidän eteensä pää veden pinnalla. Lee pääsee karkuun, mutta Grace joutuu krokotiilin puremaksi. Lee hakee Gracen, eikä kumpikaan kuole. He palaavat puuhun. Gracen jalka on pahasti purtu, eikä hän pysty liikkumaan.
Lee päättää hakea veneen, kun ei näe krokotiilia enää. Hän pääsee veneeseen, mutta krokotiili hyökkää veneeseen ja Lee lähtee karkuun. Tämä ei onnistu, vaan krokotiili puree häntä kylkeen ja Lee menee tajuttomaksi. Myöhemmin Lee herää pienellä kummulla suon keskellä, eikä krokotiilia näy. Lee huomaa, että kuollut Jim on hänen vieressään. Jimillä on ase, jonka hän oli joutunut ottamaan erityistoimenpiteen takia. Lee saa aseen haltuunsa ja ampuu krokotiilia, kun ase on sen suussa. Krokotiili kuolee ja Lee pääsee pois. Kun Lee saapuu Gracen luokse, on tämä jo kuollut verenhukkaan. Lee lähtee veneellä ottaen siskonsa ruumiin mukaan ja elokuva päättyy.
Anna-Leena Siikala
Arja Anna-Leena Siikala (ent. Kuusi, o.s. Aarnisalo; 1. tammikuuta 1943 Helsinki – 27. helmikuuta 2016 Espoo) oli suomalainen Helsingin yliopiston folkloristiikan professori emerita, jonka erikoisaloja olivat kansanusko, mytologia ja šamanismi sekä suullinen kerronta ja traditioprosessit.
Anna-Leena Siikala valmistui Helsingin yliopistosta filosofian maisteriksi vuonna 1968, lisensiaatiksi vuonna 1970 ja väitteli tohtoriksi vuonna 1978. Hän toimi Helsingin yliopiston folkloristiikan professorina vuodet 1995–2007; lisäksi Siikala on hoitanut professuureja Turussa, Joensuussa ja hetken aikaa myös Hampurissa. Siikala teki kenttätöitä Suomessa, Venäjän suomalais-ugrilaisten kansojen, udmurttien, komien ja Siperian hantien, keskuudessa sekä Polynesiassa Cookinsaarilla.
Hänellä oli tieteellinen pätevyys folkloristiikan lisäksi myös kulttuuriantropologiassa ja uskontotieteessä.
Siikalan tärkeimpiin tutkimusprojekteihin kuuluvat "Myth, history, society: Ethnic/National Traditions in the Age of Globalization" (1999–2004) ja "The Other Russia. Cultural Multiplicity in the Making" (2004–2007). Yhdessä Mihály Hoppálin ja Vladimir Napolskin kanssa hän johti suomalais-ugrilaisten kansojen mytologioita käsittelevän teossarjan "Encyclopaedia of Uralic Mythologies" toimitustyötä.
Siikala valittiin vuonna 2009 tieteen akateemikoksi.
Anna-Leena Siikala tuotti urallaan yli 230 julkaisua. Siikalan teos "Suomalainen šamanismi" (1992) esittelee monipuolisesti suomalaista šamanismia ja sen takana olevaa ajatusmaailmaa. "Itämerensuomalaisten mytologia (2012)" perustuu Siikalan aiempiin julkaisuihin ja elämäntyöhön suomalais-ugrilaisten kansojen parissa, ja se on ensimmäinen laaja Suomen ja lähialueiden mytologian yleisesitys 1960-luvun jälkeen. Teos voitti Vuoden tiedekirja -palkinnon 2013.
Horst-Dieter Höttges
Horst-Dieter Höttges (s. 10. syyskuuta 1943, Mönchengladbach) on saksalainen jalkapalloilija. Puolustajana pelannut Höttges saavutti maailmanmestaruuden Länsi-Saksan riveissä 1974 ja Euroopan mestaruuden kaksi vuotta aikaisemmin. Horst-Dieter Höttges pelasi 66 maaottelua, joissa teki yhden maalin.
Höttges liittyi Borussia Mönchengladbachin vahvuuteen 17-vuotiaana. Sitä ennen hän edusti Rheydter SV:a, johon oli siirtynyt ensimmäisestä seurastaan "Blau-Weiß Bahlista". Ennen Bundesliigan kautta 1964-1965 hän teki sopimuksen Werder Bremenin kanssa ja voitti heti maansa mestaruuden Willi Multhaupin valmennuksessa.
Menestyskausi avasi Höttgesile myös Helmut Schönin valmentaman Länsi-Saksan maajoukkueen ovet 1965. 1960-luvun puolivälissä vakiintui myös hänen lisänimensä "Eisenfuß" ("rautajalka").
Porl Thompson
Pearl Thompson (synt. Paul Stephen Thompson) (8. marraskuuta 1957 Wimbledon, Englanti) on englantilainen kitaristi, joka tunnetaan parhaiten työstään The Curessa.
Paperilaadut
Paperilaadut muodostavat useita alaryhmiä. Tärkein paperilaatuja erottava tekijä on se, onko paperi valmistettu mekaanisesta massasta, kuten hiokkeesta, hierteestä, kuumahierteestä, kemihierteestä, vai selluloosasta, jolloin siinä on vain osaksi puun väliainetta ligniiniä tai ligniiniä ei ole lainkaan, jolloin kysymys on "puuvapaasta (engl. wood free)" paperista eli hienopaperista.
Helmiäinen
Helmiäinen on eräiden nilviäisten kuoren sisäpinnan muodostavaa vahvaa, kiiltelevää ainetta. Helmet kehittyvät helmiäispinnalla.
Helmiäinen muodostuu pienistä kuusikulmaisista aragoniittilevyistä, jotka ovat puolisen mikrometriä paksuja ja 10–20 µm leveitä. Niiden välissä on kerroksittain joustavaa orgaanista ainetta: kitiiniä, silkinkaltaisia proteiineja tai vastaavia aineita. Tämä orgaanisen ja epäorgaanisen aineen sekoiterakenne tekee helmiäisestä joustavaa ja kestävää. Aragoniittilevyjen paksuus on lähellä näkyvän valon aallonpituutta, ja se luo helmiäisen pintaan interferenssikuvioita.
Herbert Wimmer
Herbert "Hacki" Wimmer (s. 9. marraskuuta 1944) on saksalainen jalkapalloilija. Hän saavutti viisi kansallista mestaruutta sekä kaksi UEFA Cupia seurajoukkueensa Borussia Mönchengladbachin mukana. Hän voitti maailmanmestaruuden 1974 ja Euroopan-mestaruuden 1972 Saksan liittotasavallan joukkueessa.
Hän aloitti hyökkääjänä, mutta Mönchengladbachissa hänen roolikseen vakiintui varmistaa joukkueen pelintekijätähden Günter Netzerin selusta. Wimmerin fyysinen kestävyys toi hänelle lempinimen "rautakeuhko", kun hän ei koskaan näyttänyt uupuvan keskikentän uurastuksesta huolimatta. Vuosien 1966 ja 1978 välillä hän pelasi 366 Bundesliiga-ottelua Borussia Mönchengladbachissa ja teki niissä 52 maalia.
Vuosien 1968 ja 1976 välillä Wimmer edusti Länsi-Saksan maajoukkuetta 36 kertaa; maalintekoon hän ylsi neljästi. Länsi-Saksan riveissä hän saavutti Euroopan mestaruuden 1972. Hän teki toisen maalin lukemiin 3–0 päättyneessä finaalissa Neuvostoliittoa vastaan. MM-kotikisoissa 1974 Wimmer mahtui kokoonpanoon kahdessa ottelussa.
Günter Netzer
Günter Theodor Netzer (s. 14. syyskuuta 1944 Mönchengladbach, Saksa) on saksalainen entinen jalkapalloilija, nykyinen viestintäyrittäjä ja televisiokommentaattori. Keskikentällä pelintekijänä pelannut Netzer tunnettiin erityisesti erinomaisista syötöistään.
Netzer pelasi 1. FC Mönchengladbachissa kahdeksanvuotiaasta ennen kuin vaihtoi paikalliskilpailija Borussia Mönchengladbachiin yhdeksäntoistavuotiaana vuonna 1963. Hänestä tuli Bundesliiga-ammattilainen kaudella 1965–1966. Samalla kaudella hän esiintyi ensi kertaa Länsi-Saksan maajoukkueessa. Borussia Mönchengladbachin kanssa hän saavutti vuosina 1970 ja 1971 peräkkäiset liigamestaruudet sekä vuonna 1973 Saksan cupin, jonka loppuottelussa Kölniä vastaan hän teki voittomaalin jatkoajalla. Netzer edusti seuraa vuoteen 1973 asti, ja teki pelaamassaan 230 liigaottelussa 82 maalia. Hänet valittiin Saksan vuoden jalkapalloilijaksi vuosina 1972 ja 1973.
Kun espanjalaisseura Barcelona teki sopimuksen alankomaalaisen Johan Cruijffin kanssa vuonna 1973, vastasi sen kilpailija Real Madrid hankkimalla Netzerin riveihinsä. Vuoden päästä joukkueeseen liittyi myös Netzerin maanmies Paul Breitner ja vuosikymmenen loppupuolella vielä Uli Stielike. Netzer pelasi Madridissa kolmen kauden ajan, ja oli mukana voittamassa kahta liigamestaruutta vuosina 1975 ja 1976 sekä kahta Espanjan cupia vuosina 1974 ja 1975. Ennen pelaajauransa päättämistä Netzer pelasi vielä sveitsiläisessä Grasshoppersissa.
Saksan liittotasavallan maajoukkueessa Netzer pelasi 37 ottelua ja teki 6 maalia vuosina 1965–1975. Hän oli suuressa roolissa maansa mestaruuteen päättyneissä vuoden 1972 EM-kilpailuissa. Netzer oli Franz Beckenbauerin ja Gerd Müllerin ohella turnauksen kirkkaimpia tähtiä. Hän kuului joukkueen kokoonpanoon myös voittoisissa vuoden 1974 MM-kilpailuissa, mutta pelasi vain noin 20 minuuttia alkulohkon ottelussa DDR:ää vastaan, sillä hänen ei katsottu sopivan yhteen toisen keskikentän hahmon Wolfgang Overathin kanssa.
Päätettyään pelaajauransa Netzer aloitti vuonna 1978 hampurilaisseura HSV:n managerina. Hän palkkasi valmentajaksi ensin Branko Zebecin ja sitten Ernst Happelin, ja uudisti joukkueen täysin. Hän toimi tehtävässä kahdeksan menestyksekästä vuotta, jonka aikana HSV voitti Bundesliigan mestaruuden kolmesti vuosina 1979, 1982 ja 1983 sekä Euroopan cupin vuonna 1983.
Nykyään Netzer toimii Infront Sports & Media -urheilumarkkinointiyrityksen johtokunnassa. Hän on työskennellyt myös toimittajana ja jalkapalloasiantuntijana televisiossa. Netzer ja hänen selostuskumppaninsa Gerhard Delling palkittiin Adolf Grimme -palkinnolla vuonna 2000 työstään ARD:llä.
Minskin alue
Minskin alue (, ) on alue (maakunta) Valko-Venäjän keskiosassa. 
Minskin alue on keskellä Valko-Venäjää ja maan kaikki viisi muuta maakuntaa ympäröivät sitä. Alueen keskellä sijaitseva pääkaupunki Minsk toimii Minskin alueen hallinnollisena keskuksena, vaikkei itse hallinnollisesti kuulukaan siihen. Alueen rajanaapureita ovat Vitsebskin alue pohjoisessa, Mahiljoun alue idässä, Homelin ja Brestin alueet etelässä sekä Hrodnan alue lännessä.
Minskin alueen asukasluku oli 2009 lokakuussa 1 422 528. Edeltävän kymmenen vuoden aikana (1999–2009) alueen väestö pieneni 1,5586 miljoonasta 1,4225 miljoonaan (-8,7 %). Erityisesti alueen maaseutuasukkaiden määrä vähäni merkittävästi (751,0 tuhannesta 634,5 tuhanteen= -15,5 %). Lokakuussa 2009 tämän pääkaupunki Minskiä ympäröivän maakunnan väestöstä kaupunkilaisia oli 55,4 %.
Alueen suurimmat ja samalla yli 50 000 asukkaan kaupungit ovat Barysau, Salihorsk, Maladzetšna, Žodzina ja Slutsk. Oheisessa taulukossa on lueteltu alueen noin 10 000 asukkaan ja suuremmat taajamat asukasluvun mukaisessa suuruusjärjestyksessä - ensin suomeksi, sitten valkovenäjän- ja venäjänkielisessä muodossaan. Väkiluvut perustuvat syksyn 2009 väestönlaskennan tuloksiin.
Aluehallinnollisesti Minskin alueen alaisuudessa on Žodzinan kaupunki ja 22 hallintopiiriä (raion). Minskin maakunnan osa-alueet ovat (asukasluvut 2009 väestönlaskennasta):
Pääkaupunki Minsk on rautatieyhteyksien solmukohta. Valko-Venäjän rautateiden kaukojunayhteydet Minskin alueen läpi ovat kattavat. Erityisesti Minskin lähiliikenteen junat pysähtyvät kymmenille asemille ja seisakkeille Minskissä, sen esikaupungeissa ja Minskin alueella yleisemminkin - lähiliikenteen rataverkko lähtee pääkaupungista neljään suuntaan. Pääratojen yhteyksistä merkittävimpiä ovat mm.
Minskin alueen läpi kulkevat suurimmat valtatiet ovat (tiet olivat muuttumassa maksulliseksi heinä-elokuussa 2013).Minskin kansallinen lentoasema (Minsk-2) sijaitsee Minskin alueella, runsas 40 kilometriä Minskin keskustan itäpuolella. Lisäksi Minskiä palvelee kaupunkilentoasema Minsk-1.
Vesiliikenne jokiproomuilla ja pienemmillä aluksilla on mahdollista lähinnä Dneprin suurella Berezina-sivujoella Barysausta alaspäin. Pienemmille aluksille alueen joet ja kanavaverkostot tarjoavat huomattavasti kattavamman reittiverkoston.
Asten
Asten on Alankomaissa Pohjois-Brabantin provinssissa sijaitseva kunta. Asukkaita kunnassa on 16 411 (30.6.2008) ja väestötiheys on 233 as./km². Kunnan pinta-ala on 71,38 neliökilometriä, josta vettä on 1,04 km². Astenin pormestari on Hans Beenakker. Kunnan keskuspaikka on samanniminen, kuin kuntakin. Muut asutuskeskukset ovat Heusden ja Ommel.
Astenin naapurikunnat ovat Deurne koillisessa, Meijel (Limburgin provinssissa) kaakossa, Nederweert (Limburgin provinssissa) etelässä, Someren lännessä ja Helmond luoteessa.
Astenin historia ulottuu 1200-luvulle. Astenin ystävyyskunta on Hattorf am Harz Saksassa.
William B. Williams
William B. Williams (synt. William Breitbard 6. elokuuta 1923 – 3. elokuuta 1986) oli yhdysvaltalainen DJ ja radiopersoona.
Williams aloitti uransa radiossa newjerseyläisellä WAAT-asemalla vuonna 1944. Jo kuusi viikkoa myöhemmin hänelle tarjottiin kuuluttajan paikkaa WNEW-asemalla, jolla hän toimikin lähes koko uransa ajan. Williams ystävystyi samalla radioasemalla uransa alkuaikoina työskennelleen Frank Sinatran kanssa. Williamsille onkin annettu kunnia Sinatran lempinimen "Chairman of the Board" keksimisestä.
William B. Williams nimettiin Radio Hall of Fameen vuonna 2006.
Psychosocial
Psychosocial on yhdysvaltalaisen metalliyhtye Slipknotin single vuodelta 2008. Kappale julkaistiin myös vuoden 2008 albumilla "All Hope Is Gone". Kappaleesta on tehty myös musiikkivideo, jossa Slipknotin jäsenillä on uudistetut maskit.
"Psychosocial"-kappaleesta on tehty kaksi versiota, joista toinen on 40 sekuntia pidempi. Kitarasoolon ja kappaleen loppuun on lisätty huuto-osuudet.
Kappale esiintyy myös -pelissä
Kappaleen on miksannut Colin Richardson.
George Saling
George J. Saling (27. heinäkuuta 1909 – 15. huhtikuuta 1933), oli yhdysvaltalainen yleisurheilija, olympiavoittaja 110 metrin aitajuoksussa Los Angelesissa 1932.
Saling syntyi Memphisissä, Missourissa, mutta hänen perheensä muutti Corydoniin, Iowaan hänen ollessaan vain kolmen kuukauden ikäinen. Saling oli Corydonin lukion koripallojoukkueen kapteeni ja valmistui lukiosta 1927. Iowan yliopistossa hänestä tuli viimeisenä opiskeluvuonnaan maailmanluokan aitajuoksija. Voittaessaan kansallisen yliopistomestaruuden hän sivusi Percy Beardin maailmanennätystä tuloksella 14,4. Kansallisissa mestaruuskisoissa voiton vei Jack Keller Salingin hävitessä reilulla metrillä. Saling voitti kuitenkin 200 metrin aidat.
Los Angelesin olympialaisissa Saling sai kultaa voitettuaan hopeamitalisti Beardin ensin välierissä 0,2 sekunnilla ja sitten finaalissa 0,1 sekunnilla johdossa olleen Beardin törmättyä kuudenteen aitaan. Voittoaika oli 14,6.
Vain kuusi kuukautta kisojen jälkeen Saling kuoli liikenneonnettomuudessa Missourissa 23-vuotiaana.
Niederneukirchen
Niederneukirchen on kunta Linz-Landissa, Itävallassa. 1. tammikuuta 2005 tehdyn mittauksen mukaan siellä asui noin 1,888 ihmistä. Sen pinta-ala on 21 neliökilometriä. Niederneukirchen sijaitsee 336 metrin korkeudella merenpinnasta. Kunnan asukastiheys on 90/neliökilometriltä. Kunnan johtajana toimii Ernestine Haginger.
Keskinen federaatiopiiri
Venäjän federaation keskinen federaatiopiiri () on yksi Venäjän kahdeksasta federaatiopiiristä. Maantieteellisesti tämä federaatiopiiri sijaitsee itse asiassa aivan valtion länsiosassa, ja määrellä "keskinen" on pikemmin alueen poliittista painoarvoa ja sen historiallista asemaa kuvaava merkitys. Alue oli Euroopan-puoleisen Venäjän sydänmaata silloin, kun Ukraina ja Valko-Venäjä tsaarinvallan aikana olivat osa Venäjää.
Federaatiopiirejä ei ole mainittu erikseen liittovaltiosubjektien ja liittovaltion välisenä hallintotasona Venäjän perustuslaissa. Tarve federaatiopiirien määrittelyyn syntyi 1990-luvulla muodostuneesta hallinnon hajanaisuudesta, ja ne perustettiin toukokuussa 2000 osaksi Venäjän presidentinhallintoa perustuslain presidentille antamien valtaoikeuksiin nojautuen.
Keskisen federaatiopiirin hallintokeskus on Moskova. Sen alueella elää runsas neljäsosa valtakunnan väestöstä, vuoden 2010 väestönlaskun mukaan noin 38,4 miljoonaa ihmistä. Federaatiopiirin pinta-ala on alle 4 % Venäjän koko alueesta.
Keskisen federaatiopiirin väkiluku oli 38,4 miljoonaa vuonna 2010, mikä edusti 26,9 prosenttia koko Venäjän väestöstä.
Keskisen federaatiopiirin osuus oli vuonna 2010 yli kolmannes eli 35,73 prosenttia (eli 13 363 655,6 miljoonaa ruplaa vuonna 2010) koko Venäjän bruttokansantuoteesta.
BKT:n kannalta federaatiopiirin subjektit ovat maan keskiarvoa matalamman kertymän seutua pääkaupunki Moskovaa lukuun ottamatta; Moskovan ja sinne sijoittuvien yritysten vaikutuksesta federaatiopiirin BKT-taso henkeä kohti kohoaa kuitenkin 1,33 kertaiseksi maan keskiarvoon nähden eli 347 762 ruplaan (noin 8 519 EUR) vuodelta 2010. Matalin BKT-taso henkeä kohden oli Ivanovon alueella, jossa se jäi 35 prosenttiin Venäjän keskiarvosta.
Oheinen taulukko kuvaa väestömäärää ja BKT:n kertymää federaatiopiirin eri osissa:
Piirissä kasvoi vuoden 2006 tietojen mukaan taloudellisesti saavutettavaa hakattavaa puuta 19 000 000 m vuodessa, josta hakattiin 10 000 000 m. Mekaanista ja kemiallista puunjalostuskapasiteettia oli 13 %:lle puusta.
Michael Jeter
Michael Jeter (26. elokuuta 1952 Lawrenceburg, Tennessee – 30. maaliskuuta 2003 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen Emmy-palkittu näyttelijä. Hän näytteli sivurooleja monissa menestyselokuvissa, kuten "Vihreä maili", "Jurassic Park III", "Pelkoa ja inhoa Las Vegasissa", "Waterworld", "Fisher King", "Armoton maa" ja "Pahin rikos".
Jeter oli avoimesti homoseksuaali ja hänellä todettiin HIV vuonna 1997. Hän menehtyi AIDSiin vuonna 2003. Häneltä jäi tekemättä muutama kohtaus elokuvassa "Napapiirin pikajuna", mutta niissä hänet korvattiin sijaisnäyttelijällä. Elokuva omistettiin hänen muistolleen.
Eteläinen federaatiopiiri
Venäjän federaation eteläinen federaatiopiiri () on yksi Venäjän kahdeksasta federaatiopiiristä. Se työntyy etelään valtakunnan lounaisosassa, Ukrainan ja Kazakstanin välissä. Piirin pohjoisosat ovat Ponto-Kaspian aroa, lounaisosa ulottuu Pohjois-Kaukasukselle.
Federaatiopiiriin kuuluu kuusi liittovaltiosubjektia: Astrahanin, Rostovin ja Volgogradin alueet, Krasnodarin aluepiiri sekä Adygeian ja Kalmukian tasavallat. Suurimmat kaupungit ovat noin miljoonan asukkaan Donin Rostov ja Volgograd. Federaatiopiirin alueella noin 86 % asukkaista on venäläisiä (vuoden 2002 väestötilastoon perustuen).
Federaatiopiirejä ei ole mainittu liittovaltiosubjektien ja liittovaltion välisenä hallintoelimenä Venäjän perustuslaissa. Perustuslaki sallii kuitenkin presidentin luoda erilaisia toimielimiä avukseen; federaatiopiirit toimivatkin laajan presidentinhallinnon alaisuudessa. Tarve liittovaltiopiirien määrittelyyn syntyi 1990-luvulla muodostuneesta hallinnon hajanaisuudesta ja ne perustettiin toukokuussa 2000.
Eteläinen federaatiopiiri oli alkujaan nykyistä laajempi. Tammikuussa 2010 siitä erotettiin omaksi federaatiopiirikseen muslimienemmistöiset Pohjois-Kaukasian tasavallat sekä Stavropolin aluepiiri, yhteensä seitsemän liittovaltiosubjektia, jotka nyt muodostavat Pohjois-Kaukasian federaatiopiirin.
Federaatiopiirin alueella muodostui 6,13 prosenttia (eli 2 293 686,1 miljoonaa ruplaa vuonna 2010) koko Venäjän BKT:stä. Bruttokansantuotteen kannalta Eteläinen federaatiopiiri oli matalan BKT-kertymän seutua. Henkeä kohti laskettu BKT-osuus oli 165 557 ruplaa eli 4 056 euroa vuonna 2010. Tämä oli 63 prosenttia Venäjän keskimääräisestä tasosta. Erityisen matala BKT-taso henkeä kohden oli Kalmykiassa, jossa se jäi vain 32 prosenttiin Venäjän keskiarvosta (2 060 EUR/asukas/vuosi). Kalmykian BKT-kertymä henkeä kohti oli kolmanneksi alhaisin Venäjän kaikista federaatiosubjekteista.
Uralin federaatiopiiri
Venäjän federaation Uralin federaatiopiiri () on yksi Venäjän kahdeksasta federaatiopiiristä. Se sijaitsee Uralin itäpuolella ja on läntisin kolmesta Aasian-puoleisesta federaatiopiiristä.
Federaatiopiirin hallintokeskus on Sverdlovskin alueen pääkaupunki Jekaterinburg (1 349 772 asukasta vuonna 2010). Muita suuria kaupunkeja ovat Tšeljabinsk (1 130 132 as.), Tjumen (581 907 as.), Magnitogorsk (407 775 as.), Nižni Tagil (361 811 as.), Kurgan (333 606 as.) ja Surgut (306 675 as.). Federaatiopiirin alueella asuu noin 12,0 miljoonaa asukasta, joista 80 % kaupunkilaisia.
Tarve useita liittovaltiosubjekteja sisältävien Venäjän presidentinhallinnon alaisuudessa toimivien federaatiopiirien määrittelyyn syntyi 1990-luvulla muodostuneen hallinnon hajanaisuudesta. Federaatiosubjektit perustettiin toukokuussa 2000.
Federaatiopiirissä toimivat energiantuotantoyhtiö TGK-9 (Sverdlovskin alueella) sekä Fortumin omistama OAO Fortum. Piirissä kasvaa taloudellisesti saavutettavaa hakattavaa puuta 37 miljoonaa kuutiometriä vuodessa, josta hakataan 10 miljoonaa. Mekaanista ja kemiallista puunjalostuskapasiteettia on piirissä 5 %:lle puusta.
Siperian federaatiopiiri
Siperian federaatiopiiri () on yksi Venäjän federaation kahdeksasta federaatiopiiristä. Federaatiopiirissä asuu noin 20 miljoonaa ihmistä, ja sen hallintokeskus on Novosibirsk.
Siperian federaatiopiiri on maantieteellistä Siperiaa suppeampi alue ja käsittää vain sen keskiosat. Federaatiopiirin ulkopuolelle jäävät Länsi-Siperian alueet Uralvuorten läheisyydessä (Uralin federaatiopiirissä) sekä Sahan tasavalta koillisessa (Kaukoidän federaatiopiirissä).
Tarve useita liittovaltiosubjekteja sisältävien Venäjän presidentinhallinnon alaisuudessa toimivien federaatiopiirien määrittelyyn syntyi 1990-luvulla muodostuneen hallinnon hajanaisuudesta. Federaatiosubjektit perustettiin toukokuussa 2000.
Siperian federaatiopiirin osuus Venäjän bruttokansantuotteesta oli vuonna 2010 yhteensä 4 093 589,0 miljoonaa ruplaa eli 10,95 % koko Venäjän BKT:stä. Federaatiosubjekteista maan keskiarvoa (261,8 tuhatta ruplaa/ vuosi eli noin 6 413 EUR) korkeampi BKT-osuus oli ainoastaan Krasnojarskin aluepiirissä (131 % keskiarvosta) ja Tomskin alueella (104 %); kaikissa muissa federaatiosubjekteissa henkeä kohden laskettu BKT-osuus oli Venäjän keskiarvon alapuolella. Valtakunnan tasoon verrattuna Siperian federaatiopiirin laskennallinen BKT henkeä kohden olikin keskimäärin vain 81 prosenttia maan keskiarvosta.
Federaatiopiirissä toimivat energiantuotantoyhtiöt TGK-11-,TGK-12,TGK-13 sekä TGK-14. Vuoden 2006 tietojen mukaan piirissä kasvoi taloudellisesti saavutettavaa hakattavaa puuta 64 miljoonaa kuutiometriä vuodessa, josta hakattiin puolet. Mekaanista ja kemiallista puunjalostuskapasiteettia on piirissä 25 %:lle puusta.
Kaukoidän federaatiopiiri
Venäjän federaation Kaukoidän federaatiopiiri () on yksi Venäjän kahdeksasta federaatiopiiristä.
Tarve useita liittovaltiosubjekteja sisältävien Venäjän presidentinhallinnon alaisuudessa toimivien federaatiopiirien määrittelyyn syntyi 1990-luvulla muodostuneen hallinnon hajanaisuudesta. Federaatiosubjektit perustettiin toukokuussa 2000.
Kaukoidän federaatiopiiri käsittää Venäjän kaukoitään 1900-luvun alkupuolella luettujen Tyynenmeren reunaseutujen lisäksi Sahan tasavallan (Jakutian), joka maantieteellisessä mielessä kuitenkin kuuluu Siperiaan. Federaatiopiirin hallintokeskus on Habarovsk.
Federaatiopiirissä on taloudellisesti saavutettavaa hakattavaa puuta 33 000 000 m vuodessa, josta hakataan 14 000 000 m vuodessa. Mekaanista ja kemiallista puunjalostuskapasiteettia on piirissä 2 %:lle puusta.
Geórgios Achilléos
Geórgios ”Giórgos” Achilléos (, s. 24. joulukuuta 1980 Lontoo) on kyproslainen haulikkoampuja ja maailmanmestari.
Achilléos on saavuttanut skeetissä miesten (2007) ja poikien maailmanmestaruuden (1999). Lisäksi hän on saavuttanut useita muita mitaleita MM-tasolla.
Sigebert II
Sigebert II (601–613) oli Burgundin ja Austrasian kuningas lyhyen aikaa vuonna 613. Hän oli Teoderik II:n avioton poika ja seurasi isäänsä valtaistuimella sen jälkeen, kun hänen isoisoäitinsä Brunhilde oli huudattanut pojan kuninkaaksi.
Austrasian ylimystö oli kuitenkin jo kyllästynyt Brunhilden ohjailuun ja kääntyi Klotar II:n puoleen pyytäen tätä lailliseksi hallitsijaksi. Brunhilden ja Sigebertin oli määrä kohdata Klotarin armeija lähellä Aisnea, mutta omat joukot hylkäsivät Brunhilden ja Sigebertin, ja heidän oli lähdettävä pakoon. Klotarin alaiset saivat heidät kiinni Neuchâtelin järven luona. Klotar käski sen jälkeen surmata Brunhilden ja Sigebertin sekä Sigebertin nuoremman veljen Corbon. Tähän päättyi Galsvintan murhasta alkanut merovingien verinen ja useita vuosikymmeniä kestänyt sukusota, ja Klotar nousi kaikkien frankkien kuninkaaksi.
Cyril Winthrop Mackworth-Praed
Cyril Winthrop Mackworth-Praed (21. syyskuuta 1891 Dorking, Surrey – 30. kesäkuuta 1974) oli brittiläinen lintutieteilijä ja ampuja sekä vuoden 1924 olympiavoittaja.
Mackworth-Praed kilpaili Pariisin olympialaisissa 1924. Hän voitti kultamitalin Yhdistyneen kuningaskunnan joukkueessa ammuttaessa liikkuvaan peuraan kaksoislaukauksin. Hän voitti kaksi hopeamitalia yksilökisassa ammuttaessa liikkuvaa peuraa yhden ja kahden laukauksen kilpailuissa. Hän osallistui myös sadan metrin liikkuvan peuran joukkuekilpailuun kertalaukauksilla, sijoituksenaan neljäs, trapammuntaan, jossa sijoittui joukkuekisassa kahdeksanneksi. Henkilökohtaisen trap-kilpailun sijoitus on tuntematon.
Mackworth-Praed osallistui myös Helsingin olympialaisiin 1952 ollessaan 60-vuotias. Hän sijoittui yhdenneksitoista hirviammunnassa.
Mackworth-Praed opiskeli Etonissa ja kuului opiston ammuntajoukkueeseen Eton Ashburton III vuosina 1908–1910. Viimeisenä vuotenaan hän oli joukkueen johtajana. Saman vuoden lopulla Mackworth-Praed johti "Imperial Cadet" -joukkuetta Kanadassa. Etonin jälkeen hän meni opiskelemaan Cambridgen Trinity Collegeen. 1930-luvulla hän voitti epävirallisen savikiekkoammunnan maailmanmestaruuden Berliinissä. Läpi elämänsä hän oli Kansallisen kivääriseuran vankkumaton tukija ja hän sai vapaajäsenyyden jo vuonna 1924.
Ensimmäisessä maailmansodassa Mackworth-Praed palveli "Scots Guards" -joukoissa. Toisessa maailmansodassa hän komensi "Commando Training Schoolia" Western Isles -saariryhmässä.
Varakkaana pörssivälittäjänä hänellä oli mahdollisuus matkustella Itä-Afrikassa, missä hän keräsi lintuja ja muita eläimiä Natural History Museumille. Hän oli Kuninkaallisen maantieteellisen seuran ja Kuninkaallisen eläintieteellisen seuran jäsen. Hän julkaisi useita kirjoituksia Afrikan linnustosta.
Mackworth-Praed kuvaili ja nimesi linnuista muun muassa papyrushempon ("Serinus koliensis") ja ugandankutojan ("Ploceus spekeoides"), yhdessä Grantin kanssa.
Venäläisen taiteen museo
Venäläisen taiteen museo tai Venäläinen museo (, "Valtiollinen venäläinen museo") on maailman laajin venäläisen taiteen museo. Se toimii neljässä eri rakennuksessa Pietarin keskustassa.
Museo perustettiin huhtikuussa 1895 Nikolai II:n käskystä taiteen, kulttuurin ja historian museoksi ja avattiin maaliskuussa 1898 nimellä Keisari Aleksanteri III:n venäläinen museo (Русский Музей Императора Александра III). Museon kokoelma koostui alkuvaiheessa Eremitaašin ja muiden palatsien tauluista. Vuonna 1902 museossa avattiin etnografinen osasto.
Museon empiretyylinen päärakennus, entinen Mihailovskin palatsi, joka oli alun perin suuriruhtinas Mihail Pavlovitšin yksityisasunto, rakennettiin vuosina 1819-1825 arkkitehti Carlo Rossin piirustusten mukaan. Se sijaitsee Pietarin kaupungin pääkadun Nevski prospektin tuntumassa Taiteiden aukiolla. Museon edustan puistossa seisoo Aleksandr Puškinin patsas (Mihail Anikušin, 1957).
Benoisin ja Rossin siipirakennusten lisäksi museolla on käytössään barokkityylinen Stroganovin palatsi Nevskin alkupäässä sekä uusklassista tyyliä edustavat Marmoripalatsi Nevan rannalla ja Insinöörilinna Mars-kentän kaakkoispuolella. Museon piiriin kuuluvat myös viheraluekokonaisuudet Mihailovskin puisto, Kesäpuisto ja Pietari Suuren Kesäpalatsi.
Venäläisen taiteen museon kokoelmiin kuuluu noin 400 000 teosta, ja se kattaa venäläisen taiteen historian 900-luvulta meidän päiviimme. Kokoelmissa on Andrei Rubljovin ikonitaidetta, Ivan Aivazovskin merimaisemia, Isaak Levitanin maisemamaalauksia sekä Ilja Repinin, Vasili Perovin ja Mihail Vrubelin teoksia. Museo on erityisen tunnettu venäläisen avantgarde-taiteen kokoelmastaan. Uransa loppuvaiheessa Kazimir Malevitš työskenteli Venäläisen museon kokeellisessa laboratoriossa, jonka johtajaksi hänet nimitettiin vuonna 1932.
Museon nykytaiteen osasto avattiin 1980-luvun lopulla. Osasto kerää ja esittää uusia ja ei-perinteisiä taidemuotoja, kuten installaatioita, objekteja, videotaidetta, valokuvausta ja valokuvaukseen perustuvaa taidetta.
Fultonin piirikunta (Ohio)
Fultonin piirikunta on piirikunta Ohiossa, Yhdysvalloissa, joka on nimetty höyrylaivan keksijän Robert Fultonin mukaan. Sen suurin kaupunki on Wauseon.
Fultonin naapuripiirikuntia ovat Lucas idässä, Henry etelässä, Williams lännessä ja Michiganin puolella Lenaween ja Hillsdalen piirikunnat.
Piirikunnassa oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 42 698 ihmistä. Etniset ryhmät jakautuvat valkoisiin, joita on 97,5%, mustiin (0,6%), alkuperäisamerikkalaisiin (0,4%) ja aasialaisiin (0,5%).
Kotitalouden mediaanitulo on 51 851 ja köyhyysrajan alapuolella oli 10,3% väestöstä vuosina 2007–2011.
Fultonin lentokenttä on piirikunnan omistuksessa.
Puolen hehtaarin metsä
Puolen hehtaarin metsä () on Nalle Puh -saduissa esiintyvä kuvitteellinen metsä. Siellä asuvat kaikki sadun keskeiset hahmot, kuten Nalle Puh, Kani, Nasu, Kengu, Ruu, Ihaa, Tikru, Pöllö ja Myyrä. Englanninkielisessä alkuteoksessa se on "sadan eekkerin metsä" eli noin 40 hehtaaria.
Tainionkoski (koski)
Tainionkoski oli Vuoksessa Imatralla sijainnut koski. Se oli Vuoksen koskista lähimpänä Saimaata, jonka laskujoki Vuoksi on. Kosken pituus oli noin 700 metriä, kunnes koskialue otettiin 1800-luvulla teollisuuden käyttöön. Koski on nykyisin Tainionkosken voimalaitoksen aluetta, ja sen paikalla on vesiallas.
Tainionkosken läheisyydessä on Tainionkosken uusi paperitehdas.
Kosken ylitti vuosina 1943-1944 rakennettu Tornan silta, joka sortui elokuussa 1998 kun sitä oltiin purkamassa. Tarkoituksena oli rakentaa vanhojen siltapilarien päälle yksikaistaisen sillan tilalle leveämpi kaksikaistainen silta. Onnettomuudessa kolme miestä joutui voimakkaaseen, kohti Tainionkosken voimalaitosta vievään virtaukseen. Kaksi onnistuttiin pelastamaan mutta kolmas, lähes uimataidoton, työntekijä jäi puristuksiin ja menehtyi. Onnettomuus johtui vanhan sillankannen huonosta työnaikaisesta tuennasta ja huonosta työmaan hoidosta.
Oulun palo 1715
Oulun palo 1715 tapahtui isonvihan aikana, kun venäläiset polttivat Oulun linnan ja kaupungin. Kaupungista vietiin suuri määrä siviilejä pakkotöihin ja miltei puolet kaupungista jäi autioksi.
Isonvihan aikana kasakkapartiot kävivät useita kertoja ryöstämässä Oulua, kun alue oli ruotsalaisten ja venäläisten välisen rintamalinjan välissä. Sodan päätyttyä Oulun tiloista oli autioina noin 40 %.
Pompeijinmato
Pompeijinmato ("Alvinella pompejana") on Tyynenmeren syvänteiden tulivuorten purkausaukkojen lähellä elävä ekstremofiilinen monisukasmato. Se kiinnittyy purkausaukon läheisyyteen siten, että eläimen etupää on +22 °C ja takapää jopa +80 °C:n lämpötilassa. Pompeijinmato on saanut nimensä tulivuorenpurkauksessa tuhoutuneen Pompejin kaupungin mukaan.
Laji on karhukaisten (pääjakso "Tardigrada") jälkeen eniten kuumuutta kestävä monisoluinen eliölaji.
Rikkibakteerit
Rikkibakteerit on hieman epätäsmällinen yhteisnimitys niille bakteereille, jotka pelkistävät rikkiä aineenvaihdunnassaan.
Rikin pelkistyminen tapahtuu, kun esimerkiksi asetaattia, sukkinaattia tai muuta orgaanista yhdistettä hapetetaan solun hengitysreaktioissa rikillä. Näin eliöt saavat käyttöönsä energiaa. Anaerobiset sulfaattibakteerit kykenevät käyttämään hengitysreaktioidensa lähtöaineena sulfaattia. Monet muut bakteerit kykenevät aerobisen hengityksen lisäksi myös hengittämään hapettomissa oloissa alkuainerikillä, tiosulfaatilla tai sulfiitilla. Sellaisia ovat esimerkiksi bakteerisuvut "Proteus", "Campylobacter", "Pseudomonas" ja "Salmonella". Pelkästään rikkihengitykseen kykenee "Desulfuromonas". Myös monet arkeonit, jotka eivät tuota metaania, pystyvät pelkistämään rikkiä.
Beryl Patricia Hall
Beryl Patricia Hall (1917–2010) oli brittiläinen lintutieteilijä. Hall työskenteli Lontoossa Natural History Museumissa. Hän tutki Afrikan lintuja ja kirjoitti useita teoksia. Hall hyväksyttiin American Ornithologists' Unionin (AOU) jäseneksi vuonna 1963.
B. P. Hall nimesi linnuista ainakin idänruostepääskyn alalajin "mayri" ja ruusukaijasen alalajin "catumbella".
Luettelo Yhdysvaltain puolueista
Amerikan yhdysvalloista on siellä käytetyn enemmistövaalitavan johdosta tullut kaksipuoluejärjestelmä. Vaikka liittovaltion tasolla päättäjiä on vain kahdella puolueella, on Yhdysvalloissa myös pienpuolueita, niin kutsuttuja ”kolmansia puolueita”. Luettelo Yhdysvaltain puolueista sisältää merkittävimmät yhdysvaltalaispuolueet.
Jotta puolueiden merkittävyyttä voisi arvioida, luettelossa on ilmoitettu myös mm. tietoja puolueiden äänestäjämääristä. Tiedot ovat suuntaa antavia, ja niiden ajankohta on otettava huomioon.
Seuraavassa luettelossa ovat Yhdysvaltain kongressissa edustetut puolueet. Luettelon tiedot ovat 115. kongressista, joka kokoontuu vuodesta 2017 lähtien.
Seuraavilla liittovaltiollisiin puolueisiin kuulumattomilla puolueilla on edustusta osavaltionsa lainsäädäntöelimessä.
Liittovaltiolliset puolueet rakentuvat osavaltiollisista tytärpuolueista.
Seuraavat puolueet ovat aiemmin olleet edustettuina Yhdysvaltain kongressin edustajainhuoneessa.
Chamberlain
Chamberlain on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Siegfried &amp; Roy
Siegfried & Roy ovat kaksi saksalais-yhdysvaltalaista viihdyttäjää, jotka tunnetaan pitkäaikaisesta taikuus- ja illuusioshowstaan Las Vegasissa. Show’n erikoisuutena olivat siinä käytetyt valkoiset leijonat ja tiikerit. Duon esitykset päättyivät Royn vakavaan onnettomuuteen vuonna 2003.
Siegfried & Roy ovat taikuri Siegfried Fischbacher (s. 13. kesäkuuta 1939, Rosenheim) ja eläintenkesyttäjä Roy Horn (s. 3. lokakuuta 1944, Nordenham). He tapasivat vuonna 1959 saksalaisella valtameriristeilijällä, jossa molemmat työskentelivät. Vuonna 1967 he aloittivat Las Vegasissa show’n, jossa oli mukana flamingoja ja kaksi simpanssia.
Steve Wynn kiinnitti Siegfried & Royn 57,5 miljoonan dollarin vuosipalkkiosta The Mirage -kasinolle, jossa he esiintyivät vuodesta 1990 lähtien lähes 6 000 kertaa. Vuonna 2001 he solmivat elinikäisen sopimuksen The Miragen kanssa.
3. lokakuuta 2003 seitsemänvuotias urostiikeri Montecore puri Royta hengenvaarallisesti niskaan. Royn loukkaantumisen jälkeen duo ei ole enää esiintynyt Vegasissa.
Siegfried & Roy saivat tähden Hollywood Walk of Famelle vuonna 1999.
Croke Park
Croke Park () on stadion Irlannin pääkaupungissa Dublinissa. Se on 82 300 istumapaikallaan Irlannin suurin ja Euroopan viidenneksi suurin stadion. Stadion toimii myös Gaelic Athletic Associationin päämajana. Stadionilla järjestetään muun muassa jalkapallo- ja rugbyotteluita sekä suuria konsertteja.
Irlannin sisällissodan aikana 21. marraskuuta 1920, ns. Verisunnuntaina (Bloody Sunday, Domhnach na Fola) Royal Irish Constabulary ja Auxiliary Division avasivat tulen stadionilla kesken gaelilaisen jalkapallon ottelun. Tapaukseksessa kuoli 15 siviiliä ja kuutisenkymmentä haavoittui.
Abramtsevo
Abramtsevo () on kartanoalue Moskovan alueen Sergijev Posadin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Vorja-joen rannalla neljän kilometrin päässä Hotkovosta.
1800-luvun loppupuolella Abramtsevon taiteilijasiirtokunta oli yksi Venäjän kulttuurielämän keskuksista. Vuodesta 1843 lähtien se kuului kirjailija Sergei Aksakoville, jonka luona kävivät usein mm. Nikolai Gogol, Ivan Turgenev, Fjodor Tjuttšev ja Aleksei Homjakov. Vuonna 1870 kartanon osti teollisuusmies ja mesenaatti Savva Mamontov, jonka aikana siellä kokoontuivat Venäjän historiasta, kulttuurista ja kansanperinteestä kiinnostuneet arkkitehdit Viktor Gartman ja Ivan Ropet, taiteilijat Ilja Repin, Mark Antokolski, Viktor Vasnetsov, Valentin Serov ja Mihail Vrubel, oopperalaulaja Fjodor Šaljapin, teatteriohjaaja Konstantin Stanislavski ym. Vuonna 1882 perustettiin perinteisiä puuleikkaus- ja majolikakäsitöitä kehittänyt työpaja. Kartanossa järjestetyistä harrastelijanäytöksistä sai alkunsa Mamontovin perustama Moskovan venäläinen oopperateatteri.
Kartanon rakennuskokonaisuuteen kuuluu klassistinen puinen päärakennus (rakennettu uudelleen vuosina 1870–1878), venäläistyyliset työpaja (Gartman, 1872) ja ”Teremok” (Ropet, 1877), Vasnetsovin suunnittelema uusvenäläinen kirkko (1881–1882) ja tšasouna (1892), mielikuvituksellinen puusta rakennettu ”Kananjaloilla seisova mökki” (1883) sekä maisemapuisto. Vuodesta 1920 lähtien Abramtsevossa toimii taide- ja kirjallisuusmuseo.
Belgian siirtomaat
Belgian siirtomaat olivat merentakaisia alueita Belgian hallussa vuosina 1908–1960.
Siirtomaista selvästi suurin oli Belgian Kongo, joka oli pinta-alaltaan 76 kertaa emämaan suuruinen. Se oli aluksi kuningas Leopold II:n henkilökohtaista omaisuutta nimellä Kongon vapaavaltio vuosina 1877–1908. Kun Belgian valtio otti sen haltuunsa, alueen nimeksi tuli Belgian Kongo. Se itsenäistyi vuonna 1960 ja on nykyisin Kongon demokraattinen tasavalta. Vuosina 1971–1997 sen nimi oli Zaire.
Aikaisemmin Saksan Itä-Afrikkaan kuulunut Ruanda-Urundi oli Kansainliiton mandaattialueena Belgian hallinnassa ensimmäisen maailmansodan jälkeen vuosina 1916–1946 ja sen jälkeen YK:n huoltohallintoalueena vuoteen 1962.
Boksarikapinan seurauksena Belgia sai alueita Kiinasta Tianjinin maakunnasta. Kyseessä oli enemmänkin kauppa-asema kuin varsinainen siirtomaa-alue. Se palautettiin Kiinalle vuonna 1930.
Hotkovo
Hotkovo () on kaupunki Moskovan alueen Sergijev Posadin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kljazman sivujokeen Vorjaan laskevan Paža-joen rannalla 60 kilometriä Moskovasta koilliseen. Kaupungin läpi kulkee Moskovan ja Jaroslavlin välinen rautatie (Hotkovon asema). Asukkaita on 21 600 henkeä (vuonna 2010).
Kaupunki on saanut alkunsa vuonna 1308 perustetun Hotkovon Pokrovan luostarin ympärille syntyneestä asutuksesta. 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa seudulle syntyi tekstiili-, keramiikka-, rakennustarvike- ja metalliteollisuutta. 1930-luvulla perustettiin kemian ja sähköeristetehtaat. Vuonna 1939 Hotkovo sai taajaman statuksen ja vuonna 1949 siitä tuli kaupunki. Nykyään kaupungissa on sähkö- ja lämpöeriste-, metalli- ja tekstiiliteollisuutta sekä lentokoneiden ja avaruusalusten laitteita suunnitteleva tutkimuslaitos.
Kaupungin historiallisen ytimen muodostaa Paža-joen korkealla rannalla sijaitseva Pokrovan luostarin klassistinen rakennuskokonaisuus, johon kuuluu mm. vuosina 1811–1816 rakennettu Pokrovan katedraali. Neljän kilometrin päässä Hotkovosta Vorja-joen rannalla sijaitsee Abramtsevon kartano, joka 1800-luvun loppupuolella oli yksi Venäjän kulttuurielämän keskuksista. Ahtyrkan kylässä on sijainnut Trubetskin ruhtinassuvun kartano, josta on säilynyt 1820-luvulla rakennettu empiretyylinen kirkko ja puistoalue. Viiden kilometrin päässä Hotkovosta kaakkoon sijaitsee Radonežin kylä, joka on syntynyt 1600-luvulla samannimisen muinaisvenäläisen kaupungin paikalle. Kaupungissa vietti lapsuutensa Troitse-Sergijevin luostarin perustanut Sergei Radonežilainen. Kylässä on 1840-luvulla rakennettu empiretyylinen Kristuksen kirkastumisen kirkko ja vuonna 1988 pystytetty Sergei Radonežilaisen muistomerkki.
Frjazino
Frjazino () on kaupunki Moskovan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Kljazman sivujokeen Vorjaan laskevan Ljubosejevka-joen rannalla 42 kilometriä Moskovasta koilliseen. Kaupungissa on Moninon rautatieltä Bolševon asemalla haarautuvan sivuradan pääteasema. Asukkaita on 52 300 henkeä (vuonna 2005).
Kaupungin paikalla sijainneet Grebnevon, Frjazinovkan ja Tšižovon kylät tunnetaan vuosista 1584–1586 lähtien. 1700-luvun lopulla seudulle syntyi pienimuotoista silkkikankaiden tuotantoa. 1800-luvun puolivälistä lähtien perustettiin kutomotehtaita. Vuonna 1934 rakennettiin konepaja. Vuonna 1938 Frjazino sai taajaman statuksen ja vuonna 1951 siitä tuli kaupunki.
Frjazino on naukograd eli tiedekaupunki. Neuvostoaikana kaupungin suurimpia työnantajia olivat radioelektroniikan tutkimuslaitokset, joiden toiminta perustui sotateollisuuden tilauksiin. Nykyään kaupungissa tuotetaan lääketieteen instrumentteja, elektroniikkaa ja elintarvikkeita. Suuri osa asukkaista käy työssä Moskovassa.
Kaupungin laidalla Ljubosejevka-joen rannalla sijaitsee 1780–1790-luvuilla syntynyt Grebnjovon klassistinen kartanokokonaisuus puistoalueineen, johon kuuluvat myös Jumalanäidin (1786–1791) ja Pyhän Nikolaoksen (1817–1823) kirkot.
Elektrougli
Elektrougli () on kaupunki Moskovan alueen Noginskin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee 36 kilometriä Moskovasta itään Nižni Novgorodiin johtavan rautatien varrella (Elektrouglin asema). Asukkaita on 20 100 henkeä (vuonna 2010).
Kaupunki on saanut alkunsa Kudinovon aseman lähelle muodostuneesta Gorkin taajamasta, jonne vuonna 1899 rakennettiin Elektrougli (”Sähköhiilet”) -niminen tehdas. 1930-luvulla siitä tuli sähkömoottorien harjoja valmistava suuryritys. Vuonna 1935 lähistön asutukset yhdistettiin Elektrouglin taajamaksi, josta tuli kaupunki vuonna 1956.
Sähköhiilitehtaan lisäksi kaupungissa toimii nykyään sähkökaapelia, keramiikkatiiltä ja hiilidioksidia valmistavia tuotantolaitoksia sekä sähköhiilituotteiden tutkimuslaitos.
Elektrogorsk
Elektrogorsk () on kaupunki Moskovan alueella Venäjällä. Se sijaitsee 75 kilometriä Moskovasta itään Pavlovski Posadiin johtavan rautatien varrella (Elektrogorskin asema). Kaupungin eteläpuolelta kulkee Moskovan ja Ufan välinen M7-valtatie. Asukkaita on 22 480 henkeä (vuonna 2010).
Kaupunki on saanut alkunsa vuosina 1912–1914 rakennetun Venäjän ensimmäisen suuren turvevoimalan asuintaajamasta, jonka nimenä oli aluksi "Elektroperedatša" (”Sähköinen voimansiirto”). Vuonna 1946 taajamasta tuli kaupunki, ja se sai uuden nimen Elektrogorsk (”Sähkökaupunki”).
Nykyään kaupungissa on voimalaitoksen lisäksi mm. huonekalu- ja lääketeollisuutta, ydinvoimaturvallisuus- ja öljynjalostusinstituutti.
Dzeržinski (Moskovan alue)
Dzeržinski () on kaupunki Moskovan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Moskovajoen varrella Moskovan kaupungin kaakkoispuolella. Asukkaita on 44 100 henkeä (vuonna 2010).
Ennen vallankumousta paikalla sijaitsi Nikolo-Ugrešskin luostari, jonka Dmitri Donskoi oli perustanut Kulikovon taistelussa saadun voiton kunniaksi vuonna 1380. Vuonna 1920 luostari suljettiin ja sen tiloihin perustettiin heitteille jätettyjen lasten työsiirtola, joka myöhemmin sai Tšekan johtajan Feliks Dzeržinskin mukaan nimen "Dzeržinskille nimetty työkommuuni". Kommuuni suljettiin vuonna 1938, ja sen yhteyteen syntynyt taajama nimettiin Dzeržinskiksi. Vuonna 1981 taajamasta tuli kaupunki. Nikolaos Ihmeidentekijälle omistettu luostari on sittemmin avattu uudelleen.
Kaupungissa toimii lämpövoimala, kemian teollisuutta ja teräsbetonirakennetehdas.
Drezna
Drezna () on kaupunki Moskovan alueen Orehovo-Zujevon piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kljazmaan laskevan Dreznajoen rannalla 83 kilometriä Moskovasta itään. Kaupungin läpi kulkee Moskovan ja Nižni Novgorodin välinen rautatie. Asukkaita on 11 500 henkeä (vuonna 2011).
Kaupunki on saanut alkunsa samannimisen rautatieaseman yhteyteen vuosina 1897–1898 perustetun kehräämö- ja kutomotehtaan työläisasutuksesta. Kaupunki siitä tuli vuonna 1940.
Kutomo on edelleen paikkakunnan ainoa huomattava teollisuuslaitos, mutta nykyään kaupungin talous perustuu OAO Agrarnojen kasvihuoneiden tuotantoon.
Domodedovo (kaupunki)
Domodedovo () on kaupunki Moskovan alueella Venäjällä. Se sijaitsee 37 kilometriä Moskovasta etelään Moskovan ja Kaširan välisen rautatien varrella. Kaupungin läpi kulkee myös M4-valtatie. Asukkaita oli 96 123 henkeä (vuonna 2010).
Kaupunki on saanut alkunsa vuonna 1900 perustetusta asemataajamasta. Nimensä se sai lähellä sijaitsevasta Domodedovon kylästä, joka mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1410. Vuonna 1947 taajamasta tuli kaupunki.
Nykyään Domodedovossa on rakennusmateriaali-, koneenrakennus- ja tekstiiliteollisuutta sekä Venäjän elokuva-arkisto. Kaupungin lähellä sijaitsee Domodedovon kansainvälinen lentoasema.
Seudulla on lukuisia 1600–1800-lukujen arkkitehtuurin muistomerkkejä. Domodedovon kylässä on vuosina 1731–1738 rakennettu barokkityylinen Pyhän Nikolaoksen kirkko, Konstantinovossa empiretyyliset Prževalskin kartano ja Smolenskin kirkko, Bitjagovossa erikoinen Ylösnousemuksen kirkko (1670–1671), Odintsovossa jugendtyylinen kartano ja klassistinen Arkkienkeli Mikaelin kirkko (1800), Bunjakovossa klassistinen Pokrovan kirkko (1809).
Stade de l’Abbé-Deschamps
Stade de l’Abbé-Deschamps on jalkapallostadion Auxerressa Ranskassa. Nykyään sitä käytetään Ligue 1:ssä pelaavan AJ Auxerren kotikenttänä. Stadionille mahtuu 24 493 ihmistä.
Stade de l’Abbe-Deschamps on Ligue 1:n ainoa stadion, joka on sen kotiseuran omistuksessa. Sen yleisöennätys on 22 500 toukokuusta 1996 ottelusta Auxerre–Nantes.
Dolgoprudnyi
Dolgoprudnyi () on kaupunki Moskovan alueella Venäjällä. Se sijaitsee 20 kilometriä Moskovasta pohjoiseen Moskovan ja Dmitrovin välisen rautatien varrella (Dologprudnyin asema). Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kaupungissa on 90 976 asukasta.
1600–1800-luvulla paikalla sijaitsi Vinogradovon kartano ”pitkien lampien rannalla” ("na Dolgih prudah"). Talonpojat polttivat kartanon vuonna 1905. 1920-luvulla paikkakunnan kautta rakennettiin Savjolovon rautatie, jonka asemataajamalle perustettiin maan ensimmäinen ilmalaivatelakka (vuosina 1935–1938 nimenä oli Dirižablestroi). Vuonna 1957 Dolgoprudnyin taajamasta tuli kaupunki.
Nykyään Dolgoprudnyissa on koneenrakennus-, kemian, rakennustarvike- ja sotateollisuutta. Tässä tiedekaupungissa (naukograd) toimii Moskovan fysiikan ja tekniikan instituutti, aerologinen keskusobservatorio ja maaperäkemiallinen tutkimusasema.
Kaupungin keskustassa on klassistinen Vinogradovon kartano, jonka 1770-luvulta peräisin oleva vanha rakennus on rakennettu uudelleen vuoden 1911 jälkeen ja uusi rakennus vuonna 1912. Kartanon yhteydessä on säännöllinen puistoalue sekä vuosina 1772–1777 rakennettu varhaista klassismia edustava Vladimirin Jumalanäidin ikonin kirkko. Nykyään kaupungin alueella sijaitsevat myös entisen Tarbejevon kylän Pyhän Georgioksen kirkko (1774) sekä entisen Kotovo-Spasskojen kylän Vapahtajan kirkko (1684). 1950–1960-luvulla kaupunki kehittyi ryhmänä erillisiä tehdastaajamia, 1970-luvulta lähtien rakennettiin 9- ja 16-kerroksisia asuintaloja.
Sulfaattibakteerit
Sulfaattibakteerit eli sulfaatinpelkistäjäbakteerit ovat bakteereita, jotka käyttävät hengittämiseen hapen sijasta rikkiyhdistettä, sulfaattia. Tällaisessa hengityksessä vetyä tai orgaanisia yhdisteitä, kuten alkoholeja, maitohappoa, asetaattia, pyruvaattia tai rasvahappoja hapetetaan rikillä, jolloin solu saa energiaa. Sulfaatteja pelkistävien bakteerien lisäksi on olemassa bakteereja, jotka voivat käyttää hengittämiseen sulfaattia alhaisemman hapetusasteen omaavia rikin yhdisteitä, mm. sulfiitteja ja tiosulfaatteja tai alkuainerikkiä, mutta eivät kykene käyttämään sulfaattia eivätkä pelkistämään sulfaattia sulfiitiksi.
Rikkihengityksen lopputuotteena syntyy vetysulfidia eli rikkivetyä, vettä ja hiilidioksidia. Nämä bakteerit tuottavat myös suokaasuja ja suolikaasuja. Ne ovat yleisiä bakteereja hapettomissa oloissa, kuten vesistöjen ja soiden pohjamudissa. Elintavoiltaan ne ovat yleensä ehdottomia anaerobeja, eli ne eivät siedä hapen läsnäoloa.
Suuri osa rikkiä pelkistävistä bakteereista kuuluu delta-proteobakteerien alaryhmiin "Desulfobacterales", "Desulfovibrionales" ja "Syntrophobacterales". Myös termofiilisiin bakteereihin kuuluva "Thermodesulfobacteria" kuuluu niihin. Muita rikkiä pelkistäviä bakteereja on gram-positiivisissa bakteeriryhmissä "Thermodesulfovibrio" ja "Desulfotomaculum".
Bakteereja ulkoisesti muistuttavista, mutta geneettisesti hyvin erilaisista arkkieliöistä "Archaeoglobus" voi pelkistää sulfaatteja.
Maasodankäynti
Maasodankäynti on sodankäynnin muoto, joka tapahtuu maan pinnalla. Maasodankäynti on luultavimmin vanhin ja yleisin sodankäynnin muoto. Toisesta maailmansodasta lähtien maasodankäynnissä on käytetty pääasiassa jalkaväkeä, panssarijoukkoja ja tykistöä.