hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Kokemäki
Puurijärven ja Isosuon kansallispuisto perustettiin vuonna 1993. Pinta-alaltaan 27 km² kokoinen kansallispuisto koostuu lintujärvenä tunnetusta Puurijärvestä ja viidestä kermikeidassuosta; Aron-, Iso-, Kiettareen-, Korkea- ja Ronkansuosta. Järvellä pesi vuonna 1993 yli 30 lajia kokonaisparimäärän noustessa yli 1500 pariin.
Kokemäen matkailukohteet löytyvät www.kokemaenjokilaakso.com
Muita tutustumisen arvoisia kohteita: Vastavirtarock-rockfestivaali ja muutakin ohjelmaa, kuten näyttelyitä, konsertteja ja rompetori järjestetään Kokemäellä kesäisin. Erikoisuutena voidaan mainita WC-rulliin liittyvät tapahtumat, mm. pituusheiton SM-kisat (v. 2008) ja wc-paperirullapyramidin rakentaminen (v. 2010).
Kokemäen raviradalla järjestettävät perinteiset kaksipäiväiset juhannusravit keräävät vuosittain paikalle tuhansia raviharrastajia.
Satasoitto -musiikkifestivaali järjestetään vuosittain elokuussa.
Aakula, Askola, Haavasoja, Haistila, Hampula, Harola, Hassala, Herttola, Hintikkala, Huivoo, Hyrkölä, Häyhtiönmaa, Järilä, Kaarenoja, Kakkulainen, Kankaantausta, Kareksela, Kaukaritsa, Kaurula, Kauvatsa, Keipilä, Ketola, Kiettare, Kiusala, Kokemäen kartano, Korkeaoja, Koskenkylä, Krannila, Krootila, Kuittilo, Kukola, Kuoppala, Kuurola, Kyttälä, Köömilä, Laikko, Lempainen, Mattila, Meinikkala, Paistila, Pappila, Peipohja, Pelhola, Penttilä, Pirkkinäinen (Birknäs), Pukkala, Pumpala, Purjala, Pyhänkorva, Pälpälä, Riste, Ronkka, Rudanko, Ruikkala, Ryytsälä, Sonnila, Säpilä, Talonen, Teikari, Tulkkila, Tuomaala, Vallila, Viikari, Villiö, Vitikkala, Vuolle (Vuoltee, ruots. Vuoltis), Ylistaro, Äimälä, Öykkäri
Ahvenus, Jalonoja, Kauvatsa, Kotka, Kulkkila, Kuoppakoski, Lievikoski, Piilijoenmaa, Piitanoja, Puurila, Rutuna, Sampu, Työtilä, Yttilä
Korppoo
Korppoo () on entinen Suomen kunta, nyt osa Paraisten kaupunkia, joka sijaitsee Turunmaan saaristossa. Se kuului Varsinais-Suomen maakuntaan ja Länsi-Suomen lääniiin. Kunta oli kaksikielinen ja enemmistönä 73 prosenttia asukkaista puhui ruotsia ja 27 prosenttia puhui suomea vuonna 2008. Korppoon naapurikunnat olivat Nauvo, Kökar, Houtskari, Iniö, Velkua ja Rymättylä.
Korppoon tärkeimmät saaret ovat Kyrklandet ja Norrskata. Kaiken kaikkiaan Korppoossa on noin kaksituhatta saarta ja luotoa.
Korppoo sijaitsee sotilaallisesti merkittävässä paikassa. Puolustusvoimat oli kunnan suurin työnantaja, sillä Korppoon alueella olivat vuoden 2006 loppuun mennessä lakkautettuun Turun Rannikkorykmenttiin kuuluneet Gyltön ja Utön linnakkeet. Muita työllistäjiä ovat maatalous ja turismi. Korppoon pääsaaren eteläreunalla sijaitsee Saaristokeskus Korpoström, sekä Rumarin säätutka, joka toimii myös näkötornina.
Parainen, Nauvo, Korppoo, Houtskari ja Iniö yhdistyivät vuoden 2009 alussa uudeksi Länsi-Turunmaan kaupungiksi, joka vuoden 2012 alusta otti uudelleen käyttöön nimen Parainen.
Korppoon alue on ollut suomenkielistä ennen ruotsalaisten maahanmuuttoa alueelle keskiajalla. Varhaisesta suomalaisesta asutuksesta kertovat erityisesti kylännimet. Maskinnamo tulee muodosta "Maskun Innanmaa" ja kylännimi Pensor luultavasti nimestä "Pärnäsaari". Muita alun perin suomenkielisiä kylännimiä ovat Kalax ("Kahilaksi"), Åvensor ("Ahvensaari"), Väcklax ("Vehkalaksi"), Kvivlax ("Kuivalaksi"), Sjölax ("Syvälaksi") ja Hirsaludden ("Hirvisalo"). Suomen kielessä "laksi" on tarkoittanut aiemmin lahtea.
Keskiajalla Korppoo oli kirkkopitäjä, joka mainitaan asiakirjoissa ensimmäisen kerran vuonna 1384. Alkujaan sen alueeseen on kuulunut myös Houtskari, joka vuonna 1554 mainitaan Korppoon kappeliseurakuntana. Vaikka alue onkin vanhastaan ruotsinkielistä,
Ahvensaari (Åvensor), Aspö, Bendby, Björkö, Bonäs, Brunskär, Böhle, Elvsjö, Finnö, Galtby, Gyltö, Havträsk, Houtsala, Inikorp, Jurmo, Järvsor, Kalax, Karby, Kärvois, Kjölingby, Kopois, Korpogård, Kälö, Lempersjö, Lomby, Markomby, Maskinnamo, Pensor, Retais, Rosklax, Rumar, Skofatt, Strömma, Syvälax, Utö, Wattkast, Väsby, Änkis, Österskär
Korppoon pitäjäruoiksi valittiin 1980-luvulla "utskärsgädda", joka on hauesta, perunasta ja lantusta haudutettu kalapata, sekä "klimpvälling" eli klimppivelli.
Kortesjärvi
Kortesjärvi on entinen Suomen kunta, joka sijaitsi Etelä-Pohjanmaahan kuuluvassa Järviseudun seutukunnassa, Länsi-Suomen läänissä. Sen asukasluku oli ihmistä ja pinta-ala km², josta km² vesistöjä (31.12.2008). Kunta lakkasi olemasta, kun se yhdistyi Alahärmän, Kauhavan ja Ylihärmän kanssa uudeksi Kauhavan kaupungiksi vuonna 2009. Kortesjärven naapurikunnat ennen lakkauttamista olivat Alahärmä, Evijärvi, Kauhava, Lappajärvi, Pedersören kunta ja Uusikaarlepyy.
Kortesjärvellä sijaitsee myös Kortesjärvi-niminen järvi Ylikylän kylässä.
Isomäki, Kielinen, Kortesjärvi, Purmojärvi, Rantala, Saarijärvi, Ylikylä, Manninen, Nuottimäki, Fräntilä, Kukkola, Pellinen, Pirttinen, Iso-Pellinen, Lappinen, Laukkonen, Salo, Ylikoski, Porkholma, Tyynismaa
Kortesjärvi kutsui itseään jääkäripitäjäksi, koska sieltä lähti suhteessa väestöön kaikkein eniten vapaaehtoisia jääkäreiksi koulutettavaksi keisarilliseen Saksaan. Tästä syystä Kortesjärven vaakunassa oli – ja Kauhavan vaakunassa on – mantovanristi. Suomen Jääkärimuseo sijaitsee Kauhavan kaupungin Kortesjärven palvelutoimiston alakerrassa, missä on jääkäreistä, lähinnä etappimiesten näkökulmasta kertova näyttely ja esineistöä.
Kortesjärveläisiä urheiluseurojaKortesjärven pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla "rokkavelli" eli klimppivelli.
Kirosana
Kirosana eli voimasana on ilmaisua tehostava, karkeana pidettävä sana. Kiroilua pidetään yleisesti paheksuttavana tuntemattomien ihmisten seurassa, ainakin muodollisissa yhteyksissä. Kiroilu saa voimansa kulttuurillisista tabuista, joita se rikkoo. Kiroilu ei liity välttämättä negatiivisiin tilanteisiin.
Kiroilu on eri asia kuin varsinainen kiroaminen, joka on magian harjoittamista. Näiden kahden välillä vallitsee kuitenkin yhteys: alun perin kiroiluksi on nimitetty kiroamista, loitsimista.
Tutkimuksessa on huomattu, että kiroilu vähentää koetun kivun määrää. Latautuneen kirosanan käyttäminen voi aktivoida kehossa akuutin stressivasteen eli "taistele tai pakene" -reaktion. Kiroilu lisää tällöin tilapäisesti elimistön suorituskykyä: sydän alkaa sykkiä nopeammin, hengitys tihenee, lihaksiin virtaa enemmän verta ja suoliston toiminta hidastuu. On väitetty, että suomalaiset ovat skottien, irlantilaisten ja venäläisten kanssa Euroopan ahkerimpia kiroilijoita.
Kulttuuri vaikuttaa kirosanastoon. Moni suomen kielen suosituimmista kirosanoista liittyy kristinuskoon ja sukuelimiin. Saksassa kirosanat pyörivät pitkälti peräaukon ympärillä. Espanjankielisissä maissa puolestaan vedetään äidit mukaan kiroiluun.
Koski
Koski on vesiväylän virtapaikka, joka on yleensä myös kivikkoinen. Vesiputouksesta poiketen koskessa vesi virtaa uoman pohjaa pitkin eikä putoa vapaasti. Koski alkaa "niskalta" ja päättyy usein "suvantoon". Näiden paikkojen korkeusero on kosken korkeus. Veneellä laskemiseen soveltumattomia jyrkkäputouksisia koskia kutsutaan könkäiksi.
Vapaana virtaavia koskia on Suomessa etenkin maan pohjoisosissa. Suomen tunnetuimpia vapaana virtaavia koskia on Oulankajoen Kiutaköngäs, mutta suurin on Tornion Kukkolan kylässä sijaitseva Kukkolankoski. Koskien äärelle rakennettiin vesimyllyjä ja rautaruukkeja jo 1500-luvulla, ja niiden ympärille syntyi ruukkiyhteisöjä, koska niistä saatiin teollisuudessa tarvittavaa vesivoimaa. Tunnettuja valjastettuja koskia ovat esimerkiksi Imatrankoski, Kyröskoski, Tammerkoski, Korkeakoski ja Ankkapurha.
Koskiensuojeluohjelma on ollut Suomessa intressiriitoja aiheuttanut luonnonsuojelutoimi. Koskia on padottu vesimyllyjen ja sähkövoimalaitosten tarpeisiin sekä perattu uittojen tarpeisiin. Koskiensuojeluohjelmassa on pyritty 1980-luvulta lähtien säästämään patoamattomat ja perkaamattomat kosket luonnontilaisina, koska monen kalalajin, erityisesti lohikalojen, elämänkaaressa kosket ovat elintärkeitä. Kalojen ja kalastuksen tarpeisiin on ennallistettu aiemmin perattuja koskia lisäämällä niihin kiviä.
Melonnassa kosket luokitellaan niiden vaativuuden mukaan. I luokan koski on helpoin meloa läpi ja X luokan koskia pidetään mahdottomina läpäistä.
Kalastuksessa kosket ovat hyviä perhon ottipaikkoja, mutta vesien omistusolot ja suojelu asettavat koskikalastukselle rajoituksia.
Tukkilaisperinteen ylläpidossa yksi taitolaji on koskenlasku. Se voidaan tehdä veneellä, mutta kuninkuuslajina on koskenlasku tukilla sestointa apuna käyttäen.
Koskenlasku kumiveneellä on harrastus ja urheilulaji, jossa venekunta ohjailee ilmatäytteistä lauttaa melojen tai airojen avulla koskea alas.
Koskien ennallistaminen voi vaikeuttaa melonnan harrastamista, mutta parantaa koskipujottelun harrastamista.
Kuivaniemi
Kuivaniemi oli Pohjois-Pohjanmaan pohjoisosassa sijainnut Suomen kunta. Kuivaniemen lakatessa olemasta itsenäisenä kuntana sen väkiluku oli 1 987, ja väestötiheys 2,1 asukasta/km². Kunnan pinta-ala oli 1 149,58 km², josta 34,51 km² oli sisävesistöjä ja 187,86 km² merialueita. Kuivaniemen naapurikuntia olivat Ii, Pudasjärvi, Ranua, Simo ja Yli-Ii. Kuivaniemen alueen halki virtaa Kuivajoki, joka saa alkunsa alueen suurimmasta järvestä, Oijärvestä. Valtatie 4 sivuaa kunnan keskustaajamaa. Lähimmät kaupungit ovat Kemi ja Oulu. Kuivaniemen ystävyyskunta oli Pohjois-Ruotsissa Västerbottenin läänissä sijaitseva Bjurholmin kunta. Kuivaniemen alueella sijaitsevat Merihelmen matkailualue sekä Vatungin kalasatama.
Kuivaniemen nimikkokasvi oli kullero ja nimikkoeläin oli puolestaan norppa (esiintyi myös kunnan vaakunassa).
Iin kunta ja Kuivaniemi yhdistyivät 1. tammikuuta 2007. Kuntaliitoksen nimeksi tuli Iin kunta. Entisen Kuivaniemen kunnan alue kuuluu poronhoitoalueeseen muusta Iin kunnan alueesta poiketen.
Asemakylä (kuntakeskus), Kuivaniemi (kirkonkylä), Myllykangas, Oijärvi, Luola-aapa, Jokikylä, Halttula, Koivuniemi, Harjula, Pohjoisranta
Halttulanmatala, Hietakalla, Iso-Paskaletto, Jussinmatala, Koivuluodonmatala, Kokkosaari, Krassinletto, Kuivamatala, Liippa, Onsajanmatala, Pikku-Paskaletto, Rintamatala, Ryöskärinkalla, Samulinmatala.
Kylmäkoski
Kylmäkoski on Pirkanmaan maakunnassa sijaitseva entinen Suomen kunta. Kylmäkosken naapurikunnat olivat Akaa, Hämeenlinna, Urjala ja Vesilahti.
Kylmäkosken kunta perustettiin vuonna 1895 erottamalla se Akaasta. Maaliskuussa 2010 Kylmäkoski päätti liittyä Akaan kaupunkiin vuoden 2011 alusta.
Kylmäkosken halki virtaa Urjalan puolelta tuleva ja Akaan puolella Vanajaveteen laskeva Tarpianjoki. Ainoa merkittävä järvi on Jalanti. Kylmäkosken kautta kulkevat Tampereen ja Turun välinen rautatie ja valtatie 9.
Kylmäkosken vaakunan on suunnitellut Kaj Kajander, ja se on vahvistettu vuonna 1965.
Arkkitehti H. R. Helinin suunnittelema tiilirakenteinen Kylmäkosken kirkko on rakennettu vuonna 1900. Seurakunta kuuluu Tampereen hiippakuntaan. Alkujaan rukoushuonekunta, josta kappeliksi vuonna 1892 ja itsenäistyi 1897. Nykyisin Akaan kappeliseurakunta; seurakunnallisesti Kylmäkoski liittyi Akaaseen jo vuonna 2007.
Kartanoita Arola, Haavisto ("Jokihaaviston Tila Oy"), Uusi ja Vanha hautaa. Haaviston kartanosta muodostettiin Talvisodan jälkeen pika-asutuslain nojalla 17 asutustilaa Muolaan Keskikylästä, Viholasta ja Lavolasta siirtyneille kotitalouksille.
Suurimpia yrityksiä ja työllistäjiä ovat Kumera, Tuomo Halonen Oy, Tokmanni ja Kylmäkosken vankila.
Kylmäkosken pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla uunikuha ja piparjuurikastike.
Alpila, Haanoja, Hautaa, Jokihaavisto, Järvihaavisto, Järviö, Kaulo, Kuhavuori, Kurisjärvi, Kuusjoki, Kylmäkoski, Käyrälä, Lontila, Mellola, Mustue, Nauli, Onnia, Pappila, Poutala, Raidisto, Riisikkala, Savikoski, Saviniemi, Sontula, Sotkia, Taipale, Tipuri (Kurisniemi), Tiura ja Vuoltee.Kylmäkosken kirkonseudun taajamassa on 674 asukasta (31.12.2011).
Kälviä
Kälviä () on entinen Suomen kunta, joka sijaitsee Keski-Pohjanmaahan kuuluvassa Kokkolan seutukunnassa, Länsi-Suomen läänissä Merenkurkun rannalla. Kälviän, Lohtajan ja Ullavan valtuustot päättivät kuntaliitoksesta Kokkolan kanssa 3. joulukuuta 2007, ja liitos astui voimaan 1. tammikuuta 2009. Uuden kaupungin nimeksi tuli Kokkola. Kälviä oli yksikielisesti suomenkielinen kunta ja siellä asui ennen kunnan lakkautusta ihmistä, ja sen pinta-ala oli  km², josta  km² oli merialueita ja  km² sisävesiä. Väestötiheys oli asukasta/km². Kälviä käsittää pitkulaisen alueen, joka ulottuu Merenkurkun rannalta luoteis-kaakkoissuuntaisesti noin 70 kilometriä sisämaahan.
Kälviän emäpitäjä oli Kaarlela. Odert W. Renellin suunnittelema Kälviän kirkko on vuodelta 1905.
Entisen Kälviän kunnan alueella sijaitsee luonnonsuojelualue Kotkanneva.
Kälviän pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla "jääränpääryt", jossa on lampaanlihaa ja perunaa.
Kälviällä on useita kyliä ja kyliksi miellettyjä asutuskeskittymiä: Hilli, Honkimaa, Jatkojoki, Jokikylä, Karhulahti, Kleemola, Kälviä, Miekkoja, Nissi, Passoja, Peitso, Peltokorpi, Porkola, Riippa, Rimpilä, Rita, Ruotsalo, Vuolle ja Välikylä.
Marttilan ala-aste, Kirkonkylän ala-aste, Peltokorven ala-aste, Ruotsalon ala-aste, Lucina Hagmanin yläaste (ennen myös samassa yhteydessä lukio), Keski-Pohjanmaan Opisto.
Rovaniemen maalaiskunta
Rovaniemen maalaiskunta (, ) oli Lapissa sijainnut Suomen kunta. Maalaiskunta ympäröi koko Rovaniemen kaupungin. Kunnassa asui 21 803 ihmistä (2004) ja sen pinta-ala oli 7 915,51 neliökilometriä, josta 409,06 neliökilometriä oli vesistöjä. Väestötiheys oli 2,9 asukasta neliökilometriä kohden. Suurin kylä oli Saarenkylä heti Rovaniemen kaupungin pohjoispuolella. Rovaniemen lentoasema sijaitsi kunnan alueella pari kilometriä napapiirin pohjoispuolella. Rovaniemen maalaiskunnalla oli Rovaniemen kaupungin kanssa yhteinen evankelis-luterilainen seurakunta.
Vuonna 1929 siihenastisesta Rovaniemen kunnasta erotettiin Rovaniemen kauppala, ja ensiksi mainitun kunnan nimi pidentyi Rovaniemen maalaiskunnaksi. Vuonna 1960 Rovaniemen kauppala muutettiin kaupungiksi, ja vuonna 2004 Rovaniemi ja Rovaniemen maalaiskunta päättivät yhdistyä 1. tammikuuta 2006 Rovaniemen kaupungiksi. Rovaniemen maalaiskunnan vaakuna säilytettiin uuden Rovaniemen kaupungin vaakunana.
Rovaniemen maalaiskunnalla ei ollut varsinaista keskustaajamaa, vaan muun muassa kunnantalo sijaitsi Rovaniemen kaupungin keskustassa. Suurimpia kyliä olivat Muurola sekä Rovaniemen kaupungin kanssa käytännössä yhtenäisen taajaman (Ounas- ja Kemijokien erottamana) muodostanut Saarenkylä.
Muita kyliä:
Hirvas, Jaatila, Kemihaara, Korkalo, Käyrämö, Marrasjärvi, Misi, Meltausjärvi, Muurola, Alanampa, Ylinampa, Tiainen, Niesi, Nivankylä, Rautiosaari, Saarenkylä, Meltaus, Sinettä, Marraskoski, Sonka, Tapionkylä, Ylikylä, Petäjäskoski nykyään Petäjäinen, Kivitaipale, Välijoki, Narkaus, Vanttauskoski, Vanttausjärvi, Juotasniemi, Saari-Kämä, Siika-Kämä, Osma, Perttaus, Vikajärvi, Olkkajärvi, Tolonen, Porokari, Lohiniva, Jokela.
Luonnontiede
Luonnontiede eli luonnontieteet on luontoa tutkivien tieteiden yhteisnimitys.
Puhtaita luonnontieteitä ovat:
Lehtimäki
Lehtimäki on entinen Suomen kunta, joka sijaitsi Etelä-Pohjanmaahan kuuluvassa Kuusiokuntien seutukunnassa, Länsi-Suomen läänissä. Sen asukasluku oli ja pinta-ala  km², josta  km² vesistöjä (31.12.2008). Kunta lakkasi olemasta ja yhdistyi Alajärveen vuonna 2009. Lehtimäen naapurikunnat ennen lakkauttamista olivat: Alajärvi, Kuortane, Soini, Töysä ja ÄhtäriKeskikylän taajamassa on 681 asukasta (31.12.2011).
Lehtimäen pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla lampaanpääperunat.
Liljendal
Liljendal on Suomen entinen kunta, joka sijaitsi Itä-Uudenmaan maakunnassa, Etelä-Suomen läänissä.
Liljendalin naapurikunnat olivat Lapinjärvi, Myrskylä ja Pernaja ennen kuntaliitosta vuoden 2010 alussa Loviisaan yhdessä Pernajan ja Ruotsinpyhtään kanssa.
Liljendalin halki kulkevat valtatie 6 ja Lahti–Loviisa-rata.
Kunnan alueita halkova Lahti-Loviisa-rata oli alun perin Loviisan–Vesijärven rautatien kapearaiteinen rataosa, joka avattiin väliaikaiselle liikenteelle vuonna 1900 ja yleiselle liikenteelle vuonna 1904. Liljendalin kunnan alueella junat pysähtyivät Umpalan (ent. Michelspiltom) ja Eskelinkylän (ent. Eskilom) asemilla. Henkilöliikenteen lisäksi rautatie välitti runsaasti rahtia, joista suuri osa oli Vesijärveltä ja Päijänteeltä tullutta puutavaraa. Vähitellen kannattamattomaksi ajautunut rautatie myytiin valtionrautateille vuonna 1956 ja rata leveäraiteistettiin vuonna 1960.
Kunnassa asui ihmistä. Kunta oli kaksikielinen: enemmistö eli 77 prosenttia asukkaista puhui ruotsia ja 20 prosenttia suomea.
Liljendalin pinta-ala oli  km², josta  km² oli maata ja loput  km² sisävesialueita.
Merkittävin vesialue on Hopjärvi (, alkuperäiseltä nimeltään Haapajärvi), joka pääosin sijaitsi Liljendalin kunnan alueella. Järvi kuuluu Koskenkylänjoen vesistöön. Pinta-alaltaan se on 624 hehtaaria ja valuma-alueen koko noin 3 200 hehtaaria. Järven keskisyvyys on 2,4 metriä ja suurin syvyys 6,5 metriä. Järvenlaskut ovat pienentäneet sen pinta-alaa alkuperäisestä koosta.
Kirkonkylän maisemassa sen länsipuolella on Sävträsk, joka on pitkälti umpeenrehevöitynyt. Se on kuitenkin vesilintujen pesimäpaikka, ja laitamilla on rakennettuja lintuhavaintopaikkoja.
Kirkonkylän eteläosa on osa Sävträskin kylää. Siellä on peruskoulu, kirjasto, lounasravintola ja Sävträsk FBK, "Sävträskin VPK", mikä on Porvoon kaupungin Itä-Uudenmaan pelastuslaitoksen sopimuspalokunta.Anteronkylä (Andersby), Embom, Eskelinkylä (Eskilom), Garpom, Hopom, Huomanninkylä t. Huomaninkylä (Hommansby), Kuckubacken, Kvarnbacken, Reimansbacken, Rumpila (Drombom), Sporrasbacken, Sävträsk, Söderby, Umpala (Mickelspiltom)
Sävträsk on kaupunginosana tai entisen Liljendalin kunnan kylänä Liljendalin kirkonkylän eteläinen jatke, jossa on edelleen mm. Länsi-Kymen Osuuspankin Liljendalin konttori, Sävträsk skola () sekä Loviisan kaupunginkirjaston Liljendalin lähikirjasto.
Sävträskissä on myös sopimuspalokunta, Sävträsk FBK (.
Sävträskissä tien länsipuolella Porvoon kaupungin Itä-Uudenmaan pelastuslaitoksen Sävträskin vapaapalokunnan pohjoispuolella on lounasravintola "Bagarstugan", joka on Carl Gustaf Armfelt vanhemman talo kartanon ajoilta. Hän asui taloa everstinä perheensä kanssa Suuren Pohjan sodan aikana 1713, minä vuonna hänet ylennettiin kenraalimajuriksi, mistä hän joutui luopumaan Ruotsin armeijan vetäytyessä Georg Lybeckerin komennossa.Liljendalin pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla klimppisoppa.
Lappi (Rauma)
Lappi on entinen Suomen kunta, joka sijaitsee Satakunnan maakunnassa. Kunnassa asui lakkauttamishetkellä asukasta. Alueen pinta-ala on  km, josta  km² on vesistöjä. Väestötiheys oli lakkauttamishetkellä 16 asukasta neliökilometriä kohden. Lapin kunta liittyi Rauman kaupunkiin 1. tammikuuta 2009.
Lapin vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers ja se on vahvistettu vuonna 1951.
Lapin naapurikunnat olivat Eura, Eurajoki, Laitila ja Rauma. Aikaisempia naapurikuntia olivat Hinnerjoki, Kodisjoki ja Rauman maalaiskunta.
Lappi erosi omaksi seurakunnakseen Eurajoesta vuoden 1630 paikkeilla ja liitettiin Rauman seurakuntaan kuntaliitoksen yhteydessä 2009.
Aikaisemmin (etenkin ennen postinumeroiden käyttöönottoa) kunnan nimenä käytettiin "Lappi Tl" tai "Tl. Lappi" (Turun läänin Lappi) korostaen kuulumista entiseen Turun ja Porin lääniin erotuksena Lapin maakunnasta. Pitäjän virallinen nimi oli Lapin kunta. Joskus tarkentavana nimityksenä käytettiin myös ilmaisua "Rauman Lappi", koska Lapin kunta oli Rauman itäpuolinen naapuripaikkakunta.
Lapin halki virtaa Lapinjoki. Suurin järvi on Lapinjoen vesistöön kuuluva Narvijärvi. Muita Lapin alueelle ulottuvia järviä ovat Eurajoen vesistöön kuuluvat Turajärvi ja Lavajärvi.
Lapissa sijaitsee Sammallahdenmäen pronssikautinen röykkiöalue, joka otettiin 4. joulukuuta 1999 Suomen ensimmäisenä arkeologisena kohteena Unescon maailmanperintöluetteloon.
Lapissa on puukirkko, joka on valmistunut 1760. Kirkon läheisyydessä on viisi 1900-luvun alussa rakennettua kirkkotallia sekä kivinen lainamakasiini, jotka ovat nykyään Lapin Kotiseutumuseon käytössä.
Lappi on tunnettu myös kiuas- ja uuniteollisuudesta. Vuosittain elokuussa vietetään Löylypäivät-tapahtumaa.
Alakieri (Alakeeri), Hauta, Kauklainen, Kaukola, Kivikylä, Kodiksami, Kulju, Kullanperä, Kuolimaa, Lapinkylä (Kirkonkylä), Murtamo, Mäentaka, Pappilankylä, Rohdainen, Ruona, Skinnarla (Kinnala), Sukkala, Ylikieri (Ylikeeri)Lappalaiset – lappalaiset-nimityksen historia ja vaikutus paikannimistöihin.
Janina Andersson
Janina Maria Andersson (s. 28. helmikuuta 1971 Turku) on suomalainen poliitikko. Hän oli vihreiden kansanedustaja Varsinais-Suomen vaalipiiristä vuosina 1995–2011 ja Turun kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1992–2004 sekä uudelleen 2013 alkaen.
Andersson valmistui ylioppilaaksi vuonna 1990. Hän on koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri Åbo Akademista. Ennen eduskuntaa hän työskenteli tanssinopettajana (1985–1995) ja toimittajana (1991–1992). Andersson pyrki eduskuntaan ensimmäisen kerran vuoden 1991 vaaleissa, muttei tullut valituksi. Kun Andersson valittiin kansanedustajaksi vuoden 1995 vaaleissa hän oli pienen vauvan äiti ja herätti huomiota imetettyään eduskunnan tiloissa, mitä osa kansanedustajista piti sopimattomana.
Eduskunnassa Andersson oli muun muassa pankkivaltuuston jäsen vuosina 2003–2007 ja lakivaliokunnan puheenjohtaja vuosina 2009–2011. Vuosina 2001–2003 hän oli vihreän eduskuntaryhmän puheenjohtaja ja vuosina 2007–2009 ensimmäinen varapuheenjohtaja.
Syksyllä 2009 Andersson ilmoitti, ettei asetu ehdolle vuoden 2011 eduskuntavaaleissa. Hän perusteli päätöstään perhesyillä. Huhtikuussa 2011 hän aloitti yhteiskuntavastuuasiantuntijana Perjantai Markkinointiviestinnässä. Helmikuun lopulla 2015 Andersson aloitti Mannerheimin Lastensuojeluliiton Varsinais-Suomen piirin toiminnanjohtajana.
Anderssonin puoliso on ollut vuodesta 1994 muusikko Kim Engblom. Heillä on kaksi lasta. Janina Anderssonin isä Jan Otto Andersson on osallistunut politiikkaan SKDL:ssä ja Vasemmistoliitossa.
Sahalahti
Sahalahti () on Pirkanmaan maakunnan kaakkoisosassa sijainnut Suomen kunta, joka on nykyään osa Kangasalaa. 2005 tapahtuneen kuntaliitoksen aikaan sen väkiluku oli 2 276, ja väestötiheys 16,8 asukasta/km². Kunnan pinta-ala oli 172,04 km², josta 36,89 km² on vesistöjä. Sahalahden naapurikuntia olivat Kangasala, Kuhmalahti, Orivesi ja Pälkäne.
Enemmistö sahalahtelaisista asuu kirkonkylän sekä Pakkalan ja Korpiniemen kylien muodostaman kolmion alueella. Kirkonkylä ja Pakkalan kylä luokiteltiin taajamiksi jo vuoden 1960 väestönlaskennassa. Ensimmäiset kerrostalot valmistuivat kirkonkylään vuonna 1969. Sahalahden viljelysalueet sijaitsevat suurimmaksi osaksi kirkonkylän länsi- ja luoteispuolella, Pakkalanjärven ja Kirkkojärven ympärillä sekä Moltsian kylässä. Varsinkin Längelmäveden rannoilla on myös runsaasti enimmäkseen muiden kuin sahalahtelaisten omistamia kesähuviloita. Sahalahden kaakkoiskulma on miltei asumatonta metsäseutua ja siellä sijaitsee osittain Pälkäneen puolella oleva Laipanmaan alue. Siellä on myös Sahalahden korkein maastonkohta, 181 metrin korkeuteen merenpinnasta ulottuva Kaakonvuori.
Sahalahden vaakunan suunnitteli Olof Eriksson ja se vahvistettiin vuonna 1962.
Sahalahden liikenteellinen sijainti oli varsin syrjäinen, kunnes Kangasalan Huutijärveltä Sahalahden kautta Kuhmoisiin kulkeva tie (nykyisin seututie 325) valmistui vuonna 1958. Kirkonkylästä on matkaa Kangasalle 15 kilometriä ja Tampereelle 35 kilometriä. Kunnan suurin vesistö oli Längelmäveden Ponsanselkä. Muista järvistä suurimpia ovat Kirkkojärvi ja Pakkalanjärvi. Suurin työllistäjä on Saarioinen Oy:n tytäryhtiö Ruoka-Saarioinen Oy, jonka tehdas sijaitsee paikkakunnalla. Sahalahdesta suuntautuu vilkas työssäkäyntiliikenne myös Kangasalle ja Tampereelle. Sahalahteen asutettiin viime sotien jälkeen Kivennavan siirtoväkeä. Kunta liitettiin Kangasalan kuntaan vuoden 2005 alussa.
Sahalahden alueelta tehdyt esihistorialliset löydöt – enimmäkseen Kirkkojärven ympäristöstä – ovat peräisin pääasiassa kampakeramiikan ajalta noin 4000–5000 vuoden takaiselta kivikaudelta. Kiinteä asutus syntyi viimeistään varhaiskeskiajalla. Kaikki Sahalahden henkikirjakylät esiintyivät vuoden 1539 maakirjassa, ja satunnaisia mainintoja niistä on jo edellisen vuosisadan aikaisissa asiakirjoissa. Sahalahden huomattavimpia maatiloja ovat olleet Haapaniemen ja Saarioisten kartanot, jotka ovat aikoinaan olleet useiden aatelissukujen hallussa.
Sahalahti muodostettiin Pälkäneen kappeliseurakunnaksi vuonna 1559 ja se itsenäistyi vuonna 1581. Ensimmäinen kirkko rakennettiin vuonna 1560. Nykyinen, arkkitehti Carl Ludvig Engelin suunnittelema puukirkko on järjestyksessä kolmas ja se on valmistunut vuonna 1829. Kellotorni lisättiin kirkkoon vuonna 1844. Sahalahden seurakunta lakkautettiin ja liitettiin Kangasalan seurakuntaan samanaikaisesti kuntaliitoksen kanssa.
Haapaniemi, Haapasaari, Ilola, Isolahti, Isoniemi, Keljo, Korpiniemi, Kärkäs, Moltsia, Noksioinen, Paatiala, Pakkala, Pappila, Pyttylä, Rautio, Saarioinen, Taustiala, Tursola, Töykänä
Sahalahden pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla "veriroppana" ja puolukkahillo.
Luettelo frankkien kuninkaista
Luettelo frankkien kuninkaista:Klodovigin kuoleman jälkeen valtakunta jaettiin neljään osaan.
Klotar I valtasi muut kuningaskunnat veljiensä kuoltua.Hänen kuoltuaan valtakunta jaettiin Neustriaan (lännessä), Burgundiin ja Austrasiaan (idässä).
Karolingit olivat aluksi Neustrian kuninkaiden major domuksia , kunnes Pipin Pieni valittiin frankkien kuninkaaksi vuonna 751.
Frankkien valtakunta jaettiin kolmeen osaan Ludvigin poikien kesken.
Piristeet
Piriste eli stimulantti on elintoimintoja kiihdyttävä aine, joka usein vie näläntunteen ja unentarpeen. Nautintoaineet kofeiini, nikotiini sekä huumausaineet amfetamiini ja kokaiini ovat tunnetuimpia stimulantteja. Säännöllisesti piristeitä käytettäessä sietokyky kasvaa, ja aineeseen voi helposti muodostua riippuvuus. Piristeiden käytön lopettamisesta voi seurata vieroitusoireita.
Keskushermostoon vaikuttavat sympatomimeetit
Muut keskushermostoa stimuloivat
Piristäviä aineita sisältäviä kasveja ja valmisteita
Itsenäisyys
Itsenäisyys eli suvereniteetti tarkoittaa valtiolle, organisaatiolle tai hallitukselle samaa kuin itsemääräämisoikeus, kun toinen vaihtoehto on olla jonkin muun hallittavana. Itsenäisyyden saavuttaminen edellyttää joskus väkivaltaista irrottautumista. Itsenäisyyttä juhlistetaan useissa maissa kansallisena merkkipäivänä.
Itsenäisyydellä voi olla eri asteita, jolloin osa asioista on omassa päätäntävallassa, kun taas joissakin asioissa joudutaan noudattamaan jonkun muun sanelemia tai yhdessä laadittuja ehtoja.
Kemijoki
Kemijoki (, ) on Suomen pisin joki, pituutta sillä on 550 kilometriä. Joki laskee Kemijärven ja Rovaniemen kautta Pohjanlahteen Kemin ja Keminmaan rajalla. Kemijoen valuma-alue, eli siihen laskevien sadevesien alue, kattaa merkittävän osan Pohjois-Suomea ja ulottuu Venäjälle asti. Vesistöalueen pinta-ala on 51 000 neliökilometriä. Kemijoen keskivirtaama jokisuulla on noin 556 kuutiometriä sekunnissa.
Kemijoen sivujokia ovat Ounasjoki ja Raudanjoki, jotka yhtyvät Kemijokeen Rovaniemellä, Kitinen ja Vuotosjoki, jotka yhtyvät Kemijokeen Pelkosenniemellä, ja Tenniöjoki, joka yhtyy Kemijokeen Savukoskella. Kemijoen suurin järvi on Kemijärvi.
Kitisen (278 km) sivujokia ovat Luiro, Sattanen ja Jeesiöjoki. Kitisen yläjuoksulla on Porttipahdan tekojärvi ja useita vesivoimaloita. Luiro (230 km) alkaa Luirojärvestä Saariselältä ja virtaa Lokan tekojärven kautta Kitiseen. Enontekiön Ounasjärvestä alkava Ounasjoki (280 km) rauhoitettiin vuonna 1983, eikä siihen rakennettu voimaloita. Tenniöjoki (126 km) alkaa Venäjän puolelta ja virtaa Sallan läpi ja yhtyy Kemijokeen Savukoskella.
Järjestyksessä alajuoksulta lähtien:
Ensimmäinen Kemijoen vesivoimalaitos rakennettiin vuonna 1946 Isohaaraan. Yhteensä Kemijokeen ja sen valuma-alueelle on rakennettu 21 voimalaitosta. Voimalaitoksista 16 omistaa Kemijoki Oy, joka perustettiin vuonna 1954. Yhteensä Kemijoen voimalaitosten vuosituotanto oli vuonna 2003 4,3 terawattituntia, joka oli noin 34,5 prosenttia Suomen vesivoimatuotannosta.
Rovaniemen Sierilään on suunniteltu voimalaitosta. Kemijoki Oy jätti voimalaitosta koskevan hankemuksen Pohjois-Suomen ympäristölupavirastolle 28. joulukuuta 2005. Pohjois-Suomen aluehallintovirasto myönsi rakennukseen luvan toukokuussa 2011, mutta Vaasan hallinto-oikeus kumosi päätöksen kesäkuussa 2012. Kemijoki Oy:n toimitusjohtaja Aimo Takala uskoo voimalaitoksen rakennettavan tulevaisuudessa.
Kemijoen ja Vuotosjoen yhtymäkohtaan on suunniteltu tekojärveä. Hanke raukesi vuonna 1982 kansalaistoiminnan tuloksena. Hallitus asettui jälleen vuonna 1992 Vuotoksen altaan rakentamisen kannalle. Vesioikeus myönsi luvan Vuotoksen altaan ja vesivoimalaitoksen rakentamiseen 29. helmikuuta 2000 valituskierroksen jälkeen. Vaasan hallinto-oikeus kumosi vesioikeuden päätöksen 14. kesäkuuta 2001 ja hylkäsi lupahakemuksen. Korkein hallinto-oikeus piti 18. joulukuuta 2002 kielteisen päätöksen voimassa.
Ennen voimalaitosrakentamista Kemijoki oli yksi Euroopan tuottoisimmista lohijoista. Lohisaalis tuolloin oli vuosittain jopa 160 tonnia. Lohenkalastus keskittyi joen alajuoksulle, mutta tulonlähteenä lohenkalastuksella oli merkitystä Kemijärven yläpuoliselle jokiosuudelle saakka.
Lohtaja
Lohtaja () on entinen Suomen kunta, joka sijaitsi Keski-Pohjanmaahan kuuluvassa Kokkolan seutukunnassa, Länsi-Suomen läänissä. Lohtajan, Kälviän ja Ullavan valtuustot päättivät kuntaliitoksesta Kokkolan kanssa 3.12.2007, ja liitos astui voimaan 1.1.2009. Uuden kaupungin nimeksi tuli Kokkola, ja sillä on yli 45 000 asukasta. Kunta oli yksikielisesti suomenkielinen ja siellä asui ennen lakkautusta ihmistä, ja sen pinta-ala oli  km, josta  km oli merialueita ja  km sisävesiä. Väestötiheys oli asukasta/km.
Lohtaja tunnetaan ennen kaikkea Vattajanniemellä sijaitsevasta laajasta lentohiekka-alueesta ja sen hiekkarannasta, josta tosin suurin osa on puolustusvoimien käytössä harjoitus- ja ampuma-alueena. Alueen säilyttämiseksi siviilikäytössä on perustettu yhdistys Pro Vattaja. Niemen kärjessä lyhyen pengertien päässä on Ohtakarin saari, missä sijaitsee vanha kalastajakylä kalastusmuseoineen, kalasatama, nykyään näkötornina toimiva "pooki", vanha jatulintarha sekä Suomen Luterilaisen Evankeliumiyhdistyksen ylläpitämä leirikeskus. Saaressa kävijöiden rituaaleihin kuuluu kiven heittäminen leirikeskuksen alueella sijaitsevaan kivikasaan.
Lohtajan merkittävimpiä tapahtumia ovat jokakesäiset Lohtajan kirkkomusiikkijuhlat sekä kalajuhlat, joista merkittävimmät pidetään Ohtakarissa. Lohtajan kirkkomusiikkijuhlat järjestetään 40. kertaa vuonna 2018.
Lohtajan Viirretjoelta, Alaviirteeltä löytyi vuonna 1930 noin 70 cm pitkä mammutin reisiluun pala, joka on arvioitu yli 24 000 vuoden ikäiseksi.
Lohtajan museomäelle rakennettiin vuonna 2009 vanhan mallin mukainen harkkohytti, joka otettiin käyttöön ensi kerran vuonna 2013.
Lohtajan pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla Ohtakarin siikavelli.
Lohtajalla on 5 henkikirjakylää (tieto vuodelta 1973):Kulmakuntia Lohtajalla ovat Koskenkylä, Sorto ja Uusikylä.
Loimaan kunta
Loimaan kunta (, vuoteen 1977 Loimaan maalaiskunta, vuoteen 1921 Loimaa) oli Varsinais-Suomessa sijainnut Suomen kunta. Vuonna 2004 kunnassa oli 6 049 asukasta ja sen pinta-ala oli 434,08 km², josta 1,52 km² oli vesistöjä. Väestötiheys oli 13,85 asukasta/km².
Loimaan kunnan hallinnollinen keskus oli Hirvikoski. Naapurikunnat olivat Alastaro, Humppila, Koski Tl, Mellilä, Oripää, Punkalaidun, Pöytyä, Somero ja Ypäjä.
Loimaan kunnan evankelis-luterilainen seurakunta oli nimeltään Kanta-Loimaan seurakunta, joka yhdistyi vuoden 2005 kuntaliitoksen yhteydessä Loimaan kaupunkiseurakunnan kanssa muodostaen Loimaan seurakunnan. Vuonna 1976 kuntaan liitetyllä Metsämaalla oli oma seurakunta vuoden 2000 alkuun asti.
Loimaasta 1914 erotettu Metsämaan kunta liitettiin takaisin Loimaan kuntaan vuonna 1976. Loimaan kunta ja Loimaasta vuonna 1921 kauppalaksi erotettu ja vuonna 1969 kaupungiksi tullut Loimaan kaupunki yhdistyivät 1. tammikuuta 2005 uudeksi, noin 13 000 asukkaan kaupungiksi, jonka nimeksi tuli Loimaa. Kaupunki otti vaakunakseen Loimaan kunnan vaakunan. Vuonna 2009 Loimaan kaupunkiin liittyivät vielä naapurikunnat Alastaro ja Mellilä. Myös nämä kunnat olivat alkujaan olleet osa Loimaan pitäjää.Loimaan maalaiskunnan pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla "porsaanmakkara" eli ryynimakkara sekä "piapo" eli kauratalkkuna, joka syödään piimän ja sokerin kera.
Luopioinen
Luopioinen () oli Pirkanmaalla sijainnut Suomen kunta, joka yhdistettiin Pälkäneeseen vuonna 2007. Kunnassa asui sen lakkautushetkellä 2 395 ihmistä, ja sen pinta-ala oli 392,12 km², josta 70,47 km² oli vesistöjä. Väestötiheys oli 7,4 asukasta/km².
Luopioinen muodostettiin Hauhon kappeliseurakunnaksi vuonna 1693 ja se itsenäistyi vuonna 1880. Vuodelta 1813 olevan puukirkon suunnitteli Anton Wilhelm Arppe ja rakensi Matti Åkergren.
Luopioisten asutus on sijoittunut Kukkian, Luopioisten suurimman järven, ympärille. Luopioisissa sijaitsee myös osa Laipanmaan erämaisesta metsäalueesta.
Luopioisista on Tampereelle matkaa 60 kilometriä, Hämeenlinnaan 60 kilometriä ja Helsinkiin 160 kilometriä. Luopioisten naapurikunnat olivat Hauho, Kuhmalahti, Lammi, Padasjoki ja Pälkäne.
Luopioisten koulukeskus on Aitoo, jossa toimivat Anna Tapion koulu (entinen Aitoon kotitalouskeskikoulu) ja Aitoon Koulutuskeskus (ent emäntäkoulu). Luopioinen oli yksi Suomen ensimmäisistä kunnista, joissa aloitettiin vuonna 1968 peruskoulun kokeilu.
Luopioisten pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla paperikääreessä paistettu "pesälahna" sekä "rakkauspuuro" tai "kynttelipuuro" eli maitokiisseli vadelmamehun kera.
Kirjailija Hella Wuolijoki on kuvannut muistelmateoksessaan "Kummituksia ja kajavia" Kukkialla viettämiään kesiä. Myös runoilija Eino Leino vietti siellä Wuolijoen vieraana yhden kesän.
Luopioinen ja Pälkäne yhdistyivät kuntaliitoksessa 1. tammikuuta 2007. Yhdistyneen kunnan nimeksi tuli Pälkäne ja vaakunaksi Gustaf von Numersin suunnittelema ja vuonna 1960 vahvistettu Luopioisten vaakuna.
Luopioinen valittiin 2005 Suomen luovimmaksi kunnaksi.Muita kyliä: Evinsalo, Kajantila, Kantola, Karviala, Kaukkala, Kouvala, Lemmettylä, Miemola, Mustilahti, Okerla, Sairiala, Säynäjärvi, Vahdermetsä
Kenties tunnetuin Luopioisten kylistä on Aitoo, jossa järjestetään vuosittain Aitoon kirkastusjuhlat.
Maaninka
Maaninka (aikaisemmin ) on Suomen entinen kunta Pohjois-Savon maakunnan keskiosassa. Vuoden 2015 alusta Maaninka on ollut osa Kuopiota.
Vuonna 2014 Maaningalla asui ihmistä ja sen pinta-ala oli  km, josta  km oli vesistöjä. Väestötiheys oli asukasta/km. Maaningan rajanaapureita ennen sen liittämistä Kuopioon olivat Iisalmi, Kuopio, Lapinlahti, Pielavesi, Siilinjärvi ja Tervo.
Maaningan Tavinsalmelle perustettiin 1500-luvulla kuninkaankartano Pohjois-Savon hallinnolliseksi keskukseksi. Pitäjästä käytettiin alun perin Tavinsalmi-nimeä, mutta asutuksen painopisteen siirryttyä Kuopionniemelle, nimeksi vakiintui Kuopion pitäjä, johon Maaningankin alue kuului. Maaningan kappeliseurakunta muodostettiin vuonna 1764. Vuoden 1865 kunnallisasetuksen perusteella perustettiin itsenäinen Maaningan seurakunta 1871 ja Maaningan kunta 1872. Maaningalla vanhusten palvelutalo Viljamissa vuonna 1999 tapahtuneessa tuhoisassa tulipalossa viisi vanhusta kuoli ja neljä loukkaantui.
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2013 tilanteen mukainen.
Maaninka osallistui kuntaliitosselvitykseen Siilinjärven kanssa. Uuden kunnan oli kaavailtu aloittavan toimintansa 1. tammikuuta 2013. Maaningan kunnanvaltuusto kuitenkin lopetti kuntaliitosneuvottelut 20. kesäkuuta 2011. Vielä vuoden 2011 aikana Maaningan kunnanvaltuusto päätti aloittaa kuntaliitosselvitystyön Kuopion kaupungin kanssa. Maaningalla tehtiin valitus kuntaliitoksesta ja vaadittiin kansanäänestystä. Kunnanvaltuusto päätti kuitenkin yksimielisesti hyväksyä liitoksen vuoden 2015 alusta lukien ilman neuvoa-antavaa kansanäänestystä.
Kunnan nähtävyyksiin lukeutuvat Korkeakoski ja Tuovilanlahden kulttuurimaisema-alue, joka on luokiteltu valtakunnallisesti arvokkaaksi maisema-alueeksi. Tuovilanlahdessa sijaitsee Kalapuron tila, joka toimii nykyään museona.
1980-luvulla jokaiselle Savon silloiselle kunnalle äänestettiin omat nimikkoruoat. Maaningan perinneruoiksi valittiin sianlihapaisti, rokkatuuvinki (sakeutettu hernemuhennos) ja marjakiisseli.
Maaningalla on 18 kylää:
Maksamaa
Maksamaa () oli Pohjanmaalla sijainnut Suomen kunta. Maksamaan ja Vöyrin kunnat yhdistyivät Vöyri-Maksamaan kunnaksi vuoden 2007 alussa. Maksamaalla asui kuntaliitoksen toteutuessa runsaat tuhat henkeä. Kuntaliitoksen yhteydessä uuden kunnan vaakunaksi valittiin Maksamaan vaakuna.
Kunta oli kaksikielinen (vuoteen 2002 asti yksikielisesti ruotsinkielinen), ja enemmistönä hieman vajaat 90 prosenttia asukkaista puhui ruotsia ja noin 10 prosenttia suomea (31. joulukuuta 2005). Maksamaalta on matkaa Vaasaan noin 30 kilometriä ja Kokkolaan noin 100 kilometriä.
Maksamaan naapurikunnat olivat Mustasaari, Oravainen, Uusikaarlepyy, Vähäkyrö ja Vöyri.
Maksamaalla on sijainnut Tottesundin kartano, jonka kuningatar Kristiina lahjoitti sotamarsalkka Claes Tottille vuonna 1652. Tottin suvulle kuului useita muitakin kartanoita, mm. Sjundbyn kartano Siuntiossa, Mustion kartano Karjaalla ja Kytäjän kartano Hyvinkäällä. Tott-suvun sammuttua Tottesundin kartanosta muodostettiin vuonna 1734 valtion virkatalo, mistä lähtien sillä oli useita vuokraajia. Kartanossa vihittiin vuonna 1892 avioliittoon Aino Järnefelt ja Jean Sibelius. Vuonna 1947 kartanon maat myytiin asutustarkoituksiin, ja tällöin Maksamaan kunta osti vuonna 1800 rakennetun päärakennuksen, joka kunnostettiin kunnan- ja terveystaloksi.
Maksamaalla sijaitsee tunnetun kirkonrakentajan Heikki Kuorikosken johdolla rakennettu puukirkko vuodelta 1824.
Maksamaan pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla klimppisoppa ja "grötbullar" eli ”puuropullat”.
Nimi on seudulla liikkuneiden suomenkielisten erämiesten tai varhaisten suomalaisten asukkaiden antama. Sen lopussa on suurta saarta merkitsevä sana "maa". Nimi on alkuaan tarkoittanut saarta, jonka eteläkärjessä nykyinen kirkonkylä sijaitsee. Myöhemmät ruotsinkieliset asukkaat ovat paikalle asetuttuaan ottaneet sen oman asutuksensa nimeksi. Nimen alussa lienee varsinkin karjalaisissa lähteissä esiintyvä henkilönnimi "Maksima"-, "Maksi"-, "Maksa"- ja "Maksi"-alkuisia paikannimiä on myös Pohjois-Pohjanmaalla, jonka vanhassa paikannimistössä näkyy selvä itäinen vaikutus. Ruotsinkielistä "Maxmo"-nimeä vastaava suomalaistettu nimiasu on ennen vakiintumistaan etsinyt muotoaan: Elias Lönnrotin sanakirjassa 1874-80 nimi on muodossa "Maksamo", Ralf Saxénilla "Maksanmaa" (1897) ja "Suomenmaa"-kirjassa 1925 "Maksamaa".
Brudsund, Djupsund, Kärklax, Kvimo, Maksamaan kirkonkylä (Maxmo Kyrkoby), Särkimo, Tottesund, Västerö, Ölis, Österö
Muurla
Muurla on entinen Suomen kunta ja nykyään osa Saloa.
Ennen kuntaliitosta Muurla oli osa Varsinais-Suomen maakuntaa ja Länsi-Suomen lääniä, aiemmin Turun ja Porin lääniä. Sen rajanaapureita olivat Salo, Perniö, Pertteli ja Kisko.
Kunnan ainoassa taajamassa, Muurlan kirkonkylässä oli vuoden 2017 lopussa 891 asukasta, mutta siellä ei ole taajaman liikennemerkkejä.
Suurin kokonaan entisen Muurlan kunnan alueella sijaitseva järvi on Ylisjärvi, jonka rannalla sijaitsee Muurlan kirkko. Muurlan alueelle ulottuu myös pääosin entisen Kiskon ja Kiikalan kuntien alueella sijaitseva Hirsijärvi.
Muurla on historialtaan osa todennäköisesti jo 1200-luvulla perustettua Uskelan kirkkopitäjää.
Uskelan sisällä Muurla on aluksi ollut osa keskiajalla, mahdollisesti 1440-luvulla Uskelan emäseurakunnan alaisuuteen perustettua Salon kappeliseurakuntaa. Saarnahuonekunta, jolla oli oma kirkkorakennus, mutta ei omaa pappia, Muurlasta tuli osana Salon kappeliseurakuntaa vuonna 1724. Vuonna 1832 Salon kappeliseurakunta ja vanha Uskelan emäseurakunta yhdistettiin uudeksi Uskelan emäseurakunnaksi, johon myös Muurlan saarnahuonekunta tuli kuulumaan. Kappeliseurakunta, jolla on oma pappi, Muurlasta tuli Uskelan emäseurakunnan alaisuuteen vuonna 1860.
Muurlan kunta perustettiin vuonna 1868. Seurakunnallisesti Muurla itsenäistyi Uskelasta itsenäiseksi kirkkoherrakunnaksi vuonna 1919. Näin Muurla tuli olleeksi itsenäisenä kuntana 141 vuotta ja itsenäisenä seurakuntana 90 vuotta.
Muurlan kunta lakkautettiin ja yhdistettiin yhdeksän muun kunnan kanssa uudeksi kunnaksi 1. tammikuuta 2009 alkaen. Tällöin siihenastinen Salon kaupunki, Halikon kunta, Kuusjoen kunta, Perttelin kunta, Muurlan kunta, Perniön kunta, Särkisalon kunta, Kiskon kunta, Kiikalan kunta ja Suomusjärven kunta lakkautettiin ja tilalle perustettiin niiden silloiset alueet käsittävä uusi kunta, joka otti käyttöönsä Salo-nimen ja kaupunki-nimityksen.
Muurlassa sijaitseva Ruotsalan kylä ja kulttuurimaisema on yksi Museoviraston vuonna 2009 määrittelemistä valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Muurlassa sijaitsee Muurlan lasitehdas, jonka tehtaanmyymälä on merkittävä turistikohde. Merkittävä Muurlassa toimiva oppilaitos on Muurlan Opisto.
Harjula, Ilola, Järvi, Kaukelmaa, Kaukola, Kistola, Koski, Muurla, Pullola, Pyöli, Ranta, Ruotsala, Suoloppi, Vähä-Pullola, Äijälä.
Muurlan pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla verimakkara.
IrDA
IrDA on Infrared Data Associationin määrittelemä standardi langattomaan tiedonsiirtoon käyttäen infrapunasäteilyä. IrDA-standardin mukaisia liitäntöjä ja lisälaitteita käytetään erityisesti liikuteltavissa laitteissa kuten matkapuhelimissa, kannettavissa tietokoneissa, kameroissa, videokameroissa tai kämmentietokoneissa.
Yleisin IrDA:n käyttötarkoitus on kannettavan tietokoneen ja pöytäkoneen helppo yhdistäminen toisiinsa ilman johtoviidakkoa.
IrDA 1.0- ja 1.1-standardien mukaiset laitteet toimivat enintään yhden metrin etäisyydeltä. Siirtonopeus vaihtelee välillä 2 400 – 115 200 bit/s. IrDA 1.1 tukee myös suurempia nopeuksia: 0,576, 1,152 Mbit/s, ja nopeimmillaan jopa 4 Mbit/s (0,5 Mtavu/s). Tulevaisuudessa nopeus kohoaa 16 Mbit/s ja jopa 50 Mbit/s saakka.
Infrared Data Association on voittoa tavoittelematon järjestö, jonka tavoitteena on kehittää maailmanlaajuisesti käytettäviä määrityksiä langattomaan tiedonsiirtoon infrapunan avulla.
Nilsiä
Nilsiä on entinen Suomen kaupunki Pohjois-Savon maakunnan itäosassa. Kunnassa asui lakkautushetkellä ihmistä ja sen pinta-ala oli  km, josta  km oli vesistöjä. Väestötiheys oli asukasta/km. Nilsiän naapurikunnat olivat Juankoski, Kuopio, Lapinlahti, Rautavaara ja Siilinjärvi.
Nilsiän kunta perustettiin vuonna 1869. Kaupunki Nilsiästä tuli vuonna 1998. Nilsiä on perinteisesti maatalouspitäjä, mutta nykyisin enää noin kolmasosa väestöstä saa elantonsa maa- ja metsätaloudesta.
Nilsiäläisen maiseman ominaispiirteitä ovat monet järvet ja mäet. Nilsiän merkittävin matkailukohde on Tahkovuori, jolla toimii Pohjois-Suomen ulkopuolisista laskettelukeskuksista suurin, Tahko. Muita merkittäviä kohteita ovat Paavo Ruotsalaisen kotisaari Aholansaari, 270 metriä korkea Pisavuori, 313,7 metriä korkea Kinahmi, joka sijaitsee Halunan ja Tahkon välillä sekä Kinahmin pohjoispään itäpuolella sijaitseva Louhosareena. Louhosareenalla järjestettiin kesäisin muutamia ooppera- ja konserttiesityksiä, joista ainakin yksi oopperaesitys televisioitiin. Vuosia tarpeettomana ja käyttämättömänä ollut Louhosareena myytiin ja on nykyisin yksityisessä omistuksessa. Nilsiän suurimmat järvet ovat Syväri ja Vuotjärvi.
Nilsiässä ilmestyy paikallislehti nimeltään Pitäjäläinen.
Nilsiä liitettiin Kuopion kaupunkiin 1. tammikuuta 2013. Nilsiän keskustaajamasta muodostettiin Kuopion 50. kaupunginosa.
Ahmapuro, Eitikansalo, Hakkarala, Haluna, Hipanlahti, Kaaraslahti, Keyritty, Konttimäki, Lastukoski, Lukkarilansaari, Mikkajärvi, Murtolahti, Nilsiä, Niinimäki , Onkivesi, Pajujärvi, Pajulahti, Palonurmi, Pieksä ,(Pieksänkoski), Raatti, Reittiö, Ruokonen (Ruokoiskylä), Siikajärvi, Sydänmaa, Syvärilä, Sänkimäki, Vuotjärvi.Nilsiän paloasemalla Simolantiellä sijaitsevat yksiköt: PS 063 tarkastusauto, PS 35 johtoauto, PS 621 sammutusauto, PS 6212 sammutusauto, PS 623 säiliöauto, PS 627 ensivaste- ja miehistöauto, PS 6282 (Vene), Öljyntorjuntakärry ja mönkijä. Nilsiän satamassa on myös PS 628 (Vene). Nilsiässä on puolivakinainen palokunta.
Nilsiän ensihoito- ja sairaankuljetuspalveluja tuottaa Pohjois-Savon sairaanhoitopiiri.1980-luvulla jokaiselle Savon silloiselle kunnalle äänestettiin omat nimikkoruoat. Nilsiän perinneruoaksi valittiin kokkelipiimästä ja ohrajauhoista keitetty piimävelli.
Oravainen
Oravainen () on entinen Suomen kunta, joka sijaitsi Pohjanmaan maakunnassa. Oravainen ja Vöyri-Maksamaa liittyivät maaliskuussa 2010 tehdyn päätöksen mukaisesti vuoden 2011 alusta uudeksi Vöyri-nimiseksi kunnaksi. Oravaisten kunnassa asui lakkautushetkellä ihmistä, ja sen pinta-ala oli  km², josta  km² oli sisävesistöjä. Väestötiheys oli asukasta/km². Kunta oli kaksikielinen. Enemmistö, 79 prosenttia asukkaista, puhui ruotsia ja 11 prosentilla oli suomi äidinkielenään. Muunkielisten osuus oli huomattavan korkea eli 10 prosenttia. Oravaisten naapurikunnat ennen yhdistymistä olivat Kauhava, Uusikaarlepyy ja Vöyri-Maksamaa. Näistä Kauhava tuli Oravaisten rajanaapuriksi vuonna 2009 kun siihen liitettiin Oravaisten rajanaapurina ollut Alahärmä. Oravaisissa oli runsaasti havumetsän peittämiä mäkiä eli entisiä saaria. Mäkiä ympäröivät alavat pellot. Oravainen sijaitsee meren rannalla, ja on tuttu taukopaikka valtatie 8:n varrella. Kunnassa oli turvapaikanhakijoiden vastaanottokeskus.
Oravaisten alueella käytiin eräs Ruotsin tappioon Suomen sodassa johtaneista taisteluista, Oravaisten taistelu, josta kertoo muun muassa Johan Ludvig Runebergin Vänrikki Stoolin tarinat. Tarinoissa mainitun Lotta Svärdin todellinen esikuva nähtiin viimeksi 14. syyskuuta 1808 Oravaisten kunnassa sijainneella taistelutantereella.
Kunnan alueella sijainnut Kimon ruukki oli yksi Suomen ensimmäisistä rautaruukeista. Ruukki perustettiin 1703 ja siellä valmistettiin taoksia noin 200 vuotta. Vuonna 1736 rakennettiin Oravaisten masuuni, josta syntyi 1800-luvun lopulla Oravaisten tehdasyhdyskunta.
Oravaisten pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla riisipuuro ja sekahedelmäsoppa, jota tarjoiltiin aikoinaan häissä, hautajaisissa ja muissa suurissa juhlissa.
Kimo, Oravainen (Oravais), Karvat, Komossa, Oxkangar, Paljakka (Paljak), Österby.
Sekakäyttö
Sekakäyttö on erilaisten päihteiden tai päihteinä käytettyjen keskushermostoon vaikuttavien lääkkeiden samanaikaista käyttöä. Sekakäyttöä voi esiintyä myös ilman, että sitä tietoisesti tavoiteltaisiin.
Sekakäyttö voi tapahtua esimerkiksi siten, että otetaan ensin alkoholia, sitten ylivilkkauteen rauhoittavaa, illan lopulla piristävää huumetta, unilääkettä nukahtamiseen ja aamupäänsärkyyn särkylääkettä. Tai jopa näitä kaikkia samanaikaisesti, jolloin haittavaikutukset voivat olla erityisen vaarallisia.
Sekakäytön seurauksena voi syntyä riippuvuus moneen aineeseen, jolloin lopettaminen on vaikeaa. Suurimpana ongelmana on lääkeaineiden vaarallisuus, kun niitä yhdistellään keskenään, ja niiden vaikutusta voimistetaan alkoholin kanssa. Vakavimmillaan sekakäyttö aiheuttaa kuoleman (hengitys- tai sydänpysähdyksiä) tai vakavia myrkytystiloja.
Kipulääkkeiden pakkauksien tuoteselostuksissa olevat varoitukset muiden keskushermostoa lamaavien aineiden samanaikaisesta käytöstä tulisi ottaa vakavasti.
Buprenorfiini on Suomen huumeiden käyttäjien keskuudessa yleisin opioidi. Hyvin harvat kuolevat yksistään opioidien yliannostukseen. Lähes aina on kyse sekakäytöstä bentsodiatsepiinien ja/tai alkoholin kanssa. Tiettyjen aineiden sekakäyttö voi aiheuttaa mm. hengenvaarallisen serotoniinioireyhtymän.
Vuonna 2010 Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen vuosittaisen raportin mukaan 91:ssä tapauksessa 95:stä (96 prosenttia) vainajalla oli veressään myös bentsodiatsepiineja, ja tämän lisäksi 38:ssä tapauksessa 95:stä (40 prosenttia) verestä löytyi myös alkoholia. Vuonna 2009 tärkeimmät lääkeainelöydökset myrkytyskuolemissa eivät olleet kovia huumausaineita, vaan kodeiinia ja tramadolia. Yleisiä olivat kodeiinin ja ibuprofeiiniin yhdistelmä tai kodeiinin ja parasetamolin yhdistelmä. Apulaisylilääkäri Pekka Laine Oulun yliopistollisen sairaalan psykiatrian klinikalta mainitsi lääkevalmisteet Panacod ja Ardinex.
Ogg Media Format
Ogg Media Format (OGM) on videoformaatti, joka kehiteltiin paikkaamaan AVI:n pahimpia puutteita. Se tukee useita ääniraitoja, useita tekstityskieliä, videon kappaleita ja Ogg Vorbis -ääniä. Ogm perustuu Xiph.org-säätiön Ogg Vorbis -äänentallennusmuotoon. Se sopii hyvin nettivideoihin.
OGM määritellään dokumentissa RFC 3533.