Agni (ohjus)
Agni on Intian kehittämien strategisten ydinohjusten tuoteperhe. Niiden kantomatka on noin 700–6 000 kilometriä. Agni-ryhmään kuuluu pääosin ballistisia kiinteäpolttoaineisia ohjuksia. Nimi Agnī tarkoittaa sanskritissa tulta, joka polttaa syntiset. Se on myös tulen jumala.
Agni I:n kantomatka on 700 km, ja se on tarkoitettu pelotteeksi Pakistania vastaan. Agni II:n kantomatka oli 2 000 km, Agni III:lla matka kasvoi 3 500 kilometriin, jotta se oli selkeästi suunnattu Kiinaa vastaan. Kolmivaiheinen Agni IV 5 500 kantomatkalla kattaa koko Kiinan Pekingiin asti.
2010-luvulla kehitetyt Agni V ja Agni VI ovat jo selvästi mannertenvälisiä ohjuksia.
Agni-ohjuksen kehittely aloitettiin vuonna 1979. Agnin ensimmäinen versio on viralliselta nimeltään "Agni Technical Demonstrator" eli Agni TD. Ensimmäinen vaihe käytti kiinteää ja toinen nestemäistä polttoainetta.
Agnin ensimmäinen rakettivaihe perustui SLV-3-kantoraketin ensimmäiseen vaiheeseen, joka puolestaan pohjautui Yhdysvaltojen Scout-kantorakettiin. Toinen vaihe käytti nestemäistä polttoainetta kuten myös Prithvi-ohjus. Agni TD:tä testattiin kolme kertaa: 1989, 1992 ja 1994.
Vuonna 1997 ohjelma käynnistettiin uudelleen, mahdollisesti Kiinan ohjuskokeiden takia. Ohjusten nimiä muutettiin niin, että vanhasta ykkösestä tuli TD ja vanhasta kakkosesta Agni-I.
Agni-I oli 15 metriä pitkä 12 tonnia painava yksivaiheinen keskipitkän matkan ohjus, joka käytti kiinteää polttoainetta.
Agni-ohjuksen kehittelyn tuloksena syntyi kokonaan kiinteäpolttoaineinen Agni-II, jonka kantomatka on noin 2 000 km 1 000 kg:n kärjellä ja 3500 km pienennetyllä kuormalla. Se lukeutuu keskipitkän matkan ohjuksiin IRBM:iin. Sen kantosäde ulottuu koko Pakistaniin ja osiin Kiinasta. Agni II:n tarkkuuden (CEP) on raportoitu olevan jopa 40 metriä. Siinä on INS/HGPS laitteisto ja kaksitaajuustutka.
Ensimmäinen Agni III-ohjuksen koelaukaisu epäonnistui vuonna 2006. Huhtikuussa 2007 testi onnistui. Ohjus kantaa 4 000 km eli käytännössä koko Kiinaan, muun muassa Pekingiin ja Shanghaihin.
Agni III voi kuljettaa 1,5 tonnin hyötykuorman. Kaksivaiheinen ohjus käyttää kiinteää polttoainetta.
Maaliskuussa 2008 Intian tiedemiehet ilmoittivat kehittäneensä ja patentoineensa uuden lämpökilven päällysteen, joka suojaa lämpökilpeä höyrystymällä suurissa nopeuksissa. Tämä mahdollistaa ohjusten kantomatkojen kasvattamisen 40 %.
Vuonna 2011 Agni IV lensi testissä 3 000 km, pitemmän matkan kuin yksikään aikaisempi koelaukaisu. Testissä kuormaa oli 800 kg, mutta ohjus on suunniteltu 1000 kilon hyötykuormalle.
20 tonnia painavaa Agni IV:ää voidaan rautatien lisäksi kuljettaa myös maantiellä, joten liikutettavuus paranee. Siinä on erityisesti kehitetty ominaisuuksia joilla vältetään vihollisen ohjustorjuntajärjestelmät. Siihen kehitetään monien taistelukärkien järjestelmää, jolloin yksi laukaisu voi suuntautua useisiin kohteisiin.
Agni IV:n testilaukaisu marraskuussa 2011 onnistui hyvin. Seuraavana päivänä Intian puolustusvoimat ilmoitti olevansa valmis testaamaan Agni V:ttä helmikuuhun mennessä.
Agni-V:tä testattiin menestyksellä huhtikuussa 2012. Tämä Agni III:sta paranneltu ohjus kantaa noin 5 000–6 000 km. Ohjus on näin ollen sama kuin Agni III, mutta yksi rakettivaihe lisätty. Ydinkärjen paino on noin 1000 kg. Ohjus on 17,5 m pitkä, 2 m paksu. 
Intia määritteli sen olevan mannertenvälinen ohjus ICBM.
Helmikuussa 2013 ilmoitettiin että Agni VI ohjuksen kehitystyö on aloitettu. Sen oletetaan lentävän selvästi edeltäjiään pidemmälle, noin 8000 km:n päähän.
Vuonna 2012 Intialla uskottiin olevan 80–100 ydinkärkeä.