hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Wikisanakirja
Wikisanakirja () on Wikipedian sisarhanke, jonka tavoitteena on luoda wikipohjainen kaikkien kielten välinen vapaa sanakirja.
Wikisanakirjaa voi käyttää:
Wikisanakirjan artikkeleina on erikielisiä sanoja sisältäen tiedon sanan luokittelusta ja merkityksestä. Artikkelissa annetaan sanalle muiden muassa synonyymejä ja käännöksiä. Englanninkielinen Wikisanakirja aloitti 12. joulukuuta 2002, ja ensimmäiset muunkieliset Wikisanakirjat (ranska ja puola) 29. maaliskuuta 2004.
Suomenkielisen Wikisanakirjan artikkeleissa kerrotaan vieras- ja suomenkielisistä sanoista suomeksi. Suomenkielinen versio aloitti 2. toukokuuta 2004 Wiktionaryna. Sen nimi suomennettiin Wikisanakirjaksi 9. syyskuuta 2004 suomenkielisessä Wikipediassa päättyneessä äänestyksessä. 19. maaliskuuta 2005 kirjoitettiin suomenkielisen Wikisanakirjan tuhannes artikkeli. 26. syyskuuta 2005 suomenkielinen Wikisanakirja alkoi eritellä suuria ja pieniä kirjaimia sanan ensimmäisen kirjaimen osalta. Tämä oli toteutettu joissakin muissa Wikisanakirjoissa, kuten englanninkielisessä, jo aiemmin. 23.5.2016 suomenkielisessä Wikisanakirjassa on yli 304 000 artikkelia. Suomenkielinen Wikisanakirja on 20. suurin eri kielten Wikisanakirjojen joukossa artikkelimäärällä mitattuna.
Maximilian Kolbe
Maksymilian Maria Kolbe (oik. "Rajmund Kolbe", 8. tammikuuta 1894, Zduńska Wola, Puola – 14. elokuuta, 1941, Auschwitz) oli puolalainen fransiskaaniveli, jonka katolinen kirkko myöhemmin julisti pyhimykseksi (Pyhä Maximilian Kolbe) hänen uhrauduttuaan toisen vangin edestä Auschwitzin keskitysleirissä.
Ennen toista maailmansotaa Kolbe oli aktiivi useissa järjestöissä ja kirjoitti erilaisiin julkaisuihin. Hän oli myös aktiivinen radioamatööri (puolalaisella kutsumerkillä SP3RN). Vuonna 1939 hänen perustamansa ja johtamansa Niepokalanowin luostari lähellä Varsovaa tarjosi suojan monille puolalaisille pakolaisille, joista osa oli juutalaisia.
Gestapo pidätti hänet 17. helmikuuta 1941. Hänet vietiin Varsovaan, Pawlakin vankilaan, jossa vankeja kidutettiin ankarasti. Jonkin ajan kuluttua, 28. toukokuuta, franskiskaaniveli kuljetettiin Auschwitzin keskitysleirille (Auschwitz KL I).
Heinäkuussa 1941 eräs Kolben sellin miehistä oli kadonnut. Natsit valitsivat kymmenen miestä samasta sellistä näännyttääkseen nämä kuolemaan. Näillä tavoin haluttiin estää pakoyritykset jatkossa. Paenneeksi luultu mies löydettiin myöhemmin hukkuneena leirikäymälään. Kun eräs valituista miehistä itki ja pyysi vapautusta perheensä tähden, Kolbe astui esiin ja halusi tulla miehen tilalle. Pyyntöön suostuttiin. Kahden viikon näännytyksen jälkeen vain neljä kymmenestä oli yhä elossa, mukaan lukien Kolbe. Sellejä tarvittiin muuhun käyttöön, joten Kolbe ja kolme muuta miestä tapettiin myrkkyruiskeella (fenolilla).
Isä Kolben pelastama mies, Francis Gajowniczek, selvisi leiristä ja sodan jälkeen oli yksi niistä ihmisistä, jotka edesauttoivat papin pyhimyksesi julistamisessa. Harmaapäisenä eläkeläisenä vuonna 1971 hän sai kutsun Vatikaaniin: itse paavi Paavali VI johti autuaaksijulistamisen seremoniaa, joka on kanonisoinnin ensimmäinen vaihe.
Lopullisen kanonisaation toimitti paavi Johannes Paavali II 10. lokakuuta 1982.
Maximilian on päihderiippuvaisten, poliittisten vankien, perheiden sekä radioamatöörien suojeluspyhimys.
Heinäkuussa 1998 paljastettiin Kolben patsas Westminster Abbeyssä, Lontoossa osana 1900-luvun marttyyrien monumenttia.
Pyhä Maximilian Kolbe oli puolalaisen marttyyripappi Jerzy Popiełuszkon suuri ihanne ja esikuva.
Konsensus-päätöksenteko
Konsensus-päätöksenteko on päätöstentekoprosessi, jossa ei ainoastaan tyydytä enemmistön haluamaan lopputulokseen, vaan pyritään myös ottamaan huomioon vähemmistöön jäävien vastustus ja sisällyttämään se lopputulokseen, luoden hyväksyttävimmän ja parhaan mahdollisen päätöksen ("konsensus" = yhteisymmärrys, jonkinasteinen yksimielisyys). Konsensuksen vastakohdaksi voidaan määrittää sen puute, "dissensus" (eng.).
Menetelmän yksi tavoite on vähentää ryhmien äänivaltaa ja nostaa esiin yksittäisiä ääniä. Koska konsensus-päätöksenteko pyrkii vähimmäistämään vastustuksen, se on suosittu kansalaisjärjestöissä, joissa päätöksiä noudatetaan mieluiten, jos niillä on suurin mahdollinen tuki. Konsensusta vaaditaan silloin, kun päätöksen noudattamisen valvominen on mahdotonta, ja päätöksen noudattaminen jää yksittäisten yksilöiden harteille. Tällaisissa tapauksissa enemmistö ei voi yksinkertaisesti pakottaa haluaan vähemmistön päälle kuulematta heidänkin ääntään. Koska tarkemman konsensuksen hakeminen on useimmiten aikaavievää ja kuluttavaa, järjestöissä varataan konsensus-päätöksenteko useimmiten vain tärkeimpiä päätöksiä varten.
Leviathan (kirja)
Leviathan on englantilaisen filosofin Thomas Hobbesin vuonna 1651 julkaisema kirja poliittisesta filosofiasta. Hobbesin teoriassa ihmiset tekevät keskenään yhteiskuntasopimuksen ja valtuuttavat suvereenin valvomaan järjestystä ja käyttämään siinä ehdotonta valtaa. Hobbesin mukaan suvereniteetti voi olla monarkia, aristokratia tai demokratia, mutta sen vallan täytyy aina olla rajoittamaton. Kirjan nimi tulee suuresta merihirviöstä Leviatanista, johon valtiota verrataan.
Kirja on jaettu neljään osaan, joista ensimmäisessä Hobbes etsii ihmisen toiminnasta lainalaisuuksia sekä selittää materialismiaan. Toisessa osassa hän selittää, miksi ihmiset haluavat yhteisen hyvän vuoksi solmia yhteiskuntasopimuksen ja antaa valistuneelle yksinvaltiaalle jakamattoman oikeuden pakkovallan käyttöön. Kolmas osa koskee Hobbesin materialistisen ontologian pohjalta selitettyä teologista kuvausta kristinuskosta. Neljäs osa käsittelee pimeyden valtakuntaa, jolla Hobbes tarkoittaa tietämättömyyttä vastakohtana todelliselle tiedolle.
Hobbesin mukaan vallan on oltava jakamaton, koska jaettu valta johtaa osien väliseen valtakamppailuun. Vallankumous taas on oikeutettu onnistuessaan, koska onnistunut vallankumous osoittaa syrjäytetyn suvereenin heikkouden ja näin ollen kyvyttömyyden tehtäväänsä. Lait ovat Hobbesin mukaan reaalisesti ottaen vain voimassa olevia lakeja, jotka on sanktioitu. Pelkkä lain kirjain ei ole mitään.
Hobbesilaista ihmiskuvaa on pidetty kohtalaisen synkkänä hänen rousseaulaista jaloa villiä muistuttavalla kuvauksellaan luonnontilasta ja kaikkien sodasta kaikkia vastaan. Hobbes ei kuitenkaan ajattele, että kaikki ihmiset ovat taipuvaisia pahaan, vaan hänen mukaansa luonnontilassa ainoastaan joidenkin yksilöiden haitallinen käytös estää rauhallisen yhteiselon. Hobbesin filosofia herättää tutkijoiden parissa edelleen suurta kiinnostusta, ja esimerkiksi hänen sopimusoikeudellisia näkökulmiaan on pidetty esillä.
DGSE
Direction générale de la sécurité extérieure (DGSE) (vuosina 1947–81 Service De Documentation Extérieure Et De Contre-espionnage, SDECE) on Ranskan ulkoinen tiedustelupalvelu. Kenraali Charles de Gaullen Vapaassa Ranskassa muodostettiin vuonna 1942 BCRA, joka vuonna 1943 siirtyi Algeriaan liittoutuneiden valloitettua sen marsalkka Petainin saksalaisten kanssa yhteistyössä olleelta Pierre Lavalin hallitukselta DGSS:nä, erikoispalvelujen päähallintona.
De Gaullen neljäs tasavalta (ensimmäinen tasavalta vuonna 1789, toinen tasavalta Napoleonin jälkeen vuonna 1815, kolmas tasavalta Ranska–Saksa-sodan kestäessä vuonna 1870) laajensi palvelua vastavakoilulla SDECE:ksi vuonna 1946, joka menestyi hyvin Algeriassa. Vuonna 1962 SDECE siirrettiin pääministerin alaisuudesta puolustusministerin alaisuuteen Ben Parka -tapauksen jälkeen.
SDECE osallistui peiteoperaatioihin, muun muassa ”Ascotiin”, Québecissä Kanadassa ja tuki öljyrikkaan Biafran itsenäisyyttä Nigeriasta vuonna 1968. Biafran itsenäistymisyrityksessä kuoli puoli miljoonaa ihmistä.
Presidentti François Mitterrandin aikana Pariisin lentokentän toimitusjohtaja nimitettiin SDECE:n johtajaksi vuonna 1981 ja vuonna 1982 palvelusta tuli DGSE, joka jakautui tiedustelu-, hallinto-, vastavakoilu- ja operatiiviseksi osastoksi. Epäonnistuminen terrorin vastaisessa kampanjassa aikaansai amiraali Lacosten nimittämisen DGSE:n johtajaksi vuonna 1982. Vuonna 1996 alkaen DGSEn johtajaksi tuli Jacques Dewatre.
10. heinäkuuta 1985 ranskalaiset agentit asettivat kaksi pommia Greenpeacen Rainbow Warrior -nimiseen alukseen uusiseelantilaisessa satamassa. Kahdestatoista aluksella olleesta valokuvaaja Fernando Pereira kuoli yrittäessään pelastaa valokuvausvarusteitaan. Kuudesta tekijästä saatiin kaksi kiinni ja tuomittiin vankeuteen. Ranska yritti estää Greenpeacea häiritsemästä ydinkokeitaan.
Luettelo kuvataiteilijoista
Siirry kirjaimeen → A B C D E 
F G H I J K L M 
N O P Q R S T U
V W X Y Z Å Ä Ö
Forssan Lehti
Forssan Lehti on Forssassa seitsemänä päivänä viikossa ilmestyvä sanomalehti. Oman määritelmänsä mukaan se on "sitoutumaton Lounais-Hämeen maakunnallinen äänenkannattaja". Forssan Lehti alkoi ilmestyä joka päivä kesällä 2006; aiemmin se oli ilmestynyt kuutena päivänä viikossa.
Forssan Lehden perusti Esko Aaltonen vuonna 1917. Lehteä kustansi vuonna 1920 perustettu Forssa Print (aiemmalta nimeltään "Forssan Kirjapaino"). 13. marraskuussa 2013 Hämeen Sanomat osti lehden. Lehti on osa Lännen Mediaa.
Lehden levikki 23.1.2009 13 913 kappaletta (levikkitutkimus 23.1.2009) ja lukijamäärä 37 000.
Forssan Lehti muuttui broadsheet-koosta tabloidi-kokoon 4. huhtikuuta 2013.
Rudolf Koivu
Rudolf Sefanias Koivu (alk. "Koivunen", 24. joulukuuta 1890 Pietari – 11. lokakuuta 1946 Helsinki) oli taidemaalari, Suomen kaikkien aikojen merkittävin lastenkirjojen kuvittaja ja satukirjailija. Hänet tunnetaan Zacharias Topeliuksen, H. C. Andersenin, Grimmin ja Tuhannen ja yhden yön satukirjojen kuvista. Yhteistyössä kirjailija Raul Roineen kanssa hän teki useita tunnettuja teoksia. Satukuvien lisäksi Koivu kuvitti romaanien kansia, aapisia, luku-, lasku- ja laulukirjoja. Lisäksi hän piirsi 155 postikorttioriginaalia, erityisesti joulukortteja. Hänen kirjoittamiaan satuja on koottu kirjaksi "Rudolf Koivun satukirja".
Koivun vanhemmat kuolivat tuberkuloosiin, kun hän oli vielä pieni, ja kasvattajaksi ryhtyi eno. Myöhemmin hän asui isoäitinsä kuolemaan, jouluun 1905 asti Tyrväällä, nykyisessä Sastamalassa, jossa hänen muistoaan vaalitaan edelleen. Sieltä hän lähti Helsinkiin kummitätinsä Maikki Salmensaaren luokse. Koivun ei tiedetä käyneen Tyrväällä lähtönsä jälkeen.
Koivu opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa Helsingissä 1907–1910. Opiskeluaikana Koivu hankki taskurahoja tekemällä pilapiirroksia "Tuulispäähän" ja "Kurikka"-lehteen. Koulun päätyttyä hän ryhtyi vapaaksi taiteilijaksi. Hänen tarkoituksenaan oli ryhtyä taidemaalariksi, mutta toimeentulon hankkiminen pakotti hänet kuvittajaksi. Taidemaalarina hän oli kuitenkin sovinnainen, ja kuvitustyössä hän nousi Suomen merkittävimpien kuvittajien joukkoon. Koivu teki opintomatkan Pariisiin ja Lontooseen opiskelijatoverinsa Matti Warénin kanssa 1914, jolloin hän tutustui jugend-tyyliin ja otti sen omakseen.
Hänen ensimmäiset kuvituksensa ilmestyivät vuonna 1911 lastenlehti "Koitossa". Hän aloitti WSOY:n vakituisena kuvittajana 1914, mutta teki sittemmin töitä eri kustantajille. Koivu tutustui 1930-luvulla mesenaatti August Thitziin, joka tuki häntä taloudellisesti. Rudolf Koivu kuoli aivoverenvuotoon 55-vuotiaana. Hänet on haudattu Salmensaarien sukuhautaan Helsingin Hietaniemen hautausmaalle, kortteli 20, linja 18, hauta 463.
Grafia ry jakaa vuosittain taiteilijan elämäntyön kunniaksi Rudolf Koivu -palkinnon. Koivu oli vuonna 1933 nimellä Suomen Taidepiirtäjäliitto perustetun Grafian ensimmäinen sihteeri. Vammalan kaupunki nimesi 1990-luvulla Koivun lapsuudenaikaisen asuinpaikan ohitse kulkevan tien "Rudolf Koivun tieksi".
TV Finland
TV Finland on Yleisradion omistuksessa oleva kanava, joka esittää valikoituja ohjelmia Ylen ohjelmistosta kaapelitelevisioverkkojen välityksellä Ruotsissa. Ohjelmat ovat pääasiassa suomalaista tuotantoa, eikä niiden välissä esitetä mainoksia. Tekstitelevisiopalvelunaan kanava käyttää Yleisradion teksti-tv:tä.
TV Finland näkyy Ruotsissa maanpäällisessä televisiossa ja kaapelitelevisiossa Suur-Tukholman ja Mälarinlaakson alueilla. Tämän lisäksi se on näkynyt satelliitin kautta pääosassa Eurooppaa, mutta vastaanotto edellytti Canal Digitalin katselukorttia. Satelliittijakelu päättyi kesäkuun 2013 lopussa, minkä jälkeen kanava näkyy enää Ruotsissa.
Toiminta alkoi vuonna 1986 Nackan lähettimen näkyvyysalueella nimellä "Finlands TV". Nimi TV Finland otettiin käyttöön vuonna 1997, kun satelliittilähetykset alkoivat. Kun Ruotsi siirtyi digitaalisiin maanpäällisiin lähetyksiin vuonna 2007, maanpäällinen näkyvyysalue laajeni kattamaan uusia alueita. Aiemmin kanavalla näkyi myös MTV3:n ohjelmia, mutta niiden esittäminen päättyi vuoden 2012 lopussa.
Kanava näkyi aiemmin kahden eri satelliitin kautta, kunnes se siirtyi Telenorin Thor 5 -satelliittiin 2008. Uuden satelliitin käyttöönotto laajensi näkyvyysalueen myös Kanariansaarille.
Mustatorvisieni
Mustatorvisieni ("Craterellus cornucopioides") on kantarelleihin kuuluva erinomainen ruokasieni, joka ei tarvitse esikäsittelyä.
Mustatorvisienen lakki on ontto ja tumma, suppilomainen. Se on päältä mustanruskea ja alta mustanharmaa. Alapinta on myös valkoisen härmän peittämä. Märkänä väri on pikimusta. Sienen torven ulkopinta on matalasti poimuttunut, ja sen reuna on mutkainen. Raaka sieni tuoksuu miedosti omenalta ja maistuu voimakkaalta.
Mustatorvisieni kasvaa elokuusta lokakuulle Etelä- ja Keski-Suomessa verrattaen yleisenä, usein tiheinä kasvustoina rehevien kangasmetsien ja lehtojen aukkopaikoissa. Esiintymisrunsaus kuitenkin vaihtelee suuresti vuosittain. Mustatorvisieni jää helposti huomaamatta, sillä se maastoutuu lähes täydellisesti lahoavien lehtien joukkoon.
Mustatorvisieni on herkullinen monella tapaa valmistettuna. Sitä sopii käyttää kuten suppilovahveroa tai vaikka sekaisin suppilovahveron kanssa. Mustatorvisieni kannattaa säilöä kuivaamalla; kuivattuna sitä voi murentaa liottamatta mausteeksi ruokiin. Sienen tyviosa on mullanmakuinen ja sitkeä, joten sitä ei käytetä.
Suppilovahvero
Suppilovahvero ("Cantharellus tubaeformis") on vahveroihin kuuluva erinomainen ruokasieni.
Suppilovahvero on kooltaan pienikokoinen ja muodoltaan torvimainen. Sienestäjän on usein etsittävä sitä sammaleen seasta. Onneksi se kasvaa ryhmissä ja usein suurena joukkona. Lakin halkaisija on useimmiten alle viisi senttiä. Sen lakki on kellertävän tai harmahtavan ruskea, keskellä on selvä suppilo. Suppilon keskeltä on useimmiten selvä reikä onttoon jalkaan, joka on kellertävä ja melko pitkä ja hoikka. Alapinnan harvat helttamaiset poimut ovat leveitä, johteisia ja haaroittuvia. Sienen maku ja tuoksu ovat mietoja.
Suppilovahveron näköisellä kosteikkovahverolla ("Cantharellus lutescens") lakin alapinta on oranssi tai valkoinen ja lähes sileä, kun taas suppilovahveron lakin alapinta on usein harmaa. Myös kosteikkovahvero on ruokasieni.
Kultaheltta ("Chrysomphalina chrysophylla" eli "Omphalina chrysophylla") on myös erehdyttävästi suppilovahveron näköinen, mutta se ei ole ruokasieni. Harvinainen nuhruvahvero ("Cantharellus melanoxeros") sekä rustonupikka ("Leotia lubrica") muistuttavat myös suppilovahveroa.
Suppilovahvero on ruokasienistä myöhäisimpiä, ja sen parhaat satokuukaudet ovat syys- ja lokakuu, mutta niitä voi löytää vielä marraskuussakin. Jäätyminen ei pilaa itiöemiä, vaan niitä voi kerätä lumen altakin syötäväksi. Suppilovahvero kasvaa yleensä sammaleisissa havumetsissä useina ryppäinä. Se on yleinen Etelä- ja Keski-Suomessa; lajin runsaimmat pohjoisimmat esiintymät ovat napapiirin tuntumassa, mutta sitä on tavattu Inarissakin.
Suppilovahveroa tavataan Euroopassa ja Pohjois-Amerikan pohjoisosissa. On joitakin viitteitä siitä, että Pohjois-Amerikan länsiosien suppilovahverot kuuluvat eri lajiin tai alalajiin kuin Euroopan ja Pohjois-Amerikan itäosien sienet.
Suppilovahvero on erinomainen ruokasieni, joka ei vaadi esikäsittelyä. Se voidaan säilöä pakastamalla tai kuivaamalla, ja se sopii monin tavoin käytettäväksi ruuanvalmistuksessa. Maku on mieto ja lievästi makea, jalkaosa on sitkeä. Sieni on lähes aina toukaton. Suppilovahvero kuului taannoiseen kauppasienien luetteloon 1. heinäkuuta 2012 asti, ja sen mukana sai myydä myös kosteikkovahveroa. Samoin on asia edelleen Eviran ylläpitämässä suositeltavien ruokasienten luettelossa. Pohjois-Amerikassa lajia käytetään myös sienivärjäykseen.
Luettelo eksoplaneetoista
Tämä artikkeli on luettelo eksoplaneetoista. Tällä hetkellä tunnetaan 909 eksoplaneettaa ja 701 planeettakuntaa, joista 140:ssa on vähintään kaksi planeettaa. Aurinkokunta on luettelossa vertailukohteena.
Planeettojen nimeämisessä on periaatteena, että planeetan nimi saadaan lisäämällä tähden nimeen pieni kirjain b ensimmäiselle planeetalle, c toiselle ja niin edelleen.
Massoissa on käytetty yksikkönä Jupiterin massaa tai Maan massaa ja niiden lyhenteinä M ja M. Planeettojen massoista on annettu pääsääntöisesti vain alaraja, jos planeetta on havaittu mittaamalla tähden näkösäteen suuntaista nopeuskomponenttia. Kiertoajan yksikkönä on pääsääntöisesti käytetty päivää mutta joillekin planeetoille kiertoaika on ilmoitettu vuosissa. Näiden SI-järjestelmän lisäyksiköiden tunnuksina on järjestelmän mukaisesti käytetty kirjaimia d ja a. Kun planeetan säde on merkitty näkyviin, yksiköksi on asetettu Jupiterin säde R, alalla olevan käytännön mukaisesti.
Tällä hetkellä suurin määrä (7) varmistettuja eksoplaneettoja kiertää tähteä HD 10180.
Ylikulku havaittu, todellinen massa tunnetaan.
Toistaiseksi tunnetaan viisi planeettaa kiertämässä pulsaria.
Sumuvarjo
Sumuvarjo eli glooria on ilmakehässä sopivissa sääoloissa havaittava optinen ilmiö. 
Kuten sateenkaarikin, sumuvarjo (glooria) muodostuu ilmakehässä olevissa vesipisaroissa. Sumuvarjossa valo taittuu ja siroaa takaisin (mie-sironta) tulosuuntaan. 
Sironnan tapahtumiseksi vesipisaroiden pitää olla suhteellisen pieniä ja halkaisijaltaan alle 50 mikrometriä. Sumuvarjon voi nähdä vain silloin, kun auringon valo pääsee paistamaan suhteellisen esteettä esimerkiksi havaitsijan takaa ja havaitsijan varjo puolestaan on sumua vasten. Maan päällä tällaisen tilanteen syntyminen on harvinaista, joten sumuvarjoja näkee helpoimmin lentokoneessa pilviä vasten. Sumuvarjo koostuu eri spektrin väreissä olevista säteittäisistä kehistä varjon ympärillä. Sumuvarjon renkaiden polarisaatio on yhdensuuntainen, kun taas lähellä varjoa polarisaatio on kohtisuora. Sumuvarjo on tietyssä mielessä myös sukua kehälle. Teoreettisesti voidaan tulkita sateenkaari, kehä ja sumuvarjo saman ilmiön eri ilmentymiksi.
Zeniitti
Zeniitti [tseniitti] ( 'pään suunta' > m.ransk. "zénith" > ) tarkoittaa tähtitieteessä taivaan ylintä pistettä eli kohtaa, joka on suoraan katsojan pään yläpuolella.
Päiväntasaajan ympäristössä Aurinko näkyy keskipäivällä zeniitin lähellä. Tarkalleen zeniitissä Aurinko voi käydä kääntöpiirillä vain kerran vuodessa: Kravun kääntöpiirillä kesäpäivänseisauksen aikaan ja Kauriin kääntöpiirillä talvipäivänseisauksen aikaan. Kravun kääntöpiirin pohjoispuolella ja Kauriin kääntöpiirin eteläpuolella Aurinko ei voi ikinä käydä zeniitissä saakka. Kääntöpiirien välisellä alueella Aurinko on zeniitissä kaksi kertaa vuodessa, leveyspiiristä riippuen eri aikaan vuotta.
Zeniitin vastakohta on nadiiri, taivaanpallon piste, joka on suoraan katsojan alapuolella.
Ron Brown
Ronald Harmon Brown (1. elokuuta 1941 – 3. huhtikuuta 1996) oli Yhdysvaltain kauppaministeri vuodesta 1993 kuolemaansa saakka. Hän oli ensimmäinen afroamerikkalainen tässä tehtävässä. Brown kuoli lento-onnettomuudessa Kroatiassa Yhdysvaltain Boeing-737 T34:n pudottua. Onnettomuudessa kuoli 35 ihmistä ja se johtui useasta samanaikaisesta virheestä.
Ron Brownin suku on kotoisin Pennsylvanian saksalaisalueelta Steeltonista, jonne hänen isoisän isänsä rakensi talon 1897. Isä William Brown pääsi opiskelemaan Washington D.C.:n mustaihoisille tarkoitettuun Howard Universityyn, josta hän valmistui 1940 ja meni naimisiin Gloria Osbornen kanssa. Hän sai ensimmäisenä afroamerikkalaisena työpaikan silloisesta asuntoministeriöstä ensin Bostonista ja sitten New Yorkista, jossa hän vaihtoi hotellinjohtajan työhön Harlemissa.
Ronald Harmon Brown syntyi Harlemissa 1941. Hän tutustui moniin isänsä hotellissa asuneisiin persoonallisuuksiin, joihin kuuluivat viihdetaiteilija Joséphine Baker, nyrkkeilijä Joe Louis ja jazzlaulaja Dinah Washington. Ron Brown kävi pääosin valkoisille tarkoitettua Hunter College Elementary Schoolia ja sitten White Plains High Schoolia ja Rhodes Schoolia Manhattanilla.
Vuonna 1962 Ron Brown valmistui valkoihoisenemmistöisestä Middlebury Collegesta Vermontissa. Siellä hänen arvosanansa eivät olleet riittäneet lääketieteen opintoihin, joten hän vaihtoi valtiotieteisiin. Seuraavat vuodet Brown vietti armeijan palveluksessa Yhdysvaltojen lisäksi Saksassa ja Etelä-Koreassa vuoteen 1967 saakka, jolloin hän aloitti opinnot St. Johnin yliopiston lakikorkeakoulussa Queensissä ja toimi opintojen ohella lyhyen aikaa sosiaalityöntekijänä, kunnes sai paikan afroamerikkalaisten etuja ajavasta järjestöstä National Urban Leaguesta 1968. Brown valmistui lakimieheksi 1971 ja eteni 11 palvelusvuoden aikana järjestössä apulaisjohtajaksi. Saatuaan 1973 asemapaikaksi järjestön Washingtonin-toimiston Brown alkoi luoda suhteita pääkaupungin poliittisiin piireihin. Vuonna 1979 hän oli mukana senaattori Edward Kennedyn kampanjassa demokraattipuolueen presidenttiehdokkuudesta. Hän sai vuonna 1981 paikan washingtonilaisesta asianajotoimisto Patton, Boggs & Blow’sta ensimmäisenä afroamerikkalaisena juristina. Vuonna 1989 Ron Brown valittiin demokraattipuolueen kansallisen komitean puheenjohtajaksi; siinäkin hän oli ensimmäinen musta puheenjohtaja USA:n puolue-elämässä. Ansioistaan Bill Clintonin presidentinvaalikampanjassa Brown sai 1993 tehtävän Clintonin hallituksen kauppaministerinä.
Ron Brownin muistoksi perustettiin hänen nimeään kantava valtakunnallinen korkeakoulustipendiohjelma lahjakkaille afroamerikkalaisille nuorille.
Luettelo Kansainliiton jäsenvaltioista
Kaksikymmentäkahdeksan valtiota oli Kansainliiton jäsenenä koko sen olemassaolon ajan. Loput 35 maata liittyivät tai erosivat eri aikoina.
Maat on listattu vuotena jolloin ne liittyivät. Maat joiden perässä lukee "erosi" tarkoittaa valtiota, joka erosi omasta tahdostaan. "Jätti paikkansa" ilmoittaa maan liitetyn joko Saksaan tai Italiaan. Neuvostoliitto oli ainoa valtio, jonka Kansainliitto erotti. Yhdysvallat ei koskaan ollut Kansainliiton jäsen.
Luettelo tiedostopäätteistä
Tämä on luettelo yleisistä tiedostopäätteistä.
Linux-tietokoneissa on yleensä tiedosto /etc/mime.types, jossa luetellaan tiedostopäätteet ja niitä vastaavat tietotyypit (MIME-tyyppi, RFC 2045, RFC 2046).
.pbf
.bif
Äyriäiset
Äyriäiset ("Crustacea") ovat niveljalkaisten pääjaksoon kuuluvia, kiduksilla hengittäviä eläimiä. Maapallolta äyriäisiä tunnetaan noin 50 000 - 67 000 lajia, Suomesta noin 350.
Useimmilla äyriäisillä on kitiinin peittämä, jaokkeista koostuva vartalo, joka on jakautunut päähän, keskiruumiiseen ja takaruumiiseen. Niillä on kaksi paria tuntosarvia, sekä suussa yksi pari yläleukoja ja kaksi paria alaleukoja. Keskiruumiissa on vaihteleva määrä raajoja, joita käytetään liikkumiseen tai tarttumiseen. Ruoansulatus on kaksiaukkoinen, ruoansulatuskanava suora ja lyhyt. Hermosto on tikapuumallinen.
Tutkijat ovat jonkin verran erimielisiä siitä, voivatko äyriäiset kokea kipua.
Pienimmät äyriäiset painavat gramman kymmenesosan, suurimmat yli 20 kiloa.
Monet äyriäiset käyttävät eläinravintoa, mutta osa syö myös kasvinosia. Koska äyriäisten kitiinistä ja kalkista muodostuva kuori ei veny, on kasvavan äyriäisen aika-ajoin vaihdettava (”luotava”) se. Tämä on vaarallinen vaihe, sillä kuorettomana äyriäinen on suojaton.
Äyriäisistä valtaosa elää meressä, mutta monet äyriäiset ovat sopeutuneet makeaan veteen. Lisäksi on myös täysin kuivalla maalla eläviä lajeja (muun muassa monet siirat). Suurin osa lajeista elää itsenäisesti, mutta muutamat ovat parasiittisia ja elävät isäntäeläimiinsä kiinnittyneinä. Merirokot elävät aikuisvaiheensa alustaan kiinnittyneenä. Äyriäisnaaras kantaa usein muniaan mukanaan. Tyypillisesti äyriäisillä on kuoriutumisen jälkeen toukkavaihe, mutta ei aina (esimerkiksi ravut).
Joitakin äyriäislajeja käytetään ruoaksi. Näitä ovat muiden muassa joki-, tiikeri- ja täplärapu, hummeri, katkarapu, langusti ja taskurapu.
Äyriäiset voivat aiheuttaa ruoka-aineallergiaa.
Riemannin hypoteesi
Riemannin hypoteesi on Bernhard Riemannin vuonna 1859 esittämä hypoteesi Riemannin zeeta-funktion nollakohtien esiintymisestä.
Hypoteesi on yksi tärkeimmistä avoimista ongelmista matematiikassa. Vuonna 1900 David Hilbert nimesi sen numero kahdeksaksi kuuluisalle listalleen 23:sta tärkeimmästä ratkaisemattomasta ongelmasta. Hän sanoi, että jos olisi nukkunut tuhat vuotta ja heräisi, hän kysyisi ensimmäisenä: "Onko Riemannin hypoteesi todistettu?" Clay Mathematics Institute on luvannut sen todistamisesta miljoonan dollarin palkinnon.
Hypoteesi on kytköksissä alkulukujen ominaisuuksiin.
Riemannin zeeta-funktio on määritelty kaikille kompleksiluvuille s ≠ 1. Se saa arvon nolla kaikilla negatiivisilla parillisilla kokonais­luku­arvoilla kuten -2, -4, -6 jne. Näitä sanotaan sen "triviaaleiksi nollakohdiksi". Hypoteesi siis sanoo, että funktion kaikkien ei-triviaalien nollakohtien reaaliosa on 1/2.
Tietokoneita apuna käyttäen on Riemannin zeeta-funktiolle laskettu miljardeja nollakohtia. Kaikkien näiden on havaittu toteuttavan Riemannin hypoteesin. Vaikka hypoteesia ei ole onnistuttu todistamaan, sen paikkansapitävyyden puolesta puhuu siis erittäin vahva "numeerinen
todistusaineisto".
Riemannin hypoteesille on esitetty lukuisia yhtäpitäviä väittämiä. Luonnollisesti yhtään näistäkään ei ole onnistuttu todistamaan. Riemannin hypoteesi ja sitä vastaavat väittämät ovat kuitenkin erittäin tehokkaita lukuteorian työkaluja. Suuri joukko lukuteorian keskeisistä tuloksista nojautuukin nykyään olettamukseen Riemannin hypoteesin paikkansapitävyydestä. Lukuteoreettisten artikkelien yhteydessä onkin lähes lentäväksi lauseeksi muodostunut teksti ""Under the assumption of Riemann hypothesis..."".
Lyydia
Lyydia oli muinainen kuningaskunta Vähässä-Aasiassa. Sen pääkaupunki oli Sardis.
Lyydia oli ensimmäisiä valtioita, joissa lyötiin rahaa. Rikkauksistaan kuuluisa Kroisos on tunnetuin ja samalla viimeinen Lyydian kuningas. Persian kuningas Kyyros Suuri kukisti hänet 546 eaa. ja alisti Lyydian Persian maakunnaksi.
Herodotoksen mukaan Kroisos aloitti sodan Persiaa vastaan saatuaan ennustuksen Delfoin oraakkelilta, joka kertoi että suuri valtakunta tulisi häviämään, jos Kroisos aloittaisi sodan. Näin kävikin, mutta valtakunta ei ollut Persia vaan Lyydia.
Lyydian kieli kuoli sukupuuttoon ensimmäisellä vuosisadalla eaa.
Palindromialkuluku
Palindromialkuluku on alkuluku, jonka voi lukea samanlaisena oikealta ja vasemmalta. Ensimmäiset palindromialkuluvut (joissa on enemmän kuin yksi numero) ovat 11 ja 101.
Muutamia ensimmäisiä palindromialkulukuja:
2, 3, 5, 7, 11, 101, 131, 151, 181, 191, 313, 353, 373, 383, 727, 757, 787, 797, 919, 929, 10301, 10501, 10601, 11311, 11411, 12421, 12721, 12821, 13331, 13831, 13931, 14341, 14741, 15451, 15551, 16061, 16361, 16561, 16661, 17471, 17971, 18181, 18481, 19391, 19891, 19991
Palindromialkulukuja voi olla muussakin kannassa kuin kymmenlukukannassa. Esimerkiksi binäärijärjestelmässä ensimmäiset palindromialkuluvut ovat 11 "(3)", 101 "(5)", 111 "(7)" ja 10001 "(17)". Kymmenkantaisia palindromialkulukuja on mahdollisesti ääretön määrä, mutta tätä ei ole vielä todistettu.
Runeberg (täsmennyssivu)
Runeberg voi tarkoittaa seuraavia:
Kantoliina
Kantoliina on lasten kantamiseen tarkoitettu kangas. Liina kiedotaan lapsen ja kantajan kehon ympäri.
Kantoliinoja on käytetty useissa kulttuureissa jo vuosisatoja. Ne ovat yleistymässä Suomessakin. Kanga-reppu oli ensimmäinen Suomessa myyty kantoliina. Nykyään kantoliinoja ja -reppuja on markkinoilla kymmeniä eri malleja.
Kantoliinoja on olemassa monia eri tyyppejä: trikoo­liinoja, kudottuja kantoliinoja, rengasliinoja, neliöliinoja. Tietynlaisia esimerkiksi kolmiomaisia kantoliinoja eli "mitelloja" käytetään myös yläraajamurtumien hoidossa.
Voima (Tähtien sota)
Voima () on "Tähtien sota" -elokuvissa, kirjoissa yms. esiintyvä ilmiö, kenttä, joka ympäröi kaiken elollisen ja pitää galaksit koossa. Jedit kykenevät hyödyntämään Voimaa, mutta sen opetteleminen vie aikaa. Voiman pimeälle puolelle langenneet voivat käyttää sithvoimaa. Voiman pimeä puoli koostuu vihasta, pelosta ja aggressiosta.
Videopelissä "" kerrotaan, että Voima havaittiin ensimmäisen kerran Tython-nimisellä planeetalla, jossa ensimmäiset jedit syntyivät.
Voima voidaan tunnistaa henkilöistä mittaamalla verikokeella midikloriaaniarvo. Mitä suurempi arvo on, sitä vahvempi henkilön on mahdollista olla Voimassa. Voiman käyttö on kuitenkin ihmisen omassa päätösvallassa.
Jedismi on todellinen elämänkatsomus tai uusi uskonnollinen liike, joka perustuu Voimaan.
Quintana Roo
Quintana Roo on Meksikon itäisin osavaltio. Se rajoittuu Yucatániin pohjoisessa ja Campecheen lännessä, idässä Karibianmereen ja etelässä Belizeen. Osavaltio on saanut nimensä meksikolaisen kansallissankarin Andrés Quintana Roon mukaan.
Quintano Roosta tuli territorio 24. marraskuuta 1902 ja osavaltio 8. lokakuuta 1975. Se on Meksikon uusin osavaltio.
Osavaltion pinta-ala on 42 361 neliökilometriä ja asukasluku vuonna 2014 noin 1,5 miljoonaa.
Chihuahua (kaupunki)
Chihuahua on Chihuahuan osavaltion pääkaupunki Meksikossa. Vuonna 2014 siellä oli 887 600 asukasta. Kaupungin nimen alkuperä ei ole tarkkaan tunnettu, mutta nahuatlin kielessä sana "Xicuahua" merkitsee kuivaa, hiekkaista paikkaa.
Kaupunki perustettiin virallisesti nimellä "Real de San Francisco de Cuéllar" vuonna 1709, kun sen läheltä oli löytynyt hopeaa. Vuonna 1718 se uudelleennimettiin "Felipe el Real de Chihuahua"ksi. Sieltä on kotoisin chihuahua-koirarotu.
Chihuahua sijaitsee Sierra Madren laaksossa Chihuahuan autiomaan laidalla.
Slavoj Žižek
Slavoj Žižek (s. 21. maaliskuuta 1949 Ljubljana, Jugoslavia) on slovenialainen filosofi ja kulttuurikriitikko. Hän opiskeli filosofian tohtorin tutkintoonsa asti Ljubljanan yliopistossa, ja sen jälkeen hän opiskeli psykoanalyysia Pariisin yliopistossa. Žižekiä on luonnehdittu lainatuimmaksi nykyiseksi vasemmistoajattelijaksi maailmassa.
Žižek tunnetaan töistään, joissa hän erittelee kulttuuria Jacques Lacanin tekstien hengessä. Žižekin ajattelun keskeisiä lähtökohtia ovat lacanilaisen psykoanalyysin ja ideologiakritiikin lisäksi G. W. F. Hegelin ja Karl Marxin filosofiset näkemykset. Lacanilaisen psykoanalyysin tulkinnan lisäksi hän kirjoittaa esimerkiksi fundamentalismista, globalisaatiosta, ihmisoikeuksista ja postmodernismista. Žižekin kirjoitustyyli on räiskyvä. Hän käyttää paljon kärjistyksiä ja havainnollistaa teorioita esimerkeillä populaarikulttuurista, kuten David Lynchin ja Alfred Hitchcockin elokuvista.
Žižek on julkaissut 1990-luvun alusta alkaen noin kirjan vuodessa ja toimittanut useita teoksia. Hän kirjoittaa pääasiassa englanniksi, mutta on julkaissut myös saksaksi ja ranskaksi. Vuonna 1990 hän oli Slovenian presidenttiehdokkaana.
Suomessa Žižekin kirjoituksia ovat kommentoineet muun muassa Tuomas Nevanlinna, Jukka Relander, Janne Porttikivi, Janne Kurki, Kimmo Jylhämö ja Hanna Kuusela. Yle Teema esitti vuonna 2008 Žižekin kolmiosaisen sarjan "Elokuvan kätketty kieli", jossa Žižek eritteli tunnettuja elokuvia.
Martha Nussbaum
Martha Nussbaum (o.s. "Craven", s. 6. toukokuuta 1947 New York Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen filosofi, jonka erityisiä kiinnostuksen kohteita ovat olleet antiikin filosofia, poliittinen filosofia ja etiikka.
Nussbaumin vanhemmat ovat philadelphialainen asianajaja George Craven ja Betty Warren. Hän opiskeli teatteria ja antiikin kulttuuria New Yorkin yliopistossa ja suoritti BA-tutkinnon vuonna 1969. Hän siirtyi opiskelemaan filosofiaa Harvardin yliopistoon, josta hän suoritti (MA-tutkinnon 1972 ja PhD:n vuonna 1975). Tänä aikana hän meni naimisiin Alan Nussbaumin kanssa (avioero 1987), kääntyi juutalaisuuteen ja sai tyttären Rachelin, josta tuli Saksan historian opettaja.
Hän opetti filosofiaa ja antiikin kulttuuria Harvardissa 1970-luvulla ja 1980-luvun alussa, jolloin hän siirtyi Browin yliopistoon. Hänen 1985 ilmestynyt teoksensa "The Fragility of Goodness", joka käsitteli antiikin etiikkaa, oli varsin merkittävä ja huomattiin eri tahoilla.
1980-luvulla Nussbaum alkoi tehdä yhteistyötä taloustieteilijä Amartya Senin kanssa kehitysyhteistyön ja etiikan saralla. Nussbaum kehitti Senin kanssa kehitysyhteistyön ”toimintavalmiudet”, jonka mukaan toimintavalmiudet (”tosiasialliset oikeudet”, kuten mahdollisuus elää vanhaksi, toimia taloudellisesti tai osallistua poliittiseen toimintaan) ovat perimmäinen osa kehitystä ja köyhyys toimintavalmiuksien puutetta. Näkemys on vastoin yleistä näkemystä kehitysyhteistyöstä, jossa kehitys nähdään yksinkertaisena bruttokansantuotteen kasvuna ja köyhyyden tulojen pienuutena. Näkemys kehitykseen edustaa moraalista universalismia vastakohtana moraaliselle relativismille. Suuri osa työstä esitetään aristoteelisesta näkökulmasta.
Nussbaum on soveltanut toimintavalmius-käsitettä myös John Rawlsin oikeudenmukaisuusteorian uudelleentulkintaan. Hänen mielestään Rawlsin vapauden periaate on merkityksellinen vain, kun se nähdään tosiasiallisina oikeuksina, toisin sanoen oikeina mahdollisuuksina jotka perustuvat henkilökohtaisiin ja yhteisöllisiin olosuhteisiin. Täten myös epätasa-arvo rawlsilaisuudessa (eroperiaate) selvennetään perimältään kykypohjaiseksi periaatteeksi.
Vuodesta 1995 Nussbaum on ollut lain ja etiikan professorina Chicagon yliopiston oikeustieteen laitoksessa. Hänen nykyinen puolisonsa on Cass Sunstein, myös Chicagon yliopistossa työskentelevä perustuslain tutkija.
Martha Nussbaumille myönnettiin akateemikon arvonimi Suomessa vuonna 2000.
Charles Taylor (filosofi)
Charles Taylor CC, GOQ, FRSC, (s. 5. marraskuuta 1931) on kanadalainen filosofi, joka tunnetaan näkökulmistaan moraaliin ja moderniin länsimaisen yksilön ja ryhmän identiteettiin. Hänet luokitellaan usein kommunitaristiksi.
Taylor sai koulutuksensa McGill-yliopistossa (kandidaatin tutkinto historiassa 1952) ja Oxfordin yliopistossa (kandidaatin tutkinto politiikassa, filosofiassa ja taloustieteissä 1955, maisteri 1960 ja FT 1961).
Taylor työskenteli moraalifilosofian professorina Oxfordissa sekä poliittisten tieteiden ja filosofian professorina McGill-yliopistossa Montrealissa Kanadassa. Nykyisin hän on emeritusprofessori. Hänellä on osa-aikainen virka lain ja filosofian professorina Northwestern-yliopistossa Evanstonissa Illinoisissa.
Kahtaisioni
Kahtaisioni eli zwitterioni eli dipolaarinen ioni on molekyyli, jossa on yksi tai useampi hapan- ja emäksinen ryhmä. Näistä ryhmistä vähintään kaksi tai useampi on sähköisesti varautunut siten, että molekyylin kokonaisvaraus on nolla. Liuoksessa kahtaisionisuuteen pystyvät molekyylit esiintyvät kahtaisioneina ainoastaan isoelektrisessä pisteessään, eli tietyssä pH-arvossa.
Kahtaisioniset aineet ovat amfoteerisiä (toimivat happoina ja emäksinä) ja jos liuoksen pH menee yli tai alle isoelektrisen pisteen pH:n, alkaa liuoksessa esiintymään merkittävissä määrin myös negatiivisesti tai positiivisesti varautuneita molekyylejä, joiden kokonaisvaraus ei siis ole nolla.
Happoryhmä saa varauksen luovuttamalla protonin (H) ja emäsryhmä vastaanottamalla H. Protonin luovutuksen ja vastaanoton voidaan ajatella tapahtuvan molekyylin sisällä ja siksi kahtaisioneita kutsutaan joskus nimellä sisäinen suola. Protonien siirto ei usein kuitenkaan tapahdu oikeasti suoraan molekyylin sisällä, vaan liuottimen kautta (liuotin luovuttaa ja vastaanottaa H).
Kahtaisioneja ovat esimerkiksi aminohapot. Näissä on aina happoryhmänä toimiva karboksyylihapporyhmä (–COOH) ja emäsryhmänä toimiva amiiniryhmä (–NH). Glysiini (kuvassa) on kahtaisioninen ja on pH:ltaan neutraalissa liuoksessa lähinnä kahtaisionimuodossa.
Termi "zwitterioni" tulee saksankielestä: "zwitter" tarkoittaa hermafrodiittia tai hybridiä.
Atseotrooppinen seos
Atseotrooppinen seos on nesteseos, josta keitettäessä syntyvän höyryn koostumus on sama kuin nesteseoksen itsensä, toisin sanoen se tislautuu muuttumattomana. Esimerkiksi etanolin vesiliuos muodostaa atseotrooppisen seoksen kun se tislataan noin 96-massaprosenttiseksi.
Raseeminen seos
Raseeminen seos eli rasemaatti on optisten isomeerien seos, joka sisältää molempia enantiomeerejä yhtä paljon. Koska enantiomeerit kiertävät valon polarisaatiotasoa yhtä paljon mutta vastakkaisiin suuntiin, raseeminen seos ei kierrä polarisaatiotasoa.
Farmakologisista aineista esimerkiksi ibuprofeeni, setiritsiini, atropiini, mirtatsapiini, sitalopraami, ketamiini, metorfaani, rasemorfaani, tsopikloni, tramadoli, metadoni, varfariini, salbutamoli, efedriini, pseudoefedriini, amfetamiini, metamfetamiini, modafiniili, MDMA, metyylifenidaatti, nikotiini ja Bromo-Dragonfly esiintyvät raseemisina seoksina.
Seosten kahdesta isomeeristä yleensä vain toinen vaikuttaa halutulla tavalla. Talidomidissa toinen isomeeri auttoi raskaana olevien naisten aamupahoinvointiin, mutta toinen vahingoitti sikiötä.
Trappistit
Trappistit (, lyh. O.C.S.O.) ovat katolisen kirkon latinalaiseen riitukseen kuuluva sääntökunta, sisterssiläisjärjestön eräs haara, joka noudattaa Benedictuksen luostarisäännöstöä.
Sääntökunta sai alkunsa uudistusliikkeestä Notre Dame de la Grande Trappen luostarissa vuonna 1664, kun veljet kokivat sisterssiläisten valtavirran lipsuvan liian rentoon elämään. Sääntökunta otti epävirallisen nimensä ranskalaisen Trappen kaupungin mukaan.
Nykyisin maailmassa on 170 trappistiluostaria ja niissä noin 2 500 munkkia ja 1 800 nunnaa.
Benedictuksen luostarisäännöstön kohta 48 sanoo: ”Olet oikea munkki vain kun elät kättesi työllä”. Niinpä trappistiluostarit tuottavat tarvikkeita, joiden myynnillä katetaan luostarin ylläpito. Tuotteiden joukossa on juustoja, leipää, ruumisarkkuja ja vaatetavaraa. Koska säännöstö ei tuomitse alkoholia, monet luostarit tuottavat olutta tai likööriä.
Edward Victor Appleton
Sir Edward Victor Appleton (6. syyskuuta 1892 – 21. huhtikuuta 1965) oli brittiläinen Nobel-palkittu fyysikko. Hän löysi toisen maailmansodan aikaan ilmakehän "Appleton"-kerroksen ja sai löydöstä Nobelin fysiikanpalkinnon 1947.
Appleton syntyi Bradfordissa ja opiskeli Cambridgen yliopistossa. Ensimmäisessä maailmansodassa hän oli pioneerijoukoissa, ja rauhan tultua hän palasi Cambridgeen ja alkoi tutkia radioaaltoja ja ilmakehän fysiikkaa Cavendish-laboratoriossa. Vuonna 1924 hänet kutsuttiin fysiikan professoriksi Lontoon yliopistoon. Hän palasi Cambridgeen 12 vuotta myöhemmin.
Vuoden 1924 loppupuolella Appleton aloitti yhdessä BBC:n kanssa kokeet, joilla löytyi radioaaltoja heijastava kerros ilmakehän yläosista, nykyisin ionosfääriksi kutsutusta kerroksesta. Tämä Appeltonin kerros heijastaa lyhytaaltoja niin että radioaaltoja voidaan lähettää ympäri maapallon.
Vuonna 1939 Appleton nimitettiin valtion tutkimuslaitokseen, jossa hän työskenteli toisen maailmansodan aikana tutkaa ja ydinpommia kehittävissä projekteissa. Sodan jälkeen 1949 hänet nimitettiin Edinburghin yliopiston rehtoriksi.
Subjekti
Subjekti (lat. "subiectum", käännös kreikan sanasta "hypokeimenon" ’alla oleva’) voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Jussi Halli
Jussi Halli (s. 1978 Helsinki) on suomalainen toimittaja, juontaja ja it-alan johtaja.
Kirjoitettuaan ylioppilaaksi Halli toimi vapaana toimittajana, uusimediayhtiöissä ja poliittisten sekä sitoutumattomien nuorisojärjestöjen hallituksissa.
Televisiouransa Halli aloitti syksyllä 1999 Helsingin kaapeliverkossa toimineella Helsingin Aluetelevisio ATV:lla, jonka päätoimittajana hän oli elokuusta 2001 kanavan lähetystoiminnan loppumiseen saakka joulukuuhun 2002. Tämän jälkeen Halli työskenteli MoonTV:n ajankohtaisohjelmien tuottajana ja ruutukasvona.
Valtakunnalliseen julkisuuteen Halli nousi syksyllä 2002 MTV3:n ja Fremantle Median tuottaman "Bonus"-tietokilpailun isäntänä, ”Suomen nuorimpana setänä”. Lisäksi Halli on osallistunut moniin muihin ohjelmaprojekteihin, muun muassa isännöimällä Subtv:n "Suoraa huutoa" -talk show'ta ja juontamalla vuoden 2005 Miss Suomi -kilpailut. Televisiotoiminnan ohella Halli on myös esiintynyt radiossa, hän oli yksi edesmenneen Radio Cityn kanavaäänistä. Hän juonsi "Herätysliike"-aamuohjelmaa.
Tällä hetkellä Halli juontaa MTV3:n automakasiiniohjelmaa "Ajoneuvos" sekä Radio Novan Liikenneohjelmaa. Syksyllä 2013 häneltä julkaistiin "Ajoneuvos" -ohjelmaan perustuva, saman niminen tietokirja. 
Halli on aikaisemmin työskentellyt mm. verkkopalvelu Suomi24:n johtajana. Hän on nykyään TeliaSoneran online-toimintojen myyntijohtaja.
Velké Popovice
Velké Popovice () on kunta Tšekin tasavallassa lähellä Prahaa. Kunnassa on 2 325 asukasta (2009).
Paikkakunta on mainittu ensi kerran vuonna 1352. Se tunnetaan Velké Popovice -panimostaan, joka taas tunnetaan parhaiten Velkopopovický Kozel -oluen valmistuspaikkana.
Pino
Tietojenkäsittelytieteessä pino () on abstrakti tietotyyppi, jonka toimintaperiaate on "viimeksi sisään, ensimmäiseksi ulos" (LIFO-periaate, "Last In First Out"; vrt. jono). Sitä voidaan verrata pöydällä olevaan lautaspinoon, koska sen alta tai keskivälistä ei voi poimia alkioita. Pinolle on määritelty seuraavat operaatiot:
Lisäksi usein:
Joskus myös:
Kaikki pinolle määritetyt operaatiot saadaan suoriutumaan vakioajassa eli koosta riippumatta, jos pino toteutetaan esimerkiksi linkitettynä listana.
Suorittimen käskykantaan on usein sisäänrakennettu ajonaikainen pino, joka hallitsee aliohjelmien kutsu- ja paluuosoitteita, kutsuparametreja ja paikallisia muuttujia. Arkkitehtuureissa, kuten MIPS-arkkitehtuuri, joissa suoritin ei toteututa käskyjä pinon käsittelyyn se on toteutettava ohjelmallisesti. FORTRAN 77 ei tukenut pinoa vaan funktioilla oli oma muistialueensa argumenteille ja datalle. Pinon käsittely on välttämätön rekursiivisten aliohjelmien toteuttamiseen.
Pinoa voidaan käyttää apuna jäsentämisessä. Tietokoneen pitää laskea esimerkiksi seuraava laskutoimitus:
Yhtälö voidaan muuttaa postfix-muotoon eli muotoon, jossa ei tarvita sulkuja. Muunnos voidaan tehdä Shunting yard -algoritmilla, joka sekin käyttää pinoa.
Tämän jälkeen laskutoimitus on helppo toteuttaa pinon avulla: Edetään askel askeleelta vasemmalta oikealle lisäten lukuja pinoon. Kun törmätään operaattoriin, pinosta poimitaan tarvittava määrä lukuja ja tehdään operaattorin määrittämä laskutoimitus niiden välillä. Laskutoimituksen tulos tallennetaan takaisin pinoon. Syötteen loputtua vastaus on luettavissa pinosta.
Tietokoneisiin on lähes aina sisäänrakennettu erityinen "ajonaikainen pino", joka on varattu aliohjelmakutsujen toteutukseen ja toimii nopeilla konekäskyillä. Aliohjelman kutsussa pinoon lisätään ainakin:
Tätä arvokokoelmaa kutsutaan aktivaatiotietueeksi. Se lisätään pinoon jokaisen kutsun yhteydessä ja poistetaan aliohjelman palatessa. Näin aliohjelmia voidaan kutsua sisäkkäin ja ne voivat myös kutsua itseään.
Ajonaikainen pino on yleisesti toteutettu kiinteänä muistialueena ja pinon päähän osoittavana "pino-osoitinrekisterinä". Päättymätön rekursio aiheuttaakin pinon täyttymisen ja ajonaikaisen virheen ().
Vastaavia abstrakteja tietotyyppejä:
Toteutukseen sopivia tietorakenteita:
Edvin Laine
Edvin Armas Laine (vuoteen 1906 Bovellán; 13. heinäkuuta 1905 Iisalmi – 18. marraskuuta 1989 Helsinki) oli Suomen tunnetuimpia teatteri- ja elokuvaohjaajia.
Laineen ohjaama elokuva "Tuntematon sotilas" (1955) on ylivoimaisesti kaikkien aikojen katsotuin elokuva Suomessa. Sen ja muiden suomalaisten kirjallisuusklassikoiden, kuten "Täällä Pohjantähden alla" ja "Niskavuori-sarja", ohjaaminen teki Laineesta – Peter von Baghin sanoin – Suomen kansallisohjaajan.
Edvin Laineen teatteriura alkoi Turun teatterista näyttelijänä. Vuonna 1935 hän siirtyi Tampereelle ja eteni Tampereen Työväen Teatterin johtajaksi. Vuodet 1943–1953 Laine oli Helsingin Kansanteatterin ohjaaja-näyttelijä ja 1953–1973 Suomen Kansallisteatterin ohjaaja. Näiden töiden ohella hän vieraili muualla ja ohjasi Tuntemattoman sotilaan yhdeksänä kesänä Pyynikin kesäteatterissa, ja lisäksi useita oopperoita.
Nelikymmenvuotisesta teatteriurasta huolimatta Laine tuli tunnetuksi ennen kaikkea elokuvaohjaajana. Hän ohjasi 43 vuoden aikana 39 elokuvaa. Tunnetuimpia ovat Väinö Linnan ja Hella Wuolijoen teksteihin perustuvat ohjaustyöt.
Laine oli yksi maalarimestarin kahdeksasta lapsesta. Perheellä ei ollut varaa laittaa häntä oppikouluun, mutta Edvin Laine opiskeli vuoden 1927–1928 Suomen Näyttämöopistossa.
Laine oli naimisissa näyttelijä-käsikirjoittaja Mirjam Noveron kanssa, joka näytteli muun muassa Anna Kivivuorta elokuvassa "Täällä Pohjantähden alla". Heidät on haudattu Helsingin Hietaniemeen. Haudan koodi on U9-6-16.
Laineen ensimmäinen vaimo oli Martta Parkkonen, joka kuoli vuonna 1938.
Hänen nuorempi veljensä Aarne Laine oli näyttelijä ja toimi myös usein Laineen elokuvien apulaisohjaajana. Näyttelijä Tuija Halonen oli Edvin Laineen serkku.
Kädestä kiinnipitäminen
Kädestä kiinnipitäminen on fyysisen läheisyyden muoto kahden tai useamman ihmisen välillä.
Länsimaisessa kulttuurissa kädestä pitävät kiinni pääasiassa puolisot ja pariskunnat, sekä vanhemmat ja pienet lapset, joiden kohdalla syynä voi olla kiintymyksen sijaan valvonta.
Samansukupuoliset pariskunnat kärsivät yhä homofobiasta. Vuonna 2012 Euroopan unionin perusoikeusviraston kyselyyn vastanneista homoseksuaaleista miehistä 74 prosenttia ja homoseksuaaleista naisista 51 prosenttia kertoi välttelevänsä kädestä kiinnipitämistä julkisella paikalla, koska he pelkäsivät joutuvansa häirinnän tai hyökkäyksen kohteeksi. Vuonna 2017 Alankomaissa homopari joutui väkivaltaisen hyökkäyksen kohteeksi kuljettuaan käsi kädessä kotiin juhlista. Solidaarisuuden osoituksena hollantilaiset miehet eri puolilla maailmaa kulkivat julkisilla paikoilla käsi kädessä.
Arabimaissa, Afrikassa ja joissain Aasian osissa sekä perinteisesti joissain Välimeren ja Etelä-Euroopan kulttuureissa miehet pitävät toisiaan kädestä ystävyyden ja kunnioituksen osoittamiseksi.
Smile (Brian Wilsonin albumi)
Smile on Brian Wilsonin albumi vuodelta 2004. Wilson, Van Dyke Parks ja Darian Sahanaja viimeistelivät yhdessä levyn, joka oli saanut alkunsa lähes 40 vuotta aiemmin. Alkuperäinen "Smile"-albumi, joka piti julkaista Wilsonin The Beach Boys -yhtyeen nimissä vuonna 1967, on luultavasti kuuluisin julkaisematon musiikillinen teos länsimaisen populaarimusiikin historiassa.
Vuonna 1966 julkaistu Beach Boysin "Pet Sounds" -albumi on yleisesti mielletty yhdeksi populaarimusiikin tärkeimmistä julkaisuista. Seuraavalla albumillaan, "Smilella" Brian Wilsonin ja Beach Boysin oli tarkoitus ylittää itsensä vielä kerran. Wilson alkoi työstää aivan uudenlaisen rakenteen omaavia kappaleita tulevalle mestariteokselleen. Beatlesit (erityisesti Paul McCartney) olivat ihastuneita "Pet Soundsiin", ja se innosti myös heitä kokeilemaan kaikenlaisia tekniikoita ja tunnelmia. Nyt alkoi Brian Wilsonin ja Beatlesien kilpailu saada uusi listojen kärkeä hallitseva hittilevy valmiiksi. Sen kilvan Brian Wilson lopulta hävisi.
"Smile"-levyn tekoprosessia häiritsivät The Beach Boysin riita levy-yhtiönsä kanssa sekä Wilsonin kasvava epävarmuus, johon liittyi osittain levy-yhtiön ja musiikkimedian asettamat valtavat paineet. Ensimmäisenä saatiin aikaiseksi vuoden 1966 lokakuussa julkaistu hittisingle "Good Vibrations", joka on tunnettu mestariteos. Monimutkainen kappale koostuu monesta eri osasta ja sitä äänitettiin jopa kolmessa eri studiossa.
Kokopitkän albumin äänitysprojekti venyi ja venyi, syynä kappaleiden ja tuottamisen monimutkaisuus ja Wilsonin täydellisyydentavoittelu. The Beatles julkaisi klassikkolevynsä "Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band" kesäkuussa 1967 ja Wilson tunsi olleensa myöhässä. Hän ei halunnut viimeistellä "Smileä" ja jätti nauhat pölyttymään. The Beach Boys julkaisi syyskuussa 1967 albumin "Smiley Smile", joka oli täynnä kaikenlaisia hätäisiä kokeiluja, mutta sinne pääsi myös pari kappaletta "Smile"-levyltä, tosin pahoin yksinkertaistettuna.
Brian Wilsonin soololevynä vuonna 2004 julkaistu Smile sai monilta kriitikoilta hyvää palautetta. Miltei 40 vuotta suunnitellusta myöhemmin ilmestynyt albumi ei kuitenkaan voinut vastata alkuperäistä julkaisua: levy julkaistiin niin erilaisena ajankohtana, eikä tuotoksella ollut mukana Beach Boysin muita jäseniä Brian Wilson lisäksi.