hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Libor Charfreitag
Libor Charfreitag (s. 11. syyskuuta 1977, Trnava, Tšekkoslovakia) on slovakialainen moukarinheittäjä.
Charfreitag karsiutui 1996 Sydneyn nuorten MM-kisoissa tuloksella 61,52. Kaksi vuotta myöhemmin hän voitti Slovakian mestaruuden sekä NCAA-mestaruuden. Hän voitti vuonna 1999 NCAA- sekä Slovakian mestaruuden ja sijoittui Universiadeissa kahdeksanneksi tuloksella 75,18. Myöhemmin samana vuonna hän heitti viidenneksi alle 23-vuotiaiden EM-kisoissa ja karsiutui Sevillan MM-kisoissa. Seuraavana vuonna hän voitti NCAA-mestaruuden, mutta karsiutui Sydneyn olympialaisissa. Vuonna 2001 hän karsiutui Edmontonin MM-kisoissa tuloksella 75,29 ja sijoittui kymmenenneksi Universiadeissa. Seuraavana vuonna hän voitti Slovakian mestaruuden ja sijoittui Münchenin EM-kisoissa seitsemänneksi tuloksella 79,20.
Charfreitag voitti 2003 Slovakian mestaruuden. Myöhemmin samana vuonna hän karsiutui Pariisin MM-kisoissa, mutta sijoittui kauden lopussa toiseksi tuloksella 81,22. Hänet valittiin vuoden lopuksi Slovakian vuoden yleisurheilijaksi. Seuraavana vuonna hän heitti Ateenan olympialaisissa seitsemänneksi ja viidenneksi. Hän sai jälleen vuoden lopuksi Slovakian vuoden yleisurheilija -palkinnon. Vuonna 2005 hän oli kolmas Euroopan cupin ykkösliigassa, yhdeksäs Helsingin MM-kisoissa ja kuudes . 2006 hän voitti Slovakian mestaruuden ja Euroopan cupin kakkosliigan, mutta karsiutui Göteborgin EM-kisoissa.
Charfreitag voitti Osakan MM-kisoissa 2007 MM-pronssia tuloksella 81,60. Myöhemmin samana vuonna hän oli seitsemäs . Pekingin olympialaisissa 2008 hän sijoittui kahdeksanneksi ja Berliinin MM-kilpailuissa 2009 kymmenenneksi. Hän voitti Euroopan-mestaruuden Barcelonassa 2010 tuloksella 80,02. Daegun MM-kisoissa 2011 hän karsiutui.
Charfreitag opiskeli Yhdysvalloissa Southern Methodist Universityssä. Nykyisin hän työskentelee siellä apulaisvalmentajana.
Francisco Álvarez Martínez
Francisco Álvarez Martínez (s. 14. heinäkuuta 1925) on espanjalainen kardinaali. Hän sai pappisvihkimyksensä 11. kesäkuuta 1950 ja on toiminut mm. Toledon arkkipiispana vuodesta 1995, kunnes erosi virasta 24. lokakuuta 2002.
Martínez on ollut yksi roomalaiskatolilaisen kirkon kardinaaleista 21. helmikuuta 2001 alkaen. Hän ennätti juuri osallistua uuden paavin valintaan vuonna 2005, sillä vietti 80-vuotispäiväänsä vasta heinäkuussa.
Martínez toimi vuosina 1973–1976 Tarazonan piispana.
Kacper Kozłowski
Kacper Kozłowski (s. 7. joulukuuta 1986 Olsztyn, Puola) on puolalainen pikajuoksija.
Kozłowski sijoittui Kaunaksen nuorten EM-kisoissa 2005 400 metrin juoksussa neljänneksi ajalla 46,87 ja sai pronssia 4 x 400 metrin viestijuoksussa. Kaksi vuotta myöhemmin hän saavutti Debrecenin alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa pronssia 400 metrillä ja hopeaa 4 x 400 metrin viestissä. Osakan MM-kisoissa hän oli mukana Puolan joukkueessa, joka voitti 4 x 400 metrin viestissä MM-pronssia. Belgradin universiadeissa 2009 hän oli 400 metrillä neljäs ja sai 4 x 400 metrin viestissä hopeaa. Vuonna 2010 hän oli Barcelonan EM-kisoissa 400 metrillä kahdeksas ajalla 46,07. Helsingin EM-kilpailuissa 2012 hän karsiutui 400 metrin välierissä. Hän sai EM-kilpailujen 4 x 400 metrin viestissä pronssia Zürichissä 2014 ja hopeaa Amsterdamissa 2016. Belgradin EM-hallikilpailuissa 2017 hän voitti viestikultaa.
Zim Integrated Shipping Services
Zim Integrated Shipping Services, aiemmin Zim American Israeli Shipping ja ZIM Israel Navigation Company, on Israelin suurin ja maailman 13. suurin rahtivarustamo. Sana zim on hepreaa ja tarkoittaa laivastoa tai suurta laivaa.
Yhtiö perustettiin 1945 ja se hankki ensimmäisen laivansa yhdessä lontoolaisen Harris and Dixon -yhtiön kanssa. Tämä kunnostettu laiva, joka sai uudeksi nimekseen Kedmah, purjehti Palestiinaan kesällä 1947. Ensimmäisenä vuonna sen tehtävänä oli kuljettaa satojatuhansia maahanmuuttajia muodostumassa olevaan valtioon. Britannian mandaattihallinto takavarikoi joitakin toisia laivoja, joita käytettiin luvattomien maahanmuuttajien kuljettamiseen ennen Israelin valtion perustamista; nämäkin laivat siirrettiin myöhemmin yhtiön laivastoon. Yhtiö hankki lisää laivoja ja osti muun muassa laivat Negba, Artza ja Galila.
Vuoden 1948 sodan aikana yhtiö kuljetti ruokaa ja sotilastarvikkeita yksinomaan Israeliin. Vuonna 1953 Länsi-Saksa maksoi Israelille sotakorvauksia, ja näillä rahoilla hankittiin 36 uutta laivaa, mikä oli suuri lisäys varustamon laivastoon.
Yhtiö keskittyi 1950- ja 1960-luvuilla matksutajalaivoihin ja laajensi sen ohella jatkuvasti rahdinkuljetukseen. Matkustajalaivalla kulkeminen oli kansainvälisessä liikenteessä yleinen matkustusmuoto ennen lentomatkojen halpenemista, ja huviristeilyt olivat myös suosittuja. Yhtiö liikennöi Välimerellä ja sillä oli myös säännölliset reitit Yhdysvaltoihin. Jotkut varustamon laivoista risteilivät talven aikana Karibianmerellä. Vuonna 1964 valmistui matkustajalaiva Shalom, mikä osoittautui virhehankinnaksi ja merkitsi varustamon matkustajalaivakauden loppua.
Varustamo alkoi 1960-luvulla keskittyä rahtilaivoihin ja se hankki useita erikoislaivoja kuten jäähdytettyjä laivoja ja öljysäiliölaivoja. Yhtiö kuljetti raakaöljyä Iranista Israeliin ja öljytuotteita Israelista Eurooppaan. 1970-luvulla yhtiö laajensi toimintaansa konttiliikenteeseen. Yhtiö tilasi kuusi konttilaivaa ja teki konttien kuljettamisesta asteittain liiketoimintansa keskeisen osan.
Vuonna 1981 yhtiön Mezada-laiva katosi merellä ja samaan aikaan varustamo muiden varustamojen lailla kärsi merenkulun lamasta. Yhtiö toipui 1980-luvun alun lamasta ja rakennutti 1990-luvulla 15 uutta laivaa Saksassa. Samaan aikaan yhtiön omistus jaettiin Israelin hallituksen ja Hachevra Le-Israelin kesken.
Vuonna 2004 Ofer Brothers Group osti yhtiön ja sen uudeksi nimeksi yksityistämisen jälkeen tuli Zim Integrated Shipping Services.
Paska (romaani)
Paska ("Filth") on skottilaisen kirjailijan Irvine Welshin vuonna 1998 kirjoittama romaani. Kirjan tarina keskittyy Edinburghin poliisissa työskentelevän sovinistisen, rasistisen, korruptoituneen ja kaikella tavalla misantrooppisen skottipoliisi Bruce Robertsonin ympärille. Otava julkaisi teoksen suomeksi vuonna 2001, kääntäjä oli Sauli Santikko.
Welsh julkaisi vuonna 2008 romaanin "Crime", jonka voidaan katsoa olevan jatko-osa teokselle.
Jon S. Baird ohjasi ja käsikirjoitti vuonna 2013 romaanista elokuvan "Filth", jossa pääosaa esittää James McAvoy.
Giacomo Biffi
Giacomo Biffi (13. kesäkuuta 1928 Milano – 11. heinäkuuta 2015 Bologna) oli italialainen kardinaali. Hän toimi Bolognan arkkipiispana vuosina 1984–2003 ja osallistui uuden paavin valintaan vuonna 2005.
Biffi väitti Antikristuksen olevan jo elossa ja jopa kuvasi tämän.
Oikeutusteoria
Oikeutusteoriat ovat tietoteoriassa teorioita, jotka pyrkivät ymmärtämään väittämien tai uskomusten oikeutusta. Oikeutuksella tarkoitetaan niitä syitä, joiden vuoksi joku omaa uskomuksen; selitystä, jonka vuoksi uskomus olisi tosi; tai kuvausta sille, "kuinka" joku katsoo tietävänsä sen mitä tietää. Esimerkiksi jos henkilö A esittää jonkun väitteen ja henkilö B kyseenalaistaa sen, A:n seuraava siirto olisi todennäköisesti tarjota joku tällainen oikeutus väitteelleen.
Yleisesti oikeuttaminen liittyy moniin asioihin: uskomuksiin, tekoihin, tunteisiin, väitteisiin, lakeihin, teorioihin jne. Tietoteoria keskittyy uskomuksiin. Tämä johtuu ennen kaikkea siitä, että perinteinen tiedon määritelmä määrittelee tiedon olevan ”hyvin perusteltu (oikeutettu) tosi uskomus”.
Eräs tietoteoreettinen kysymys on, mikä tekee uskomuksista oikeutettuja? Se, mitä "oikeutus" ja "oikeuttaminen" tarkoittavat, voidaan tulkita eri tavoin. Ensiksi, sana oikeutus voidaan tulkita kahdella tavalla:Ero johtuu siitä, että uskomus itsessään voi olla oikeutettu, vaikka jollakin henkilöllä ei olisikaan kyseistä uskomusta. Toiseksi, oikeuttaminen voi olla luonteeltaan kahdenlaista:
Kolmanneksi, tiedon oikeutusta voidaan lähestyä kahdesta näkökulmasta, joko internalistisesti tai eksternalistisesti:
Lisäksi on huomattava, että on eri asia omata oikeutus uskomukselle kuin olla oikeutettu uskomaan jotakin. Henkilöllä voi olla oikeutus, jonka hän tarjoaa uskomuksensa tueksi, ilman että hän kuitenkaan on oikeutettu uskomaan kyseistä asiaa.
Oikeutusteorioita on useita erilaisia. Eri teoriat vaativat eri määrän ja eri lajin todisteita sille, että jotain uskomusta voidaan pitää oikeutettuna. Ne keskittyvät usein kysymykseen ”kuinka varmoja meidän on oltava siitä, että uskomuksemme vastaavat todellisuutta?”
Uskomusten oikeutusteorioita ovat:Oikeutusteorioita voidaan jaotella yllä esitellyin perustein: esimerkiksi fundamentalismi ja koherentismi voidaan lukea internalistisiksi oikeutusteorioiksi, kun taas reliabilismi voidan luokitella eksternalistiseksi teoriaksi.
Carlo Caffarra
Carlo Caffarra (1. kesäkuuta 1938 – 6. syyskuuta 2017) oli italialainen kardinaali. Hän syntyi Emilia-Romagnassa.
Caffarra nimitettiin 16. joulukuuta 2003 Bolognan arkkipiispaksi. Häntä edelsi Giacomo Biffi.
Caffarra sai pappisvihkimyksensä Roomassa 2. heinäkuuta 1961, ja hänestä tehtiin kardinaali 24. maaliskuuta 2006.
Carmelita Jeter
Carmelita Jeter (s. 24. marraskuuta 1979) on yhdysvaltalainen pikajuoksija.
Jeter voitti Osakan MM-kisoissa 2007 MM-pronssia 100 metrin juoksussa ajalla 11,02 s. Pikaviestissä hän sai kultaa juostuaan alkuerissä Yhdysvaltain joukkueessa. Kauden lopussa hän voitti 100 metrillä . Berliinin MM-kilpailuissa 2009 Jeter voitti toistamiseen MM-pronssia 100 metrillä. Thessalonikissa syyskuussa 2009 hän voitti 100 metrin juoksun kautta aikain kolmanneksi parhaalla ajalla 10,67 s. Shanghaissa 20. syyskuuta hän juoksi kautta aikain toiseksi parhaan ajan 10,64 s. Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 hän juoksi alun perin kolmanneksi ajalla 7,05 s, mutta nousi myöhemmin hopealle kun toiseksi juossut LaVerne Jones-Ferrette hylättiin dopingkäryn takia.
Daegun MM-kilpailuissa 2011 Jeter voitti maailmanmestaruuden 100 metrillä ajalla 10,90 ja 4 × 100 metrin viestissä ja sijoittui toiseksi 200 metrillä ajalla 22,37. Lontoon olympialaisissa 2012 hän sai 100 metrillä hopeaa ajalla 10,78 ja 200 metrillä pronssia ajalla 22,14. Pikaviestissä hän juoksi ankkuriosuuden Yhdysvaltojen voittaessa kultaa maailmanennätysajalla 40,82. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän sai pronssia 100 metrillä ajalla 10,94.
Hän on voittanut Yhdysvaltojen-mestaruuden 100 metrillä 2009, 2011 ja 2012 sekä sisäratojen mestaruuden 60 metrillä 2010.
Pakoros II
Pakoros II tai Pacorus II oli Parthian kuningas noin vuosina 78–105. Hänen isänsä oli Vonones II ja Vologases I oli hänen veljensä.
Vologases nimitti poikansa Vologases II:n seuraajakseen (hallitsi noin 78–80), mutta Pacorus kapinoi häntä vastaan ja kukisti hänet lopulta. Pacoruksen aikana Parthiaa vaivasivat sisällissodat ja kuninkuutta havittelivat muun muassa Artabanus III (noin 80–90) ja Vologases III vuodesta 105 eteenpäin. Pakoros kuoli noin vuonna 105 ja hänen seuraajakseen tuli hänen veljensä Osroes I.
Maurice André
Maurice André (21. toukokuuta 1933 Alès – 25. helmikuuta 2012 Bayonne) oli ranskalainen trumpetisti. Hänet lähetettiin opiskelemaan Pariisin konservatorioon, ja hän voitti vuonna 1955 kansainvälisen kilpailun Genevessä.
André nousi huomattavaan kansainväliseen maineeseen 1960-luvulta alkaen. Hän on tehnyt satoja levytyksiä, joiden joukkoon kuuluu muun muassa barokkimusiikkia. Koska trumpetille kirjoitettu ohjelmisto oli määrällisesti vähäistä, hän on myös tehnyt useita transkriptioita soittimelleen.
André on yksi aikansa huomattavimmista vaskipuhallintaitajista. Häneltä ovat saaneet vaikutteita useat tunnetut nuoremmat muusikot, kuten Wynton Marsalis.
Visan Pallo
Visan Pallo on kemiläinen juniorijalkapalloseura. Visan Pallolla on yli 350 poika- ja tyttöpelaajaa, joista yli 150 junioria harrastaa lajia ympäri vuoden. Seuran edustusjoukkueena toimii PS Kemi Kings. Aktiivisia ohjaajia, valmentajia ja toimihenkilöitä on yli 40.
Visan Pallon B-tytöt nousivat kauden 2007 päätteeksi ykkösdivisioonaan, joka on Suomen toiseksi korkein sarjataso. Kauden 2009 syksyllä B-tytöt nousivat Suomen korkeimmalle sarjatasolle SM-sarjaan.
Visan Pallo sijoittui sarjassa toiseksi viimeiseksi ja näin ollen kaudella 2010 B-tytöt pelaavat jälleen ykkösdivisioonaa. Kauden 2010 päätteeksi Visan Pallon naisjoukkue nousi naisten kakkosdivisioonaan.
Suomen jalkapallomaajoukkueen entinen päävalmentaja ja pitkäaikainen maajoukkuepelaaja Jukka Ikäläinen aloitti uransa Visan Pallon edeltäjässä Karihaaran Visassa.
Visan Pallo omisti osan Junkohallista, joka on Pohjois-Suomen suurin jalkapallohalli. Visan Pallo lakkautettiin 2011. Seuran naisjalkapalloilu siirtyi Visan Pallon ja Kemin Innon naispelaajien pohjalta perustettuun Merilappi United-seuraan.
Manuel Alexandre
Manuel Alexandre Abarca (11. marraskuuta 1917 Madrid, Espanja – 12. lokakuuta 2010 Madrid, Espanja) oli espanjalainen näyttelijä.
Manuel Alexandre opiskeli alun alkaen lakia, mutta näytteleminen meni pian sen edelle. Hän pääsi teatterikouluun Madridiin ja teki ensiesiintymisensä ammattiteatterissa 1945 ja elokuvassa 1947. Hänet palkittiin vuonna 1996 Gijónin kansainvälisillä elokuvajuhlilla parhaana miesnäyttelijänä elokuvasta "El angel de la guarda".
Alexandre esiintyi espanjalaisten elokuvien ohella televisiossa, ja hänen uransa jatkui aina 2000-luvulle saakka. Hänelle myönnettiin vuonna 2003 Goya-palkinto elämäntyöstä.
Luis García Berlanga
Luis García Berlanga (12. kesäkuuta 1921 – 13. marraskuuta 2010) oli espanjalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja.
Berlanga syntyi Valenciassa ja debytoi ohjaajana vuonna 1951. Hän oli maansa elokuvataiteen keskeisiä nimiä, ja ohjauksien joukkoon lukeutuvat muiden muassa "Tervetuloa Mr. Marshall" (1953), "Plácido" (1961) ja "Pyöveli" (1963).
Berlangalle myönnettiin vuonna 1986 Asturian ruhtinaan palkinto ja Goya-palkinto vuonna 1993. Hän oli lisäksi ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi vuonna 1961. Vain 42-vuotiaana kuollut muusikko Carlos Berlanga oli hänen poikansa.
Kampfgruppe Peiper
Kampfgruppe Peiper ("Taisteluosasto Peiper", lyhennettynä KG Peiper) oli komentajansa Joachim Peiperin mukaan nimetty Ardennien taisteluun osallistunut Waffen-SS-taisteluosasto.
Taisteluosasto muodostettiin SS-panssaridivisioona Leibstandarte-SS Adolf Hitlerin 1. panssarirykmentistä sekä 2. panssarikrenatöörirykmentistä ja 501. raskaasta SS-panssarivaunupataljoonasta. Taisteluosasto oli osa Josef ”Sepp” Dietrichin komentamaa 6. SS-Panssariarmeijaa.
Taisteluosaston tehtävä oli murtaa yhdysvaltalaisten linjat Ardenneilla ja edetä Huyn kaupunkiin valtaamaan Maas-joen yli kulkevat sillat. Tehtävä epäonnistui ja taisteluryhmä joutui saarroksiin. Peiper sai ohjattua miehensä takaisin omien puolelle. Tällöin osaston vahvuus oli pudonnut noin 5 000:sta noin 800 sotilaaseen.
Taisteluosasto suoritti useita yhdysvaltalaisten sotavankien ja belgialaisten siviilien teloituksia operaation aikana. Kuuluisin tapaus on Malmedyn verilöyly 17. joulukuuta 1944.
Claude Chabrol
Claude Chabrol [klod šabrol] (24. kesäkuuta 1930 Pariisi — 12. syyskuuta 2010 Pariisi) oli ranskalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja sekä satunnainen näyttelijä. Hän kuuluu la nouvelle vaguen eli uuden aallon edustajiin.
Chabrol voitti jo varhaisella elokuvallaan "Ystävyksillä" ("Le Beau Serge", 1958) Jean Vigo -palkinnon vuonna 1959. "Ystävyksiä" pidetään ensimmäisenä ranskalaisen uuden aallon elokuvana. Chabrol voitti Berliinin elokuvajuhlien Kultaisen karhun seuraavalla elokuvallaan "Rohkea nuoruus" (1959).
"Ystävyksistä" saamillaan rahoilla Chabrol pystyi kuvaamaan "Rohkean nuoruuden". Hän auttoi elokuviensa tuotoilla myös muita elokuvaohjaajia. Chabrol rahoitti Eric Rohmerin elokuvan "Leijonan merkki" (1959), Philippe de Brocan elokuvat "Lemmenleikit" (1960) ja "Leiki ja lemmi!" (1961) sekä Jacques Rivetten elokuvan "Pariisi kuuluu meille" (1960). Chabrol oli myös teknisenä neuvonantajana Jean-Luc Godardin ensimmäisessä elokuvassa "Viimeiseen hengenvetoon".
Chabrolin suosio hiipui ensimmäisten elokuvien jälkeen. Monet hänen 1960-luvun alun ja puolivälin elokuvistaan ei juurikaan saanut kehuja kriitikoilta tai yleisöltä. Tuona aikana hän ohjasi muun muassa taide-elokuvat "Lukittu ovi" ja "Kuumat suhteet". Chabrol teki myös kaksikielisiä tuotantoja, joiden pääosissa oli hiipuvia Hollywood-tähtiä. "Shamppanjamurhissa" oli pääosissa Anthony Perkins ja "Tehtävässä ilman armoa" Jean Seberg.
Vuonna 1968 Chabrol tapasi tuottaja André Génovèsin, joka antoi hänelle vapaat kädet uuden elokuvan tekemiseen. Samana vuonna ilmestynyt "Naarashirvet" palautti Chabrolin arvostuksen. "Naarashirvet" oli psykologinen elokuva, joka käsitteli seksuaalista alistamista, ja sen pääosissa oli hänen toinen vaimonsa Stéphane Audran. Vuosina 1967–1973 Chabrol tuotti useita suosittuja draamaelokuvia, joissa Audran näytteli. Näihin kuuluivat "Mies, nainen, rakastaja", "Tämän miehen on kuoltava" ja "Isku sydämeen". Chabrolin arvostetuin työ tuolta ajalta on kuitenkin "Teurastaja" (1970), jossa opettaja rakastuu pienen kylän teurastajaan, jolla on intohimo nuorten naisten tappamiseen.
Myöhempinä vuosinaan Chabrol ei saavuttanut enää huippuvuosiensa tasaisuutta. Onnistuneisiin elokuviin voidaan kuitenkin laskea "Mustapukuisen naisen arvoituksen" (1978) ja "L'enferin" (1994), joka perustui 30 vuotta vanhaan käsikirjoitukseen, jonka Henri-Georges Clouzot oli hylännyt sydänkohtauksensa jälkeen 1964. Chabrol jatkoi aktiivisena kuolemaansa saakka, ja hän teki yhteensä noin 60 elokuvaa. Hänen viimeinen työnsä oli Gérard Depardieun tähdittämä "Bellamy".
COSCO
COSCO eli China Ocean Shipping (Group) Company on yksi maailman suurimmista linjaliikennettä harjoittavista varustamoista. Se on Kiinan valtion omistama yritys. Kiinan valtio muodosti COSCOn yhdistämällä China Ocean Shippingin ja China Shipping Companyn vuonna 2016. Vuonna 2017 COSCO hankki omistukseensa kilpailleen Orient Overseas Container Linen (OOCL).
COSCO oli vuonna 2017 OOCL-yrityskaupan jälkeen maailman kolmanneksi suurin varustamo. COSCOa suurempia olivat tanskalainen Maersk Line ja sveitsiläinen Mediterranean Shipping Co.
Yhtiöryhmä sisältää kuusi noteerattua yritystä ja sillä on yli 300 koti- ja ulkomaista tytäryhtiötä. Ryhmä tuottaa palveluita monella alalla kuten rahdinkuljetus, laivanrakennus, laivojen korjaus, terminaalitoiminnot, kiinteistöala, tietotekniikka sekä konttien valmistus, kauppa ja rahoitus. Ryhmä omistaa ja operoi noin 600 laivaa, joiden yhteinen kantavuus on 35 miljoonaa tonnia. Näin suuri laivojen mahdollistaa vuosittaisen rahdin määrän nousun yli 300 miljoonan tonnin.
COSCO on Kiinan suurin irtotavaran kuljettaja ja se luetaan myös yhdeksi maailman suurimmista irtotavaran merikuljettajista. Lisäksi yhtiöryhmä on Kiinan suurin matkustajaliikenteen harjoittaja, jolla on noin 50 aikataulunmukaista reittiä ympäri maailman.
Stéphane Audran
Stéphane Audran (2. marraskuuta 1932 Versailles – 27. maaliskuuta 2018) oli ranskalainen näyttelijä.
Audran esiintyi mm. Oscar-palkituissa elokuvissa "Porvariston hillitty charmi" (Buñuel: "La charme discret de la bourgeoisie", 1972) ja "Ranskalainen illallinen" (Axel: "Babettes gæstebud", 1987). Muita rooleja oli esimerkiksi elokuvissa "Teurastaja" ("Le boucher", 1970) ja "Mustapukuisen naisen arvoitus" ("Violette Nozière", 1978).
Audran oli vuosina 1964–1980 naimisissa ohjaaja Claude Chabrolin kanssa; hän oli sitä ennen ollut naimisissa näyttelijä Jean-Louis Trintignant'n kanssa. Hänelle myönnettiin kaksi Bafta-palkintoa (molemmat 1974), Berliinin kansainvälisten elokuvajuhlien Hopeinen karhu (1968) ja parhaan naissivuosan esittäjän César (1979).
Susanthika Jayasinghe
Susanthika Jayasinghe (s. 17. joulukuuta 1975) on entinen srilankalainen pikajuoksija.
Jayasinghe karsiutui Göteborgin MM-kisoissa 1995 100 metrin juoksun toisissa alkuerissä ajalla 11,76. Kaksi vuotta myöhemmin hän voitti Ateenan MM-kisoissa MM-hopeaa 200 metrin juoksussa ajalla 22,39. Vuonna 1999 hän karsiutui Sevillan MM-kisoissa 100 metrin alkuerissä ajalla 11,42 ja sijoittui GP-finaalissa 200 metrillä kahdeksanneksi. Sydneyn olympialaisissa 2000 hän karsiutui 100 metrin välierissä ajalla 11,33, mutta voitti olympiapronssia 200 metrillä ajalla 22,28. KOK:n päätöksellä pronssi muutettiin myöhemmin hopeaksi Marion Jonesin jäätyä kiinni dopingista. Seuraavana vuonna hän juoksi Lissabonin sisäratojen MM-kisoissa 200 metrillä neljänneksi.
Jayasinghe sijoittui 2002 Kansainyhteisön kisoissa 100 metrillä neljänneksi ajalla 11,08. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Aasian-mestaruuskisoissa kultaa sekä 100 että 200 metrillä ja juoksi yleisurheilun maailmancupissa kolmanneksi 100 metrillä ja neljänneksi 200 metrillä. Pariisin MM-kisoissa 2003 hän karsiutui 100 metrin alkuerissä. Neljä vuotta myöhemmin Osakan MM-kisoissa hän karsiutui 100 metrin alkuerissä, mutta voitti MM-pronssia 200 metrillä.
Jayasinghe ilmoitti helmikuussa 2009 lopettavansa kilpauransa.
Kulta-Arena
Kulta-Arena eli Huittisten jäähalli on nimensä mukaan jäähalli Huittisissa. Se toimii Suomi-sarjassa pelaavan Lauttakylän Lujan kotihallina. Halli on valmistunut vuonna 1996. Nimi Kulta-Arena on peräisin sponsorin eli Osuuspankin yhteistyöstä. Jäähallia hallinnoi Huittisten Jäähalli Oy. Hallissa on mahdollisuus pelata myös curlingia. Kulta-Arenan kaukalon koko on 28 x 58 m.
Brad McCrimmon
Byron Brad McCrimmon (29. maaliskuuta 1959 Dodsland, Saskatchewan – 7. syyskuuta 2011 Jaroslavl, Venäjä) oli kanadalainen jääkiekkoammattilainen, joka pelasi vuodesta 1979 vuoteen 1997 NHL-liigassa. Puolustajana pelanneen McCrimmonin seurat olivat Boston Bruins, Philadelphia Flyers, Calgary Flames, Detroit Red Wings, Hartford Whalers ja Phoenix Coyotes.
Boston Bruins varasi McCrimmonin varausvuorolla 15 vuonna 1979.
Pelaajauransa jälkeen McCrimmon toimi jääkiekkovalmentajana. Hän kuoli lento-onnettomuudessa 7. syyskuuta 2011, kun Lokomotiv Jaroslavlin joukkuetta kuljettanut kone syöksyi maahan. McCrimmon oli aloittanut Lokomotivin päävalmentajana keväällä 2011. Ennen nimittämistään Lokomotivin päävalmentajaksi hän oli toiminut apuvalmentajana NHL-seuroissa New York Islanders, Calgary Flames, Atlanta Thrashers ja Detroit Red Wings sekä päävalmentajana juniorisarja WHL:n Saskatoon Bladesissä.
From Yesterday
From Yesterday on 30 Seconds to Mars -yhtyeen vuonna 2006 julkaistu single, josta on tehty myös musiikkivideo. Kappaleen on säveltänyt ja sanoittanut yhtyeen solisti Jared Leto. Hän on lisäksi ohjannut kappaleen musiikkivideon, joka on ainoa yhdysvaltalainen Kiinan kielletyssä kaupungissa kuvattu video.
Hector Takayama
Héctor Rubén Takayama Tohara (s. 5. huhtikuuta 1972 Lima, Peru) on perulainen japanilaistaustainen jalkapalloilija, joka pelasi Suomessa Veikkausliigaa FC Jazzn joukkueessa.
Takayama saapui Jazzin testiin alkuvuodesta 2000 yhdessä kahden muun perulaisen Gino ja Eric Alguedasin kanssa. Takayama oli heistä ainoa, joka sai sopimuksen seuraan. Hän teki avauskaudellaan liigassa 25 ottelussa 6 maalia ja oli myös joukkueensa paras maalintekijä yhdessä Matti Santahuhdan kanssa. Takayama sai sopimuksen Jazziin myös seuraavaksi kaudeksi pelaten 24 ottelussa ja tehden 2 maalia. Jazz ei kuitenkaan tehnyt hänen kanssaan enää sopimusta kaudeksi 2002 ja näin Takayama palasi kotimaahansa syyskuussa 2001.
Suomen lisäksi Takayamalla on pitkä kokemus Perun pääsarjasta, jossa hän on edustanut useita eri joukkueita. Hän on myös pelannut Japanin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla. Nykyään Takayamalla on oma jalkapallokoulu Perun pääkaupungissa Limassa.
Lena Zavaroni
Lena Zavaroni (4. marraskuuta 1963 – 1. lokakuuta 1999) oli skottilainen lapsilaulaja ja TV-juontaja.
Hänen isänsä sukujuuret ovat Italiassa ja kotipaikkansa Isle of Buten Rothesay. Hän tuli laajemmalti tunnetuksi Hughie Greenin ohjelmassa "Opportunity Knocks".
Hänen albuminsa "Ma, He’s Making Eyes at Me" teki hänestä kymmenvuotiaana nuorimman brittilistan kymmenen kärkeen yltäneen artistin. Suomen listoilla hän oli korkeimmillaan seitsemäntenä.
Hän kuoli 35 vuoden iässä vaikeaan anoreksia nervosa -syömishäiriöön.
Jussi Lappi-Seppälä
Johannes (Jussi) Lappi-Seppälä (sukunimi vuoteen 1915 Seppälä, 26. helmikuuta 1911 Tampere – 24. tammikuuta 1977 Helsinki) oli diplomiarkkitehti, rakennushallituksen pääjohtaja ja kokoomuksen kansanedustaja. Lappi-Seppälä kirjoitti 1930-luvulla myös muutamia poikien seikkailukirjoja.
Lappi-Seppälän vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Seppälä ja Karoliina Aleksandra Sundell. Hän pääsi ylioppilaaksi 1931 ja valmistui diplomi-arkkitehdiksi 1936. Lappi-Seppälä oli Arkkitehtuuritoimisto Lappi-Seppälä ja Martaksen perustaja yhdessä Iikka Martaksen kanssa ja toimi toimiston johtokunnan puheenjohtajana 1935–1960. Lappi-Seppälä toimi maatalousministeriössä asutusasiainosaston arkkitehtina 1938–1945 ja rakennustoimiston päällikkönä 1945–1949. Tämän jälkeen Lappi-Seppälä oli Helsingin maistraatin raatimiehenä ja Helsingin yliopiston puurakennusopin opettajana 1949–1953 ja rakennushallituksen pääjohtajana 4. tammikuuta 1954 – 1971. Lappi-Seppälän nimitys rakennushallituksen pääjohtajaksi aiheutti 1950-luvulla niin sanotun arkkitehtisodan. Arkkitehtiliitto oli ajanut puheenjohtajaansa Alvar Aaltoa tähän virkaan, ja vastalauseeksi Aallon syrjäyttämiselle liitto julisti rakennushallituksen työt liiton jäsenten saartoon. Tätä saartoa jatkui vuoteen 1957.
Näiden tehtävien ohella Lappi-Seppälä oli valtiovarainministeriön sotavahinkojen korvaustoimiston toimistopäällikkönä 1940–1942, Maatalousseurojen keskusliiton jälleenrakennusvaliokunnan johtavana arkkitehtina 1942–1949 ja Miten rakennan -lehden päätoimittajana 1945–1967.
Lappi-Seppälä oli kokoomuksen kansanedustajana 1945–1953 edustaen Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Hän oli myös Helsingin kaupunginvaltuuston jäsenenä ja presidentin valitsijamiehenä vuosien 1950 ja 1956 presidentinvaaleissa. Lappi-Seppälällä oli myös lukuisia luottamustehtäviä eri järjestöissä ja yrityksissä. Hän sai professorin arvonimen 1969.
Lappi-Seppälä oli naimisissa Aamu Aulikki Kotivalo Koskimiehen kanssa 1936–1965. Avioeron jälkeen hän meni uusiin naimisiin 1965 Mirja Inkeri Teräsvirran (entinen Wilenius) kanssa.
Internalismi ja eksternalismi
Internalismi ja eksternalismi ovat filosofisia termejä, joista ensin mainittu viittaa johonkin sisäiseen ja viimeksi mainittu johonkin ulkoiseen. Niitä käytetään useassa eri yhteydessä:
Filosofiassa:
Muilla aloilla:
George Starkey
George Starkey (8. tai 9. kesäkuuta 1628 – 1665 Lontoo) oli Amerikassa ja Englannissa vaikuttanut alkemisti ja lääketieteen harjoittaja. Starkey kirjoitti useat teoksensa salanimellä Eirenaeus Philalethes.
Starkey syntyi Bermudalla vuonna 1628. Hänen isänsä oli skotlantilaistaustainen puritanisti pappi, joka kuoli Starkeyn ollessa yhdeksänvuotias. Starkey sai koulutuksensa Harvardissa. Master of Arts -tutkinnon hän suoritti joskus ennen vuotta 1650, todennäköisesti vuonna 1649. Hän muutti Englantiin vuonna 1650, missä hän opetti kemiaa muiden muassa Robert Boylelle. Starkey kirjoitti useimmat teoksensa salanimellään, mutta julkaisi kirjoituksia myös omalla nimellä. Hänen töillään oli vaikutusta muiden muassa Isaac Newtoniin, John Lockeen ja Gottfried Leibniziin.
Stolberg
Stolberg on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa, läntisessä Saksassa Reininmaalla. Sen naapurikaupunkeja ovat Aachen, Eschweiler, Hürtgenwald, Langerwehe, Roetgen ja Simmerath. Kaupunki kuuluu Kölnin hallintopiiriin ja Aachenin kaupunkialueeseen. Vuoden 2016 lopussa kaupungin asukasluku oli 56 366. Sen pinta-ala on 98,48 neliökilometriä.
Varhaisin maininta Stolbergista historiallisissa lähteissä sijoittuu 1100-luvulle. Vuoden 1600 tienoilla siitä muodostui tärkeä messinginvalmistuksen keskus, kun protestanttiset messinginvalmistajat pakenivat sinne Aachenista uskonvainojen ja taloudellisten rajoitteiden vuoksi. Stolberg menetti kuitenkin merkityksensä messingin valmistuksen keskuksena 1800-luvun keskivaiheilla, kun sinkki saapui markkinoille. Monet messinginvalmistajat Stolbergissa tuolloin vaihtoivat toisille teollisuudenaloille, kuten lasi- ja tekstiiliteollisuuteen.
Stolberg oli osa Jülichin herttuakuntaa vuoteen 1794 saakka, jolloin sen miehitti Ranska ja siitä tuli osa Eschweilerin kantonia Roerin departementissa. Wienin kongressin jälkeen vuonna 1815 Stolbergin hallinta siirtyi Preussille.
Stalingrad Cowgirls
Stalingrad Cowgirls oli vuonna 2005 perustettu Sallasta kotoisin ollut suomalainen rockyhtye . Yhtye soitti punk-henkistä rockmusiikkia. Trion jäsenistä Enni ja Riina ovat sisaruksia. Yhtye kertoi heinäkuun lopussa 2012 lopettavansa.
Keväällä 2006 yhtye tuli toiseksi Rovaniemellä järjestetyssä Simerock-bändikilpailussa. Saman vuoden toukokuussa yhtye sai mahdollisuuden nauhoittaa demo Nightwish-kitaristi Emppu Vuorisen kanssa tämän kotistudiolla.
Useampikin levy-yhtiö oli kiinnostunut tekemään sopimuksen yhtyeen kanssa ja lopulta maaliskuussa 2007 yhtye teki levytyssopimuksen Warner Musicin kanssa. Samana vuonna yhtyeellä oli viisikymmentä esiintymistä. Se oli lämmittely-yhtyeenä muun muassa Iggy & The Stoogesille, Muselle, Eppu Normaalille, Avril Lavignelle ja Negativelle.
Debyyttialbumi Somewhere High ilmestyi syyskuussa 2007. Albumi nousi korkeimmillaan Suomen virallisen albumilistan sijalle 30. Lisäksi Stalingrad Cowgirls oli ehdolla vuoden 2007 yhtyetulokas-Emman saajaksi.
Vuonna 2009 Stalingrad Cowgirls esiintyi Japanissa sekä toimi Moskovassa lämmittely-yhtyeenä Mötley Crüelle.
Yhtyeen toinen albumi Kiss Your Heart Goodbye julkaistiin Suomessa 5. toukokuuta 2010 sekä Ruotsissa, Norjassa ja Tanskassa 27. syyskuuta 2010. Albumi nousi Suomen virallisen albumilistan sijalle 27.
Albumin ensimmäinen single "Baby Girl" nousi YleX:n soittolistalle sekä YleX Himotuimmat -listan ykköseksi viikoilla 15, 20 ja 27 .
Vuonna 2010 yhtye esiintyi mm. YleXPop 2010 -festivaaleilla, teki lyhyet kiertueet Kiinassa , Saksassa, Norjassa ja Ruotsissa sekä toimi lämmittely-yhtyeenä Michael Monroelle ja Billy Idolille.
Stalingrad Cowgirlsin jäsenet ilmoittivat 31. heinäkuuta 2012 yhtyeen lopettavan toimintansa ja kertoivat lopettamispäätöksestä ja sen taustoista blogissaan "Save a Horse – Ride a Cowgirl.". Viimeisen kerran yhtye esiintyi 11. elokuuta Rovaniemellä.
Mustahevosantilooppi
Mustahevosantilooppi ("Hippotragus niger") on hevosantilooppien sukuun kuuluva antilooppilaji. Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus lajin uudeksi suomenkieliseksi nimeksi on "musta-antilooppi".
Mustahevosantilooppi on väritykseltään tumman- ja valkoisenkirjava. Uroksen ruumis on suurimmaksi osaksi musta, mutta alapuoli ja osa naamaa ovat puhtaan valkeat. Naaras on tätä vaaleampi ja ruskeampi. Niskassa on vahva, korkea harja. Sarvet ovat kaarevat ja varsin pitkät, mutta ne ovat naaraalla lyhyemmät. Aikuisten yksilöiden säkäkorkeus on 120–140 cm ja paino 200–270 kg.
Mustahevosantiloopin levinneisyysalue ulottuu Itä-Afrikasta Etelä-Afrikan Transvaaliin. Ne elävät savannilla 10–20 yksilön laumoissa ja laiduntavat enimmäkseen ruohoa. Kantoaika on 9 kk.
Mustahevosantiloopin alalaji jättiläismustahevosantilooppi ("Hippotragus niger variani") on äärimmäisen uhanalainen.
Väinö Kallio
Väinö Johannes Kallio (sukunimi aikaisemmin Suni) (17. huhtikuuta 1897 Pihlajavesi – 9. helmikuuta 1938 Petroskoi) oli kirvesmies ja sosialistisen työväen ja pienviljelijöiden eduskuntaryhmän kansanedustaja. 
Kallion vanhemmat olivat renki Aapo Eemil Vilhelminanpoika ja Hilda Maria Miinantytär. Hän kävi kansakoulua kolme luokkaa ja työskenteli sitten kirvesmiehenä Kaskisissa. Vuonna 1917 Kallio oli kirvesmiehenä Jyväskylässä ja liittyi Suomen sisällissodan alkaessa punakaartiin. Sodan jälkeen Kallio vangittiin poliittisista syistä mutta hän karkasi vankilasta Ruotsiin. Vuodesta 1920 Kallio oli SKP:n jäsen ja vuonna 1921 hän opiskeli illegaalisesti SKPn propagandistien kursseilla Pietarissa. Kallio palasi Suomeen vuonna 1921, suoritti asevelvollisuutensa Vaasassa 1922–1923 ja oli sen jälkeen puuseppänä Pietarsaaressa.
Kallio oli sosialistisen työväen ja pienviljelijöiden eduskuntaryhmän kansanedustajana 1929–1930 edustaen Vaasan läänin pohjoista vaalipiiriä. Kallio pidätettiin kommunistisen kirjallisuuden levittämisestä ja hän joutui uudelleen vankilaan vuonna 1930, jolloin myös hänen edustajantoimensa katsottiin lakanneen. Kallio oli myös Pietarsaaren kaupunginvaltuutettuna sekä jäsenenä ja osuusliike Varman edustajistossa.
Vapauduttuaan vankeudesta marraskuussa 1932 Kallio siirtyi joulukuussa Neuvostoliittoon, jossa hän toimi työnjohtajana Petroskoissa. Hän sai Neuvostoliiton kansalaisuuden 1934 ja oli sitten Sunun sovhoosilla puoluetyöntekijänä 1934 ja kirvesmiehenä 1936. Vuosina 1935–1938 hän työskenteli Kontupohjan paperikombinaatilla Kulmuksan metsätyömaalla.
Kallio vangittiin 1. tammikuuta 1938 vastavallankumouksellisesta kansalliskiihkoisesta toiminnasta syytettynä. Kallio tuomittiin ammuttavaksi ja hänet teloitettiin Petroskoin lähellä 9. helmikuuta 1938. Hänen maineensa palautettiin 1958.
Kallio oli naimisissa vuodesta 1923 Anna Taipaleen kanssa. Heillä oli yksi poika.
Johann Bernoulli
Johann Bernoulli (myös "Jean" ja "John", 27. heinäkuuta 1667 – 1. tammikuuta 1748) oli sveitsiläinen matemaatikko, joka kuului tunnettuun matemaatikkojen sukuun. Hän kehitti differentiaalilaskentaa ja löysi ratkaisun katenoidikäyrälle.
Bernoulli opiskeli Baselin yliopistossa lääketiedettä, lähti sitten Beneveen ja myöhemmin Pariisiin, jonka matemaatikkopiireissä hän tutustui Guillaume de l’Hôpitaliin. L’Hôpital ihaili Bernoullia, joka ymmärsi Leibnizin kehittämiä laskentamenetelmiä, ja palkkasi Bernoullin opettamaan itseään. Opetus jatkui myöhemmin kirjeenvaihdon muodossa. L'Hôpital julkaisi myöhemmin matematiikan oppikirjoja, ja häneen nimiinsä kirjattu L’Hôpitalin sääntö on itse asiassa Bernoullin kehittämä - asia, joka harmitti Bernoullia suuresti.
Vuonna 1695 Bernoulli sai professorin viran Hollannissa Groningenin yliopistossa. Hänen poikansa, joista tuli myös matemaatikkoja, syntyivät siellä. Hollannin vuosinaan Johann Bernoulli joutui kiistoihin veljensä Jacob Bernoullin kanssa, sekaantui Leibnizin ja Newtonin väliseen erimielisyyteen, oli syytettynä uskonnollisesta harhaoppisuudesta ja menetti tyttärensä taudeille. Johann Bernoulli muutti perheineen takaisin Sveitsiin, missä hän sai tuberkuloosiin menehtyneen veljensä viran Baselin yliopistossa. Hän oli arvostettu tiedemies, monet yliopistot yrittivät houkutella häntä professorikseen, ja hänestä tuli Pariisin, Berliinin, Lontoon, Pietarin ja Bolognan tiedeakatemioiden jäsen. Hänen hautakivessään lukee "Oman aikansa Arkhimedes".
Bernoulli oli kuuluisan sveitsiläisen matemaatikon Leonhard Eulerin opettaja Baselin yliopistossa.
Keuruun soittajapojat
Keuruun Soittajapojat on keuruulainen puhallinorkesteri, jonka juuret johtavat vuoteen 1952. Orkesterin perusti opettaja Erkki Haapamäki (1918-1989), joka toimi sen johdossa 30 vuoden ajan vuoteen 1982 saakka. Perustamisen aikoihin alkupääomaksi saatiin Keuruun Pohjoislahden Maamiesseuran lahjoittamat soittimet, joiden varassa voitiin aloittaa kahdeksanhenkisellä soittokunnalla. Musiikin harrastus vahvistui entisestään, kun Keuruun työväenyhdistys lahjoitti omistamansa soittimet soittokunnalle. Soittajien määrä oli kasvanut jo kahdeksaantoista.
Vuosien saatossa orkesteritoiminta on tarjonnut harrastuksen useille sadoille nuorille, joista moni on myöhemmin hakeutunut Erkki Haapamäen esimerkin mukaisesti musiikin tai opetusalan ammattilaisiksi.
Toiminnan laajentuessa perustettiin kaksi orkesteritasoa: A-orkesteri kokeneemmille soittajille ja B-orkesteri, joka tarjoaa harjoittelu- ja esiintymismahdollisuuden aloitteleville muusikoille. Koulutusjärjestelmässä kokeneet soittajat antavat yksityisopetusta aloittelijoille. Soittajapoikien jäsenillä on ollut mahdollisuus opiskella musiikkia myös Partaharjun, Sulasolin ja Soittajapoikien omilla musiikkileireillä.
Keuruun Soittajapojat on perinteisesti ollut vakioesiintyjä paikallisissa tapahtumissa, kuten kansallisten juhlapyhien juhlallisuuksissa, vappumatineoissa sekä varuskunnan ja paikallisten yhdistysten juhlatilaisuuksissa.
Riisi (täsmennyssivu)
Riisi voi tarkoittaa:
Kalervo Loimu
Vilho Jalo Kalervo Loimu, vuoteen 1906 Lindberg (24. toukokuuta 1906 Asikkala – 26. toukokuuta 1975 Helsinki) oli Mannerheim-ristin ritari numero 158.
Kalervo Loimun vanhemmat olivat kauppamatkustaja Robert Emil Lindberg ja Matilda Kiikka ja puoliso vuodesta 1931 Elvi Pahlman. Loimu tuli ylioppilaaksi 1926, oli varusmiehenä Kajaanin Sissipataljoonassa 1926–1927, suoritti Reserviupseerikoulun 1927 ja valmistui Kadettikoulusta 1929. Hän toimi Tampereen Rykmentin nuorempana upseerina 1929–1930 ja Reserviupseerikoulun opetusupseerina ja komppanianpäällikkönä 1930–1939. Talvisodassa Loimu oli Päämajan huolto-osastossa toimistoesiupseeri ja Osasto Pajarin esikuntapäällikkö. Jatkosodassa Jalkaväkirykmentti 53:n komentajana toiminut Loimu nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 16. lokakuuta 1944. Sotilasarvoltaan hän oli nimityshetkellä everstiluutnantti. Loimu jatkoi sotilasuralla vielä sotien jälkeen, hän erosi vakinaisesta palveluksesta 2. divisioonan esikunnan osastopäällikkönä 11. toukokuuta 1953. Erottuaan palveluksesta hän työskenteli vakuutusyhtiön osastopäällikkönä.
Loimu on haudattu Honkanummen hautausmaalle, (kortteli 21, linja 27, hauta 395).
Yhdysvaltain Grand Prix 2001
Yhdysvaltain Grand Prix 2001 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 30. syyskuuta 2001 Indianapolis Motor Speedway -radalla Yhdysvalloissa. Kilpailun voitti McLaren-kuljettaja Mika Häkkinen, jolle voitto oli hänen uransa 20. ja samalla viimeinen.
Aika-ajot ajettiin kilpailua edeltäneenä päivänä, lauantaina 29. syyskuuta 2001.
Paalupaikan valtasi Ferrari-kuljettaja Michael Schumacher, joka lopulta voitti tiukan aikakamppailun Mika Häkkisen kanssa. Paalupaikka oli saksalaiselle jo kauden kymmenes.
Häkkinen kiitteli vielä aika-ajojen jälkeen pidetyssä lehdistötilaisuudessa fanejaan vuosia jatkuneesta kannustuksesta ja toivoi ettei tämä lehdistöilaisuus jäisi hänen uransa viimeiseksi.
Toivo Ilomäki
Toivo Osmo Ilomäki (25. elokuuta 1917 Sääksmäki – 4. maaliskuuta 1965 Hämeenlinna) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari numero 155. 5. divisioonan 24. tykkikomppaniassa (24. TykK) panssarintorjuntatykin ampujana toiminut Ilomäki nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 2. lokakuuta 1944. Sotilasarvoltaan hän oli nimityshetkellä korpraali.
Hän on ainoa sotilas, joka on saanut kaikki viisi panssarintuhoojan merkkiä eli leveän kuviollisen nauhan ja neljä kapeaa kuviotonta nauhaa yli viidentoista panssarivaunun tai rynnäkkötykin tuhoamisesta.
Kokonaissaldo on 21 panssariajoneuvoa, joista 17 yhdessä taistelussa. Jo aiemmin hän osoitti tarkkuutensa yksittäisten pistemaalien tuhoajana, mutta varsinaisiin oikeuksiin hänen tarkkuutensa pääsi vasta kesällä 1944, kun hän sai aseekseen saksalaisen 75 K/40 -panssarintorjuntatykin siihen asti käyttämänsä venäläisen 45 mm sotasaalistykin tilalle.
Kirjailija Mauri Sariola kertoo kirjassaan "Näin tekivät ritarit", että Ilomäki oli aluksi vain ammusten kantaja, koska alkuperäinen tykin ampuja oli mustasukkainen tehtävästään. Laukaukset menivät kuitenkin mihin sattuivat, ja se suututti Ilomäkeä, koska kyseinen tykki oli venäläinen 45-millinen, jonka ammusten sytyttimet saattoi herkistää äärimmilleen - siis äärimmäisen tehokas kohdalleen osuessaan.
Ammukset menivät aina vain roimasti ohi, kunnes lopulta joukkueenjohtaja, luutnantti ja myöhemmin myös Mannerheim-ristin ritari Esko Kausti hermostui ja vaihtoi miestä tykin takana. Ilomäki osui ensimmäisellä laukauksella siihen, mihin oli luvannut, jolloin Kausti totesi ehdottomaan sävyyn:
Ritari Ilomäen 75 K/40 -tykki putkeen maalattuine voitonmerkkeineen on nykyisin Parolan Panssarimuseossa.
Toivo Kirppu
Toivo Kirppu (2. huhtikuuta 1920 Säkkijärvi – 25. joulukuuta 1986 Vihti) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari numero 154. Konekivääriryhmän johtajana Jalkaväkirykmentti 2:ssa (8./JR 2) toiminut Kirppu nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 2. lokakuuta 1944. Sotilasarvoltaan hän oli nimityshetkellä alikersantti. Sotien jälkeen Kirppu toimi maanviljelijänä kotitilallaan Ylämaalla sekä talonmiehenä Uudenmaan maamieskoulussa ja Vihdin kotiteollisuuskoulussa.
”Ylipäällikkö on pvm:llä 2.10.44 nimittänyt Vapaudenristin 2. luokan Mannerheim-ristin ritariksi alikersantti Toivo Kirpun. Alikersantti Kirppu on koko sodan ajan toiminut konekiväärimiehenä osoittautuen häikäilemättömän rohkeaksi ja reipasotteiseksi taistelijaksi. Sodan alkuvaiheissa hän kunnostautui erikoisesti vapaaehtoisena partiomiehenä. Vihollisen kesäkuussa -44 aloittamaa suurhyökkäystä torjuttaessa ansioitui alikersantti Kirppu varsinkin Kinkijevan ja Nurmoilan taisteluissa pysäyttäen ryhmineen ylivoimaisen vihollisen monet hyökkäykset. Myöskin Viteleenjoen viivytystaisteluissa hän osoitti erikoista rohkeutta taistellen yksin konekivääreineen vihollisen jo saartaessa tukikohdan taakse. Joukkojemme murtautuessa ulos piti alikersantti Kirppu edestäpäin hyökkäävän vihollisen loitolla, kunnes toiset pääsivät irti ja murtautui sitten konepistoolin avulla vihollisketjun läpi palaten 1½ vuorokautta metsissä seikkailtuaan omien puolelle. Saatuaan ryhmänsä jälleen koolle hän jälleen kunnostautui Tulemajoen taisteluissa torjuen ryhmineen neljä joenylitysyritystä, jotka vihollinen teki useita veneitä ja polkusiltoja käyttäen.”
Arvo Veikkanen
Arvo Emanuel Veikkanen (11. heinäkuuta 1919 Luumäki – 3. toukokuuta 1999 Luumäki) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari numero 153. Jalkaväkirykmentti 2:ssa panssarintorjuntatykkijoukkueen varajohtajana toiminut Veikkanen nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 2. lokakuuta 1944. Sotilasarvoltaan hän oli nimityshetkellä ylikersantti. Nimitysperusteluihin on merkitty erityismainintana Veikkasen Sammatuksen taistelussa henkilökohtaisesti suorittama kolmen venäläisen panssarivaunun tuhoaminen. Sotien jälkeen Veikkanen jatkoi maanviljelijän ammatissaan vuoteen 1952 asti, jonka jälkeen hän toimi Elimäen kunnan rakennusmestarina sekä myöhemmin Kymen tie- ja vesirakennuspiirin työmaapäällikkönä.
Tauno Paronen
Tauno Ilmari Paronen (23. syyskuuta 1912 Viipuri – 3. helmikuuta 1998 Kotka) oli metsänhoitaja ja Mannerheim-ristin ritari numero 151.
Parosen vanhemmat olivat maanviljelijä Kalle Paronen ja Edla Katariina Jantunen. Hän tuli ylioppilaaksi Viipurin maanviljelyslyseosta 1932, suoritti metsänhoitotutkinnon 1938 ja virkatutkinnon 1939. Paronen toimi Haapa Oy:n metsänhoitajana 1939-1944, Joensuun työvoimapiirin metsätyömaatarkastajana ja liikennepiirin kuljetuspäällikkönä vuoden 1945 alusta ja Pohjois-Karjalan hankintapiirin päällikkönä saman vuoden kesästä.
Paronen suoritti asevelvollisuutensa 1932-1933 jalkaväessä, reservin vänrikiksi hänet ylennettiin 1934, luutnantiksi 1940 ja kapteeniksi 1941. Talviosodassa Paronen toimi konekiväärijoukkueen ja partio-osaston johtajana ja jatkosodassa konekivääri- ja kiväärikomppanian päällikkönä ja pataljoonan komentajana. Paronen nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 22. elokuuta 1944.
Martti Nurmi
Martti August Nurmi (10. helmikuuta 1912 Kalvola – 4. syyskuuta 1985 Kalvola) oli Mannerheim-ristin ritari numero 150. 5. divisioonan 24. tykkikomppaniassa panssarintorjuntatykkijoukkueen varajohtajana toiminut Nurmi nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 23. heinäkuuta 1944. Sotilasarvoltaan hän oli nimityshetkellä ylikersantti. Sotien jälkeen Nurmi työskenteli omistamassaan kiviveistämössä.
Toivo Honkaniemi
Toivo Nikolai Honkaniemi (7. kesäkuuta 1908 Alahärmä – 14. tammikuuta 1995 Lahti) oli Mannerheim-ristin ritari numero 149. Mannerheim-ristin ritarin arvon hän sai 20. heinäkuuta 1944. Sotilasarvoltaan hän oli kapteeni. Honkaniemi on haudattu Lahteen, Levon hautausmaalle .
Ville Väisänen (sotilas)
Ville Väisänen (17. helmikuuta 1918 Sonkajärvi – 28. kesäkuuta 1944 Tali) oli Mannerheim-ristin ritari numero 145. Rajajääkäripataljoona 2:ssa panssarintorjuntakiväärimiehenä palvellut korpraali (ylennetty korpraaliksi 18.9.1941) Väisänen nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 12. heinäkuuta 1944.
Ville Väisänen (MR 2, VM 2) syntyi Sonkajärvellä ja kävi neljä luokkaa kansakoulua. Hänen vanhempansa olivat maatyömies, teurastaja Juho Väisänen ja Anna Maria Martikainen. Isä kuoltua Väisänen kierteli huutolaispoikana Vänninmäen kylän taloissa, viimeksi Kotalehdossa. Vänninmäen kyläkirjassa kerrotaan Väisäsen käyneen kansakoulua hyvällä menestyksellä. Sodassa kuolivat myös hänen isoveljensä sotilassairaalassa ja pikkuveljensä tarkka-ampujan luotiin.
Tyrjä, Elisenvaara, Kurkijoki, Salmenkaita, Muolaa, Kivennapa, Valkeasaari, Lempaala, Tali.
Mannerheim-ristin nimitysperusteluissa mainitaan muun muassa Väisäsen tuhonneen jatkosodan hyökkäysvaiheen aikana panssarintorjuntakiväärillä panssarivaunun ja edelleen asemasodan aikana useita vihollispesäkkeitä ja panssarintorjuntatykkejä. Lisäksi mainitaan erityisesti Väisäsen Talin–Ihantalan taistelussa tuhoamat kahdeksan vihollispanssarivaunua. Väisänen katosi Talin–Ihantalan taistelussa 28. kesäkuuta 1944, hän mahdollisesti räjähti kuoliaaksi panssarinyrkkikasaan osuneesta osumasta. Hänet on siunattu kentälle jääneenä Kemin sankarihautaan.
Åke Lindmanin elokuvassa Tali-Ihantala 1944 näyttelijä Markku Hyvösen esittämä korpraali Väisänen tuhoaa kaksi neuvostoliittolaista T-34-panssaria saksalaisilla panssarinyrkeillä.
Nikki Fernandez
Nikki Fernandez on yksi televisiosarjan "Lost" hahmoista. Nikkiä esittää näyttelijä Kiele Sanchez.
Nikki nauttii ateriaa vanhan miehen kanssa, joka pian kutsuu tarjoilijansa Paulon ruokahuoneeseen. Paulo tarjoilee ruokaa, kunnes vanha mies myrkyttyy ruuasta ja kuolee. Nikki repii avaimen miehen kaulasta, jolloin selviää Nikkin ja Paulon tuntevan jo ennestään toisensa. He varastavat miehen tallelokerosta timantit ja pakenevat.
Odottaessaan Sydneyn lentoasemalla Oceanic Airlinesin lentoa 815, parisuhteessa elävät Nikki ja Paulo näkevät Shannonin ja Boonen riitelevän. Nikki sanoo Paulolle, että ”lupaa, että meistä ei tule koskaan tuollaisia”. Paulo lupaa.
Nikki esiintyy ensimmäisellä ja toisella tuotantokaudella muutamissa jaksoissa vain taustalla olevana henkilönä.
Kolmannen tuotantokauden jakso "Expose" keskittyy Nikkiin ja Pauloon. Jakson alussa Hurley ja Sawyer törmäävät harhautuneeseen Nikkiin, joka kaatuu maahan heidän eteensä. He kuulevat hänen sanovan ”Paulo valehtelee” (). Tämän jälkeen Nikki kuolee. Pian Hurley ja Sawyer löytävät Nikkin poikaystävän, Paulon kuolleena. He uskovat syynä tapahtumaan olevan Toiset.
Takauma näyttää, kuinka Pauloa etsivä Nikki löytää tämän viidakosta ja kertoo haluavansa timantit. Nikki heittää Paulon päälle Arztin kokoelmasta haltuunsa ottaneen myrkyllisen hämähäkin, jonka pisto halvaannuttaa noin kahdeksaksi tunniksi. Paulon ollessa halvaantumaisillaan Nikki etsii timantteja. Hän löytää timantit Paulon housuista, jolloin Paulo sanoo Nikkille, että ”en antanut timantteja sinulle, koska sen jälkeen et olisi enää tarvinnut minua”. Nikkin huomaamatta samoja hämähäkkejä, joita hän heitti Paulon päälle, kiipeää hänen jaloilleen. Ne pistävät häntä, ja hän juoksee pois. Hätääntynyt Nikki kaivaa maahan kuopan, johon hän piilottaa timantit. Juostessaan pois viidakosta hän näkee Hurleyn ja Sawyerin. Takauma päättyy, ja jakson alussa nähty kohtaus jatkuu. Kuolleeksi luullut Nikki ja Paulo lasketaan kuoppaan, ja heidän päälle heitetään hiekkaa. Juuri kun hiekka osuu Nikkin kasvoille, hän avaa silmänsä; Nikki ja Paulo olivat vain halvaantuneita, eli Hurley ja Sawyer hautaavat heidät eläviltä. Hurleyn ja Sawyerin löydettyä harhaantuneen Nikkin, tämä sanoikin viimeisinä sanoinaan ”halvaantunut” (), eikä ”Paulo lies”.
Veikko Toivio
Veikko Eerikki Toivio (12. tammikuuta 1914 Metsäpirtti – 8. maaliskuuta 1975 Helsinki) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari numero 143. Pataljoonankomentajana Jalkaväkirykmentti 49:ssä toiminut Toivio nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 9. heinäkuuta 1944. Sotilasarvoltaan hän oli majuri. Toivio toimi Edvin Laineen Tuntematon sotilas -filmatisoinnin sotilasasiantuntijana.
Heikki Kärpänen
Heikki Kärpänen (13. marraskuuta 1914 Parikkala – 29. joulukuuta 1963 Parikkala) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari numero 141. Nimityshetkellä Ryhmänjohtajana Erillispataljoona 12:ssa toiminut Kärpänen nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 9. heinäkuuta 1944. 1941–1942 Kärpänen palveli Jalkaväkirykmentti 28:ssa konepistoolimiehenä ja 1942–1943 ryhmänjohtajana Jalkaväkirykmentti 49:ssä. Kärpänen haavoittui jatkosodassa kahdesti heinäkuussa 1942 Lampijärvellä ja marraskuussa 1943 Ohdassa Sotilasarvoltaan hän oli alikersantti. Nimitysperusteluissa mainitaan muun muassa suuri henkilökohtainen rohkeus sekä kunnostautuminen lukuisissa partiotaisteluissa.
Asser Puolamäki
Asser Ensio Puolamäki (9. kesäkuuta 1918 Kuhmoinen – 15. heinäkuuta 1944 Nietjärvi) oli Mannerheim-ristin ritari numero 148. Ritarin arvon hän sai 18. heinäkuuta 1944, kaaduttuaan kolme päivää aiemmin taistelussa. Ammatiltaan hän oli maanviljelijä ja sotilasarvoltaan ylikersantti.