hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Jussi Kylätasku
Juhani Ilmari (Jussi) Kylätasku (19. kesäkuuta 1943 Tampere – 7. tammikuuta 2005 Porvoo) oli suomalainen kirjailija. Hän kirjoitti useita näytelmiä, kuunnelmia ja elokuvakäsikirjoituksia.
Kylätasku syntyi työläisperheeseen; hänen isänsä oli portinvartija ja äiti mielisairaanhoitaja. Omien sanojensa mukaan hän oli ”puer proletarii”, työläispoika. Kylätasku valmistui ylioppilaaksi vuonna 1963 ja ryhtyi vapaaksi kirjailijaksi vuonna 1967.
Kylätaskun kuunnelmat ja näytelmät saivat aiheensa usein tosielämästä. Näytelmän "Runar ja Kyllikki" pohjana olivat Kyllikki Saaren murha (1953) ja Tulilahden kaksoismurha (1959). TV-näytelmä ja kuunnelma "Uuni" perustui Kokemäellä 1970-luvulla paljastuneeseen niin sanottuun Uunisurmaan, jossa mies oli surmannut vaimonsa ja muurannut tämän ruumiin uunin sisään. "Hentomielinen Hilarius" otti aiheensa kassakaappiryöstäjä Hilarius Sorjosen elämänvaiheista ja näytelmässä "Maaria Blomma" päähenkilönä oli saarnaaja Maria Åkerblom. Suomen sodan (1808–1809) tapahtumiin liittynyt Rothin ja Spoofin sissiretki Tampereella antoi aiheen tv-näytelmälle "Kenraali Spoof".
Kylätaskusta tuli ohjaaja Risto Jarvan luottokäsikirjoittaja. Elokuvan "Kun taivas putoaa..." työryhmästä alkanut yhteistyö jatkui ohjaajan kuolemaan asti. Tuon elokuvan ja toisen realistisen ja vahvasti yhteiskunnallisen elokuvan "Yhden miehen sota" menestyttyä lippuluukuilla heikosti Kylätasku kirjoitti inhimillisen komedian "Mies, joka ei osannut sanoa ei". Se ja sitä seurannut "Loma" pelastivat tuolloin Jarvan elokuvayhtiön Filminorin konkurssilta.
Kylätasku luonnehti itseään seuraavasti: "Halusi kirjailijaksi oppiakseen oman käden kautta, mitä elämä on. Ammattikirjailija vuodesta 1974 (Runar ja Kyllikki) vuoteen 2000 (Jalmarin toinen tuleminen). Väliin mahtuu päätoimisesti dramatiikkaa kaikissa muodoissaan, kaikille mahdollisille forumeille, muutama kirja, pakinatkin hän tahtoo mainita. Mitä hän ei tahdo, on erotella ja poimia esille sydämensä lapsia sen mukaan, kuinka kulloinkin ovat maailmalla menestyneet. Henkilökohtainen elämä on mennyt, menetellyt huolineen ja murheineen samassa sekasorrossa kuin työtkin tulleet tehdyiksi. Vaimo ja lapset, velat ja velvoitteet ovat jotensakin kunnialla hoidetut, toistaiseksi. Ystäviä vähän ja hyviä, menestystä ja vaikutusvaltaa ei ensinkään; onnellinen mies. Sallii teatterin ja audiovisuaalisten välineiden esittää tehtyjä töitään. Kaikki hänen kirjoittamansa on saatavilla ja käytettävissä. Hän on myös aina valmis neuvottelemaan tilaustöistä. Mutta rehellistä sen olla pitää. Kirjoittaa edelleen, kuvatakseen, mitä elämä on, kun sen tietää. Toistaiseksi."
Jussi Kylätasku -seura myöntää vuosittain Jussi Kylätasku -palkinnon, joka on joka toinen vuosi myönnettävä dramaturgipalkinto. Palkinto myönnettiin ensimmäisen kerran 2007, ja sen sai kirjailija, dramaturgi Outi Nyytäjä. Palkinnon suuruus on 3 000 euroa.
Suomen Pipliaseura
Suomen Pipliaseura on Raamattujen kääntämiseen, painamiseen ja jakeluun keskittynyt suomalainen yhdistys. Se on Suomen vanhin uskonnollinen yhdistys sekä Pohjoismaiden ensimmäinen raamattuseura. Suomen Pipliaseura on myös vanhin Suomessa toimiva kirjankustantaja.
Skotlantilainen John Paterson oli saapunut Turkuun matkallaan Pietariin ja sai luterilaisen kirkon silloisen arkkipiispan Jacob Tengströmin innostumaan ajatuksesta kustantaa ja levittää Raamattua mahdollisimman edullisesti. Paterson toi mukanaan 500 puntaa seuran perustamista varten. Myös Venäjän keisari Aleksanteri I lahjoitti varoja seuran alkuvaiheissa. Yhdistys perustettiin Turussa vuonna 1812. Vuoden 1548 ensimmäisestä suomenkielisestä Uudesta testamentista lähtien oli 1800-luvun alkuun tultaessa Suomessa levitetty alle 30 000 Raamattua tai Uutta testamenttia. Raamatuista oli kova pula, koska edellinen painos oli ollut jo pitkään loppuunmyyty. Noin kymmenessä vuodessa Raamattujen määrä Suomessa kaksinkertaistui. Raamattujen leviäminen vaikutti osaltaan kansallisuusaatteen syntymiseen ja herätysliikkeiden laajenemiseen.
Suomen Pipliaseura kuuluu nykyään 142-jäseniseen Yhtyneet Raamattuseurat -järjestöön, joka koordinoi maailmanlaajuisesti varainkäyttöä sekä pitää yllä kattavaa ja tehokasta levitysjärjestöä. Yhtyneet Raamattuseurat on mukana 450 raamatunkäännöshankkeessa eri puolilla maailmaa. Tavoitteena on käännös, joka on uskollinen alkukieliselle tekstille ja välittää Raamatun sanoman.
Suomen Pipliaseuran tukema suurin yksittäinen hanke on Raamatunkäännösinstituutin käännöstyö 12:lle Venäjän alueella puhuttavalle suomensukuiselle kielelle. Työ on tuottanut tulosta, sillä sen seurauksena on valmistunut kokonainen Raamattu udmurtiksi ja Uusi testamentti seitsemällä muulla kielellä, esimerkiksi vienan- ja aunuksenkarjalaksi sekä vepsäksi. Pipliaseura on lisäksi kääntänyt useita evankeliumeita ja muita tekstejä Suomessa puhuttaville pienimmille saamelaiskielille: inarin- ja koltansaameksi. Vuonna 2019 on tarkoitus julkaista pohjoismaisena yhteistyönä käännettävä nykykielinen koko Raamattu pohjoissaamen kielellä.
Suomen Pipliaseura toimii ekumeenisesti palvellen kaikkia kristittyjä ja eri kirkkokuntia. Seura on hyväksytty Suomen evankelis-luterilaisen kirkon lähetysjärjestöksi. Pipliaseuran jäseniä ovat myös Suomen ortodoksinen kirkko ja Suomen vapaakristillinen neuvosto. Seuralla on oma Piplia-niminen lehti.
Raamatunkäännöskomitea
Raamatunkäännöskomitea on kirkolliskokouksen tai muun tahon asettama komitea Raamatun kääntämiseksi.Kirkolliskokouksen asettaman komitean ensimmäinen kokoonpano käsitti Vanhan testamentin ja seemiläisen filologian edustajina professorit Jussi Aron ja Ilmari Soisalon-Soinisen sekä piispa Aarre Lauhan, Uuden testamentin ja kreikkalaisen filologian edustajina professori Aimo T. Nikolaisen, apul.prof. Esko Haavan, professori Heikki Koskenniemen sekä vt. prof. Jukka Thurénin, kirkon opin edustajana apul.prof. Kalevi Toiviaisen sekä suomen kielen ja tyylin edustajina professori Osmo Ikolan ja kirjailija Lassi Nummen. Koko käännöstyön ajan puheenjohtajana työskenteli piispa Nikolainen.
Aloittaessaan vuoden 1974 alussa työskentelynsä komitea päätti – kirkolliskokouksen siviilivaliokunnan mietinnön mukaisesti – pyytää Suomen ortodoksista kirkkoa ja Suomen Vapaitten Kristittyjen Neuvostoa (SVKN) nimeämään komiteaan edustajansa. Ortodoksikirkon Kirkon nimeäminä ovat komitean työskentelyyn osallistuneet teol. lis. Johannes Seppälä, sittemmin arkkipiispa Johannes, sekä vuodesta 1984 lähtien fil. maist. Merja Merras. SVKN:a on komiteassa koko ajan edustanut päätoimittaja, toimitusjohtaja Valtter Luoto varamiehenään Suomen Vapaakirkon pastori, rehtori Väinö A. Hyvönen. Roomalaiskatolinen kirkko on koko työn ajan lähettänyt komitealle palautetta.
Adulta
Adulta oli Järvenpään ja Keravan kaupunkien sekä Tuusulan ja Mäntsälän kuntien omistama Uudellamaalla ja pääkaupunkiseudulla toiminut aikuiskoulutuskeskus, joka perustettiin vuonna 1972. Yhtenä Suomen suurimmista aikuiskoulutuskeskuksista Adulta tarjosi ja järjesti ammatillista aikuiskoulutusta ja täydennyskoulutusta. Yritys hakeutui konkurssiin huhtikuussa 2010.
Adulta tarjosi koulutusta kahdeksalla koulutusalalla: Kielet ja monikulttuurisuus, Rakennus- ja energiatekniikka, Liiketoiminta ja yrittäjyys, Tietotekniikka ja -liikenne, Matkailu- ja ravitsemisala, Kone ja metalli, Logistiikka ja Viestintä. Adultan toimipisteet sijaitsivat Järvenpäässä, Tuusulassa, Keravalla, Vantaalla ja Helsingissä. Adultassa opiskeli vuosittain yli 13 000 opiskelijaa.
Helmikuussa 2009 opetusministeriö päätti periä Adultalta takaisin 3,6 miljoonaa euroa vuosina 2005 ja 2006 maksettuja valtionosuuksia. Ministeriön mukaan Adulta oli menetellyt vastoin oppisopimuskoulutuksen järjestämistä koskevia säännöksiä. Se ei ollut muun muassa laatinut koulutettaville henkilökohtaisia opiskeluohjelmia eikä maksanut työnantajille koulutuskorvausta. Lisäksi koulutuksen järjestämisessä ja valvonnassa oli puutteita. Koulutuskeskuksen rehtori irtisanoutui rahoitussotkun vuoksi helmikuussa 2009 ja huhtikuussa 2009 Adulta irtisanoi 40 työntekijää ja lomautti koko henkilöstönsä kahden viikon ajaksi.
Maaliskuussa 2010 opetusministeriö päätti periä takaisin myös vuosina 2007–2008 väärin perustein maksettuja oppisopimuskoulutukseen liittyneitä valtionosuuksia yli 32 miljoonaa euroa. Adulta hakeutui takaisinperinnän vuoksi konkurssiin huhtikuussa 2010. Opetusministeriö jätti tutkintapyynnön poliisille huhtikuussa 2010 ja poliisi ryhtyi selvittämään onko avustusten käytössä tapahtunut rikosta. 26. toukokuuta 2011 uutisoitiin keskusrikospoliisin epäilevän Adultan operatiivista johtoa ja oppisopimusopiskelijoiden hankintaa hoitaneita konsultteja törkeästä avustuspetoksesta. Alkuvuodesta 2012 Adultan konkurssipesä nosti Tuusulan käräjäoikeudessa vahingonkorvauskanteen Adultan entisiä hallituksen jäseniä ja toimitusjohtajaa vastaan, jossa konkurssipesä vaatii kymmenien miljoonien vahingonkorvausta.
Mrs. Henderson esittää
Mrs. Henderson esittää ("Mrs Henderson Presents") on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut tositapahtumiin perustuva elokuva maailmankuulusta Windmill-teatterista ja sen omistajasta Laura Hendersonista. Pääosia elokuvissa näyttelevät Judi Dench, Bob Hoskins, Will Young, Kelly Reilly, Christopher Guest ja Thelma Barlow.
Elokuva sai kaksi Oscar-ehdokkuutta Judi Denchin naispääosasta sekä puvustuksesta.
Elokuvan tarina alkaa Englannissa vuonna 1937. Leskeksi jäänyt upporikas Laura Henderson kyllästyy heti miehensä hautajaisten jälkeen leskeyteen ja päättää ystävänsä Lady Margotin neuvosta lähteä tuhlaamaan rahojaan ostoksiin. Ranne- ja korvakorujen sijasta omalaatuinen rouva Henderson päättääkin ostaa teatterin, konkurssiin menneen Windmill Theatren. Hän palkkaa johtajaksi kiivasluonteisen juutalaismiehen, Vivian van Dammin ja hänen avullaan alkaa nostaa Windmilliä maailmanmaineeseen. Van Dammin ehdotuksesta rouva Henderson perustaa jatkuvan esityksen eli non-stop-revyyn, mutta kun tämä ei ota tulta alleen, rouva Henderson keksii kullanarvoisen ajatuksen: laitetaan lavalle alastomia tyttöjä kuin Ranskan Moulin Rougessa konsanaan.
Van Dammin mielestä alastomuus on täysin mahdotonta Englannissa, mutta vaikutusvaltainen ja päällekäyvä rouva Henderson raivaa esteet tieltään. Kierrettyään hovimarsalkka Cromerin, jolta tarvitaan lupa alastonrevyyseen, pikkusormensa ympärille, Windmillin lavalle saapuvatkin pian alastomat nuoret naiset. Teatterin päätähdeksi nousee kuvankaunis Maureen, joka laulaja Bertien vanavedessä kerää katsomot täyteen.
Toisen maailmansodan alettua Lontoon teatterit sulkevat ovensa, mutta rouva Henderson ja van Damm julistavat: ”Me emme sulje koskaan!” Sota tuo tietysti omat ongelmansa ja ruumiitakin tulee, mutta todellinen ongelma on hallituksen määräys sulkea Windmill. Nyt rouva Henderson joutuu paljastamaan salaisuutensa pitääkseen teatterinsa auki, ja silloin menneisyyden haavat revitään auki.
Formula 1 -kausi 1980
Formula 1 -kausi 1980 oli 31. Formula 1 -kausi. Kausi alkoi 13. tammikuuta ja päättyi 5. lokakuuta. Kauden aikana ajettiin yhteensä 14 kilpailua. Mestariksi kruunattiin kauden päätyttyä Alan Jones ja Williams otti 1. valmistajien mestaruutensa.
Wilh. Schauman
Oy Wilh. Schauman Ab oli vuosina 1911–1988 toiminut suomalainen metsäteollisuusyhtiö, jolla oli tuotantolaitoksia muun muassa Jyväskylässä, Joensuussa, Savonlinnassa, Pietarsaaressa ja Ristiinassa. Vuonna 1988 yrityksen liiketoiminta fuusioitiin Kymmene Oy:öön. 1990 toiminta siirtyi nimelle Schauman Wood ja nykyään siitä vastaa UPM-Kymmene Wood Oy, joka harjoittaa muun muassa vanerintuotantoa.
Yhtiö perustettiin 1911 Wilhelm Schaumanin kuoleman jälkeen jatkamaan hänen omistamisensa yritysten toimintaa. Näihin kuului sahoja, Jyväskylän vaneritehdas sekä sokeri- ja sikuritehtaat Pietarsaaressa. Schaumanin vanerinvalmistus oli alusta lähtien hyvin kannattavaa. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen vanerin vienti Venäjältä ja Baltiasta länteen oli loppunut. Suomi oli ainoa Euroopan maa joka pystyi viemään merkittäviä määriä vaneria ja jolla oli myös riittävästi vanerin raaka-aineena tarvittavaa rauduskoivua. Schauman perusti toisen vaneritehtaan Savonlinnaan 1921 ja osti Joensuussa toimineen "Itä-Suomen Faneeritehdas Oy":n vaneritehtaan 1924. Yhtiön vanerituotanto nousi vuoden 1913 5 000 kuutiometristä vuonna 1928 jo 31 000 kuutiometriin.
Schauman rakensi myös 1934 sulfiittiselluloosatehtaan Pietarsaareen Alholmaan. Vuonna 1935 tuotannon aloittanut tehdas kuului erilliselle yhtiölle nimeltä "Ab Jakobstads Cellulosa-Pietarsaaren Selluloosa Oy" joka liitettiin 1960 osaksi Schaumania.
Sokerinvalmistuksesta luovuttiin 1919 kun Pietarsaaren sokeritehtaasta tuli osa samana vuonna perustettua Oy Suomen Sokeri Ab:tä. Sikurin valmistus jatkui kannattavana mutta sotavuosia lukuun ottamatta pienimuotoisena aina vuoteen 1960 saakka ja viimeinen sikurierä myytiin varastosta syyskuussa 1964.
Schauman alkoi 1950- ja 1960-luvuilla valmistaa myös puukuitulevyjä ja lastulevyjä. Uusi puukuitulevytehdas aloitti toimintansa Savonlinnassa 1954. Jyväskylän lastulevytehdas avattiin 1958, Viialan levytehdas ostettiin 1962 "Viiala Oy":ltä ja vuonna 1969 perustettiin lastulevytehdas myös Joensuuhun. 1960-luvun alussa perustettiin Pietarsaareen myös sulfaattiselluloosatehdas, paperitehdas ja paperisäkkejä valmistanut Wisapakin tehdas. 1970-luvun alussa Schauman oli jo Suomen suurin markkinasellun valmistaja ja Pietarsaaren paperisäkkitehdas oli Suomen suurin. Schauman hankki myös CrafSacin säkkitehtaan Rouenista Ranskasta 1969. Schaumanilla oli myös rakennuspuusepänteollisuutta ja se omisti vuodesta 1971 pietarsaarelaisen, suuria Swan-purjeveneitä valmistaneen Nautorin veneveistämön.
Vuonna 1980 Schauman osti Asko-yhtymä Oy:ltä Fennia-Fanerin entiset vaneritehtaat Lahdessa ja Vammalassa. 1983 Schauman osti Antti Aarnion Palkkiyhtymältä 1960-luvulla perustetut Ristiinan Pelloksen ja Kiteen Puhoksen lastulevy- ja vaneritehtaat.
Schauman fuusioitiin 1988 Kymmene-konserniin ja vuodesta 1996 se on ollut osa UPM-Kymmene konsernia.
Kyröskosken sähkörautatie
Kyröskosken sähkörautatie oli Hämeenkyrön Kyröskoskella sijainnut sähköistetty kapearaiteinen teollisuusrautatie joka valmistui 1914. Radalla kuljetettiin puuta Kyro Oy:n Kyröskosken tehtaille Kyrösjärven rannasta olevalta sahalta.
Kalusto tarkastettiin vuonna 1944 sotakorvauksia silmällä pitäen, mutta venäläiset asiantuntijat hylkäsivät kaiken heidän tarkoituksiinsa sopimattomina.
Kyröskosken rata oli viimeinen Suomessa kaupallisessa käytössä ollut kapearaiteinen teollisuusrata kun sillä liikenne päättyi marraskuussa 1989 ja se korvattiin massapuukuljettimella.
Radalla liikennöi 2 sähköveturia. Numero 1 on säilynyt yksityishenkilön omistuksessa ja sähköveturi numero 2 (ASEA 234/1937) on Minkiön kapearaidemuseossa Jokioisten museorautatiellä. Ykkönen on ajokuntoinen ja liikkuu erikoistilaisuuksissa varta vasten rakennetuilla radanpätkillä generaattorin avulla, kakkonen kaipaisi perushuollon, koska sille ei ole tehty saapumisen jälkeen muuta kuin joitakin siirtoja.
Radan vaunuista pari on ykkösen mukana ja loput Minkiöllä. Museorautatielle tulleet vaunut ovat tosin pelkkiä kehikkoja, koska joku luovuttajista repi niistä puuosat polttopuiksi. Osasta vaunuja kehikotkin katosivat eli museoon tuli niiden osalta pelkkiä telejä. Näitä telejä on sittemmin hyödynnetty runsaasti työkalustossa.
Lauantaina 28. elokuuta 2010 yksi Kyröskosken vaunukehikoista varustettiin väliaikaisella pohjapalkituksella ja sitä käytettiin Humppilaan varastoitavaksi siirrettävien pienten kalustonosien siirtämiseen kahdelle Kyröskosken telille asennettuna. Kokeilu vaati varovaisuutta ajossa mutta onnistui suunnitellusti. Veturina operaatiossa oli TU4 2091 -dieselveturi
Thelma Barlow
Thelma Barlow (s. 19. kesäkuuta 1929 Yorkshire, Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläinen näyttelijä, joka on esiintynyt enimmäkseen televisiossa.
Barlow’n ura alkoi 1950-luvun lopulla, mutta hän tuli tunnetuksi vasta saatuaan roolin Britannian kuuluisimmasta ja pisimpään jatkuneesta televisiosarjasta "Coronation Street". Hän näytteli Mavis Rileyn roolihahmoa yli 26 vuotta. Hän lopetti työnsä "Coronation Streetissä" vuonna 1997.
Toinen televisiosarja, josta Barlow muistetaan, on manchesteriläiseen tehtaaseen sijoittuva "Dinnerladies", jossa Thelman vastanäyttelijöinä työskentelivät muun muassa Victoria Wood, Julie Walters sekä myös "Coronation Streetistä" tuttu Anne Reid. "Dinnerladies"-sarjassa Thelma työskenteli vuosina 1998–1999.
Muita Barlow’n tunnettuja töitä on Charles Dickensin romaaniin perustuva minisarja "David Copperfield", jossa hän näytteli petollisen Uriah Heepin äitiä, ja vuonna 2005 valmistunut Stephen Frearsin elokuva "Mrs. Henderson esittää", jossa Barlow näytteli Judi Denchin tärkeilevää ystävätärtä Lady Margotia. "Mrs. Henderson esittää" on hänen ensimmäinen elokuvaroolinsa.
Barlow’lla on kaksi poikaa, Clive ja James. Hän väitti vuoteen 2005 asti syntyneensä vuonna 1937, vaikka todellinen syntymävuosi on 1929.
Ekologinen selkäreppu
Ekologinen selkäreppu tarkoittaa luonnonvaroja, joita tarvitaan jonkin tuotteen koko elinkaaren eli valmistuksen, kuljetuksen ja käytön aikana. Näiden summasta vähennetään tuotteen oma paino . Kun halutaan tietää, kuinka paljon johonkin tuotteeseen tai palveluun on kulunut luonnonvaroja, voidaan ekologista selkäreppua käyttää mittarina. Tuotteen ekologinen selkäreppu on lähes aina painavampi kuin tuote itse. Luonnonvaroja, jotka on tarvittu tuotteen valmistamiseksi, mutta eivät ole mukana lopputuotteessa kutsutaan piilovirroiksi.
Ekologinen selkäreppu ilmaisee siis tuotteen ympäristölle aiheuttaman rasituksen. Sen laskenta perustuu Wuppertal Instituutissa Saksassa kehitettyyn MIPS-menetelmään (material input per service unit), jonka periaatteita on esitelty MIPS-laskentaoppaassa.
Keisari Irwin I
Keisari Irwin I (Lauluja alamaisista) on Irwin Goodmanin albumi, joka ilmestyi vuonna 1979. Siinä arvostellaan poliitikkoja ja politiikan lieveilmiöitä.
Lohjan sähkörautatie
Lohjan sähkörautatie oli Lohjalla sijainnut sähköistetty raideleveydeltään 750 millimetrin kapearaiteinen rautatie, joka yhdisti vuosina 1906–1907 Lohjanjärven rantaan Pitkäniemeen rakennetun selluloosatehtaan ja Valtionrautateiden Lohjan rautatieaseman. Rautatien rakennutti selluloosatehtaan omistaja, kamariherra Hjalmar Linder.
Radan pituus oli 4,4 kilometriä. Se oli lähinnä tarkoitettu selluloosatehtaan kuljetuksia varten mutta vuodesta 1912 alkaen se oli avattu myös yleiselle liikenteelle ja radalla kuljetettiin matkustajia, postia ja muuta rahtia.
Vuonna 1930 kaikki liikenne siirtyi 1928 valmistuneelle leveäraiteiselle Lohjan satamaradalle ja sähkörautatie purettiin samana vuonna. Matkustajaliikenne kapearaiteisella radalla oli loppunut jo 1928.
Radalla liikennöi yksi sähköveturi ja myöhemmin kaksikin höyryveturia, joista ensimmäinen vain vuoden 1916, jonka jälkeen se liian raskaana radalle myytiin Harvialan metsäradalle. Tämä veturi on säilynyt ja on Jokioisten Museorautatien hallussa.
Sähköveturi työskenteli vielä neljännesvuosisadan ajan tehtaan sisäisessä ajossa, lähinnä rannan paperipuukentällä, kunnes se romutettiin ja kiskotus purettiin.
Vuonna 1987 Lohjalla paljastettiin sähköradan muistomerkki, kun sen avaamisesta oli kulunut 80 vuotta.
Atsushi Tamura
Atsushi Tamura (, s. 4. joulukuuta 1973) on japanilainen koomikko ja Yōichi Hiruman ääninäyttelijä sarjassa Eyeshield 21. Hänellä on myös j-rock -yhtye Jealkb.
Hän työskentelee koomikkona ja juontajana partnerinsa Ryō Tamuran kanssa erinäisissä japanilaisissa tv-show'issa, tehden pilkkaa aivan kaikesta ja kaikista (vastaavan tyylinen amerikkalainen tv-ohjelma on Punk'd, jota juontaa Ashton Kutcher).
Mikko Laasio
Mikko Eelis Laasio (29. syyskuuta 1913 Pori – 24. kesäkuuta 1997) oli erityisesti asetelmamaalauksistaan, mutta myös maisemistaan ja henkilökuvistaan tunnettu taidemaalari.
Mikko Laasion vanhemmat olivat diakoni Vihtori Laasio ja Anna Emilia Andersson ja puoliso vuodesta 1938 Merike Christina Sailo, kuvanveistäjä Alpo Sailon tytär. Laasio opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa 1930–1931 ja Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1932–1935. Ensi kerran hänen töitään oli näytteillä vuonna 1946, mutta ensimmäisen yksityisnäyttelynsä hän piti vasta 1964 Helsingissä. Artekin taiteilijana hän oli vuoteen 1977. Laasio oli yksi Lokakuun ryhmän ekspressionisteistä vuodesta 1947 alkaen. Maisemia hän maalasi muun muassa Pohjois-Karjalassa ja Kainuussa, asetelmamaalarina hän sai huomiota 1950-luvulla. Laasio sai Pro Finlandian 1963 ja professorin arvonimen vuonna 1982.
FutureSex/LoveSounds
FutureSex/LoveSounds on Justin Timberlaken toinen sooloalbumi, joka julkaistiin 12. syyskuuta 2006. Albumin singlekappaleista ”SexyBack” ja ”My Love” nousivat suuriksi hiteiksi ympäri maailman.
Levyn tyyli vaihtelee hiphopista rauhallisiin pop-balladeihin orkesterisoittimien kera. Mukaan on keksitty Timberlaken edellisestä Justified-levystä suuresti poikkeavia rytmejä ja taustamelodioita, joista esimerkkinä voi mainita What Goes Around...-kappaleen intialaistyyliset kitara/mandoliininäppäilyt.
Albumilla vierailee monia huippunimiä, esimerkiksi Timbaland, T.I. ja Three 6 Mafia.
Vierumäki-yhtiöt
Vierumäki-yhtiöt koostuvat 14 eri yhtiöstä. Päätasolla on kaksi isompaa organisaatiota. Suomen Urheiluopiston kannatusosakeyhtiö ja Vierumäki Country Club Oy. Yhtiöt työllistävät ympäri vuoden noin 300 henkilöä ja lisäksi kesäisin 30–60 henkilöä.
Yhtiöiden historia alkaa vuodesta 1927, jolloin perustettiin Suomen urheiluopisto. Opiston perustamisessa aloitteentekijänä oli Tahko Pihkala.
Päijät-Hämeen liitto myönsi Vierumäki-yhtiöille Päijät-Häme-mitalin vuonna 2007.
Gunnar Uotila
Gunnar Uotila (9. tammikuuta 1913 Hämeenlinna – 14. kesäkuuta 1997 Helsinki) oli suomalainen, erityisesti puuveistoksistaan tunnettu kuvanveistäjä. Puun käsittelyn hän oppi jo lapsena, sillä hänen isänsä oli puuseppä. Eri puulajit olivat Uotilan tärkein materiaali, vaikka hän käytti myös kiveä ja pronssia.
Uotila opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa 1934–1937. Ensi kerran hänen töitään oli näytteillä 1940 ja siitä lähtien lukuisissa näyttelyissä kotimaassa sekä Berliinissä, Kiirunassa ja Prahassa. Hänen ensimmäinen yksityisnäyttelynsä oli 1945 ja viimeinen 1995.
Gunnar Uotilan veistoksia on Ateneumissa ja muissakin Suomen taidemuseoissa. Julkisia veistoksia on monissa kirkoissa kuten Herttoniemen, Puistolan ja Vartiokylän kirkoissa Helsingissä sekä Maarianhaminan, Vaasan, Rajamäen, Pääskylahden ja Rovaniemen kirkoissa. Hän veisti myös naapurinsa Reino Helismaan hautamuistomerkin sekä muistopatsaan Helsingin Puistolan kaupunginosaan.
SexyBack
SexyBack on ensimmäisenä julkaistu single poplaulaja Justin Timberlaken toiselta sooloalbumilta "FutureSex/LoveSounds". Kappaleessa esiintyy Timberlaken lisäksi myös yksi tuottajista, Timbaland.
Kappale menestyi eri puolilla maailmaa ja pysyi esimerkiksi Billboardin singlelistan ykkösenä seitsemän viikkoa. Myös Britanniassa, Saksassa ja Australiassa "SexyBack" saavutti listojen ykkössijan.
Red Devil Sport Club
Red Devil Sport Club on Pietarissa perustettu ja toimiva urheiluklubi, jonka lajina on vapaaottelu. Red Devil Sport Club on ollut voimakkaasti tukena, kun Venäjälle perustettiin vapaaottelun lajiliittoa Mix-Fight Associationia vuonna 1996.
Vapaaottelulla on pitkä historia Venäjällä ja se on alun perin lähtöisin ilmavoimien maahanlaskujoukkojen (VDV) aseettoman taistelun vuosittaisista mestaruuskilpailuista, jotka aloitettiin vuonna 1979. Venäjällä käytetyissä säännöissä ainoat suojukset ovat rystysiä suojaavat ohuet, hyvin kevyet sormettomat hanskat, hammassuoja ja alasuoja. Sallittuja tekniikoita ovat muun muassa lyönnit, potkut, polvipotkut, lukot, sidonnat ja kuristukset.
Red Devil Sport Clubin tunnetuimpia ottelijoita ovat Fedor Emelianenko ja hänen rikollisuustaustasta vieläkin kärsivä veljensä Aleksander Emelianenko.
Allectus
Allectus (k. 296) oli roomalainen usurpaattori, joka hallitsi Britanniassa ja Pohjois-Galliassa vuosina 293–296.
Alkujaan Allectus oli usurpaattori Carausiuksen valtionvarainhoitaja. Länsi-Rooman "caesar" Constantius I Chlorus valtasi kuitenkin Carausiuksen hallitsemat alueet Galliassa ja alkoi piirittää usurpaattoria Bononiassa. Allectus murhasi Carausiuksen ja julistautui itse keisariksi. Allectuksen hallituskaudesta ei tiedetä paljoakaan. Hänen lyömiään rahoja on löytynyt Britanniasta ja Gallian pohjoisosista.
Vuoden 296 syyskuussa Constantius hyökkäsi Allectusta vastaan Bononiasta käsin. Huono sää myöhästytti kuitenkin hänen laivastoaan. Toinen laivasto, jota johti pretoriaaniprefekti Asclepiodotus pääsi perille. Allectus kärsi tappion Constantiuksen joukkoja vastaan ja hän kuoli taistelussa.
Aarre Lauha
Leevi Aarre Samuel Lauha (1. huhtikuuta 1907 Savonlinna – 3. toukokuuta 1988 Helsinki) oli Helsingin hiippakunnan toinen piispa.
Hän suoritti teologisen erotutkinnon 1929, ja hänet vihittiin papiksi Viipurissa samana vuonna. Hän väitteli teologian tohtoriksi 1940.
Lauha oli Helsingin yliopiston Raamatun alkukielten apulainen 1939–1944 ja Vanhan testamentin eksegetiikan professori 1945–1964. Hän oli Kotimaa-lehden päätoimittajana 1958-1964. Helsingin piispaksi hänet nimitettiin 1964, ja hän jäi virastaan eläkkeelle 1972.
Tauno Yliruusi
Tauno Yliruusi (4. toukokuuta 1927 Tampere – 17. kesäkuuta 1994 Espoo) oli suomalainen kirjailija, joka yhdisti huumoria ja jännitystä. Hän kirjoitti noin viisikymmentä näytelmää sekä useita kuunnelmia, novelleja ja romaaneja vuosina 1959–1992. Yliruusi on yksi tunnetuimmista suomalaisista näytelmäkirjailijoista ulkomailla.
Yliruusi valmistui ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yksityislyseosta 1947 ja valmistui valtiotieteen maisteriksi Helsingin yliopistosta 1951. Yliruusi aloitti kirjoittamisen jo lukioaikanaan nimellä Tauno Kekäle.
Hän työskenteli Suomen Tietotoimiston toimittajana sekä sen jälkeen Veronmaksajain Keskusliitossa järjestö- ja tiedotussihteerinä 1953–1958. Yliruusi toimi Suomen YK-liiton vt. pääsihteerinä 1961 ja Mekes Oy:n tiedotuspäällikkönä 1962–1963 sekä TV-ohjelma 2:n teatteripäällikkönä 1966–1967. Vuodesta 1968 hän toimi päätoimisena kirjailijana.
1960-luvulla Yliruusin teokset päätyivät lähes sattumalta Unkariin ja Tsekkoslovakiaan, minkä jälkeen ne levisivät maailmalle. Yliruusin teoksia on käännetty 15 kielelle ja esitetty ainakin 25 maassa, ml. Englanti, Romania, Ranska, Venäjä ja Japani.
Yliruusi kirjoitti käsikirjoituksen yhdessä Matti Kassilan kanssa Kassilan ohjaamaan absurdiin komediaan "Lasisydän" (1959) sekä TV-sarjaan "30-luvun mies" (1969).
Vuonna 1986 Yliruusi saavutti 3. sijan Pohjoismaisten TV-yhtiöiden näytelmäkirjoituskilpailussa teoksella "Terveisiä Enok-sedältä". Voitto meni Tanskaan ja kakkossija Norjaan. Yliruusin teos sekä norjalainen teos saivat samat pisteet, joten hopea ja pronssi ratkaistiin arvalla norjalaisen eduksi.
Vuonna 1989 Tarton Vanemuine -teatteri esitti näytelmän Makuuhuoneet (Magamistoad). Se oli ensimmäinen poliittinen näytelmä Virossa, johon lupaa ei kysytty Moskovasta. Suomessa sitä ei voinut esittää Kekkosen kaudella. Teos julkaistiin 1990 omakustannekirjana.
Yliruusi otti aikoinaan kantaa myös Tšekkoslovakian miehitykseen 1968 teoksellaan Umpikuja, joka julkaistiin vuonna 1969.
Tapani Raittila
Tapani Johannes Raittila (25. joulukuuta 1921 Kannus – 2. tammikuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen modernistina tunnettu taidemaalari. Hänet palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1966, Kuvataiteen valtionpalkinnolla 1985 sekä Suomen Kulttuurirahaston palkinnolla vuonna 2000.
Raittila tunnettiin muotokuvistaan ja niukasta värien käytöstä. Hänen työnsä ovat herkkäsävyisiä ja tekniikaltaan hienostuneita.
Raittila aloitti opinnot Suomen taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuonna 1938, mutta toinen maailmansota keskeytti ne. Palattuaan rintamalta sodan päätyttyä hän viimeisteli opintonsa vuonna 1947 ja muutti Joensuuhun piirustuksenopettajaksi. Raittilan maisemamaalauksista monet kuvaavatkin Joensuun aikaa. Hän muutti Helsinkiin vuonna 1953, jossa toimi pitkään muun muassa opettajana Suomen Taideakatemian koulussa.
Raittilan vanhemmat olivat rakennusmestari Viljo Raittila (1890–1950) ja Kaisa o.s. Jokinen (1895–1955). Raittilan sisko Anna-Maija Raittila oli tunnettu runoilija. Kirjailija Hannu Raittila on Tapani Raittilan poika.
Ylä-Syvärin kenttärata
Ylä-Syvärin kenttärata oli suomalaisten jatkosodan aikana 1942–1944 Aunuksen Karjalaan rakentama 750 mm:n raideleveyksinen kapearaiteinen rautatie, joka oli tarkoitettu Syvärin yläjuoksun varrella olevien joukkojen huoltokuljetuksiin.
Radan pituus oli 71,6 kilometriä ja se alkoi Muurmannin radan varrella sijaitsevalta Pajusuon liikennepaikalta. Rata kulki itään Jyvenjoelle josta oli erillinen sivuraide Syvärin rantaan. Päärata jatkui Jyvenjoelta edelleen itään Vorubjevan kautta lähellä Äänisen rantaa ja Syväri-joen suuta olevaan Kallio-nimiseen paikkaan.
Radan rakentaminen oli hitaampaa ja vaikeampaa kuin oli laskettu: valmista rataa tuli vuorokaudessa vain noin 130 metriä; hinnaksi tuli noin miljoona silloista markkaa kilometriltä. Samoin kaluston suhteen oli ainaisia ongelmia.
Työtä hidastivat paitsi tulvien aiheuttamat ratapenkkarikot myös venäläisten partisaanien tuhotyöt.
Kenttärata valmistui 11. helmikuuta 1944, mutta sillä ehdittiin liikennöidä vain muutamia kuukausia ennen kuin suomalaiset joutuivat kesäkuussa 1944 vetäytymään alueelta. Viimeinen juna
Ylä-Syvärin kenttäradalla kulki 20. kesäkuuta 1944.
Akademie für Alte Musik Berlin
Akademie für Alte Musik Berlin (lyhyesti "Akamus") on saksalainen, erityisesti barokkimusiikkia esittävä kamariorkesteri. Muusikot soittavat nykyaikaisilla instrumenteilla. Yhtyeellä ei ole vakituista kapellimestaria, vaan johtajana toimii konserttimestari tai konserttojen solistit. Laajemmissa teoksissa johtajina ovat toimineet usein kapellimestarit René Jacobs ja Marcus Creed.
Akademie für Alte Musik Berlin perustettiin Itä-Berliinissä vuonna 1982, jolloin joukko nuoria muusikoita useista itäberliiniläisistä orkestereista päätti perustaa kokoonpanon tulkitakseen 1600- ja 1700-lukujen musiikkia. Orkesterilla on ollut oma konserttisarjansa Berliinin Schauspielhausissa vuodesta 1984, jonka jälkeen siitä on tullut tunnettu vierailija monilla ulkomaisilla musiikkijuhlilla. Se teki ensimmäisen levytyksensä vuonna 1987 Länsi-Saksassa levymerkillä Capriccio sekä Itä-Saksassa levymerkillä Eterna. Vuodesta 1994 lähtien orkesteri on tehnyt äänityksiä yksinomaan ranskalaiselle ”Harmonia Mundi” -levymerkille.
Orkesterin ohjelmistoon kuuluu ensisijaisesti Johann Sebastian Bachin ja hänen poikiensa musiikkia, eritoten heistä on mainittava Carl Philipp Emanuel Bach. Erityisesti orkesteri on tullut tunnetuksi Bachien lukuisien sinfonioiden ja klaveerikonserttojen tulkinnoista. Kuitenkin nykyisin heidän ohjelmistonsa käsittää myös klassisen ja romantiikan aikakauden musiikkia.
Samuel Lehtonen
Kustaa Aleksi Samuel Lehtonen (3. helmikuuta 1921 Helsinki – 20. elokuuta 2010) oli teologian lisensiaatti ja Helsingin hiippakunnan neljäs piispa. Lehtonen sai teologian kunniatohtorin arvon 1980.
Lehtonen suoritti sacr. min. kandidaatin tutkinnon 1946, ja hänet vihittiin papiksi samana vuonna Turussa. Hän vietti vuoden stipendiaattina Cambridgessa. Siellä hän sai vaikutteita anglikaanisuudesta, mikä näkyi muun muassa perhekirkkojen tuomisena Suomeen. Lehtonen suoritti teologian lisensiaatin tutkinnon 1956. Hän toimi pitkään seurakuntapappina Helsingin hiippakunnassa, muun muassa Tapiolan seurakunnan kirkkoherrana 1962–1982. Hän osallistui oppineuvotteluihin Venäjän ortodoksisen kirkon kanssa 1970–1989. Lehtonen toimi Suomen Lähetysseuran puheenjohtajana ja Hiljaisuuden Ystävien ensimmäisenä puheenjohtajana.
Lehtonen nimitettiin Helsingin hiippakunnan piispaksi 1982, ja hän jäi tästä virasta eläkkeelle 1991. Hänen kaudellaan Suomessa vihittiin ensimmäiset naiset papeiksi.
Lehtonen oli toisen sukupolven piispa. Hänen isänsä Aleksi Lehtonen oli Tampereen piispa vuosina 1934–1945 ja sen jälkeen Turun arkkipiispa aina kuolemaansa 1951 asti. Hänen kaksi veljeään Risto Lehtonen ja Mikael Lehtonen ovat teologian tohtoreita.
Ghost Is Not Real
Ghost Is Not Real on suomalaisen Husky Rescue -yhtyeen toinen albumi, joka julkaistiin 29. tammikuuta 2007. Albumilta on julkaistu singleinä kappaleet "Diamonds In The Sky", "My Home Ghost" ja "Nightless Night".
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 3.
Luettelo Suomen rataverkon moniraiteisista rataosista
Seuraavassa on lueteltu Suomen rataverkon kaksi- ja useampiraiteiset rataosuudet sekä niiden rakentamis- tai valmistumisajankohdat.
Carcano
Carcano-kiväärit ovat italialaisia pulttilukkokivääreitä.
Italian armeija käytti erimallisia Salvatore Carcanon suunnittelemia kiväärejä vuodesta 1891 toisen maailmansodan loppuun saakka.
Talvisodan jälkeen Suomeen saapui Italiasta kymmeniä tuhansia Carcano M91/38 -kiväärejä, joita suomalaiset joukot tiettävästi vihasivat; aseen epästandardi 7,35×51 mm patruuna vaikeutti patruunahuoltoa, ja aseen tähtäinten säätöjen puute (pysyvästi asetettu 300 metriin) saivat aikaan sen, että monet hylkäsivät carcanonsa ja ottivat tilalle sotasaalis-Mosinin, jossa voitaisiin sentään käyttää kotimaista 7,62×53R -patruunaa.
Jatkosotaan mennessä Päämaja ymmärsi viestin ja "Ternit" jaettiin mm. merivoimille sekä kotirintaman ilmatorjunnalle sekä muille selustan joukoille. Myös tapojen vastaisesti, Helsingin ilmatorjunnan valonheittimiä käyttäneille lotille annettiin asekoulutus ja jaettiin "Terni" kiväärit vihollisten maahanlaskujen varalta suurpommitusten aikana.
1950-luvulla Suomesta myytiin noin 74 000 Carcanoa eri puolille maailmaa, ja moni päätyi keräilijöille Yhdysvaltoihin.
Lee Harvey Oswald käytti kiikaritähtäimellä varustettua, 6,5×52mm Mannlicher-Carcano -patruunalle pesitettyä Carcano M91/38 -kivääriä murhatessaan presidentti Kennedyn marraskuussa 1963.
Ville Kähkönen
Ville Antero Kähkönen (s. 23. kesäkuuta 1984 Rovaniemi) on suomalainen uransa lopettanut yhdistetyn kilpailija. Hän edusti Ounasvaaran hiihtoseuraa.
Kähkönen kilpaili ennen A-maajoukkueeseen pääsyä B-maailmancupissa, jossa hän parhaimmillaan voitti yhden osakilpailun sprintissä Saksan Klingenthalissa vuonna 2006. Nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa Ruotsin Sollefteassa vuonna 2003 hän oli sprintissä seitsemäs, joka hänen parhain saavutuksensa. Hänen paras saavutus maailmancupin yksilölajeissa on 12. sija vuoden 2007 Italian Lago di Teseron yhteislähtökilpailusta. Joukkuekilpailuissa hän on voittanut yhden osakilpailun.
Kähkönen valittiin myös yhdistetyn joukkueeseen Sapporon MM-kilpailuihin. Sapporossa hän osallistui normaalikilpailuun ja sijoittui sijalle 14. Kähkönen lopetti kilpailu uransa yhdistetyssä vuonna 2011.
Monimuotoisuuskeskus
Monimuotoisuuskeskus (myös biodiversity hotspot) on alue, jonka biodiversiteetti on erityisen suuri, eli alueella elää poikkeuksellisen monimuotoinen eliölajisto. Maapallon noin 30 monimuotoisuuskeskuksen yhteenlaskettu pinta-ala on vain muutamia prosentteja koko planeetan maa-alasta. Monimuotoisuuskeskuksia on erityisesti tropiikin ja subtropiikin alueilla. Monimuotoisuuskeskuksia on lisäksi merissä, mutta niitä ei vielä ole määritetty. Suuri osa monimuotoisuuskeskuksissa elävistä lajeista on endeemisiä eli kotoperäisiä, toisin sanoen niitä ei elä missään muualla.
Ihmistoiminnan vaikutuksesta monimuotoisuuskeskusten pinta-ala on pienentynyt huomattavasti.
Frauenkirche (Dresden)
Frauenkirche on luterilainen kirkkorakennus Dresdenin kaupungissa Saksassa. Se on vihitty Neitsyt Marialle. Kirkko rakennettiin alun perin vuosina 1726–1743, ja sen suunnittelusta vastasi arkkitehti George Bähr.
Dresdenin pommituksissa toisessa maailmansodassa kirkko tuhoutui lähes täysin maan tasalle. Kirkko romahti vasta varsinaisten pommitusten jälkeen. Muutama seinämä jäi osittain pystyyn. Dresdenin jäätyä Saksan jaossa kommunistisen Saksan demokraattisen tasavallan puolelle maan ateistiset valtionjohtajat päättivät olla koskematta kirkon raunioihin. Rauniot jätettiin muistuttamaan sotien tuhoisuudesta.
Saksan yhdistyttyä jälleen vuonna 1990 dresdeniläiset aloittivat maailmanlaajuisen keräyksen saadakseen palautettua Frauenkirchen sen entiseen loistoon. Yksityisten ihmisten ja yritysten, Saksin osavaltion ja Saksan liittotasavallan sekä Dresdenin kaupungin avustusten turvin kirkon jälleenrakennustöiden suunnittelu saatiin aloitettua tammikuussa 1993. Peruskivi valettiin vuonna 1994, ja 30. lokakuuta 2005 Dresdenin siluettia jälleen koristamaan kohonnut Frauenkirche vihittiin käyttöön. Jälleenrakennustöiden hinnaksi tuli noin 180 miljoonaa euroa.
Hot spot (täsmennyssivu)
Hot spot voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Luettelo Lynyrd Skynyrdin kappaleista
Luettelo yhdysvaltalaisen rock-yhtye Lynyrd Skynyrdin kappaleista, yhteensä 138.
Ray Evans
Raymond Bernard Evans (4. helmikuuta 1915 – 15. helmikuuta 2007) oli yhdysvaltalainen lauluntekijä.
Evansilla oli 60 vuoden yhteistyö elokuvasäveltäjä Jay Livingstonin kanssa. Kaksikon tekemiä kappaleita ovat muun muassa "Mona Lisa" ja "Buttons and Bows", sen lisäksi kaksikko teki muun muassa tunnusmusiikin Bonanzaan. Ray Evansin kuuluisin laulu on kuitenkin "Que Sera, Sera" (laulettu suomeksi nimellä "Kenpä tietäis sen"), jonka Doris Day lauloi elokuvassa Mies, joka tiesi liikaa. Tunnettu joululaulu "Silver Bells" on myös Evansin ja Livingstonin käsialaa .
Ray Evans ja Jay Livingston voittivat urallaan kolme kertaa Oscarin parhaasta laulusta, vuosina 1948, 1950 ja 1956.
Viktor Maltsev
Viktor Fjodorovitš Maltsev (22. kesäkuuta 1917 – 1. lokakuuta 2003) (Мальцев) oli neuvostoliittolainen diplomaatti, joka toimi suurlähettiläänä Tukholmassa vuosina 1967–1971, Helsingissä 1971–1973 ja New Delhissä 1974–1977.
Aleksei Beljakovin ongelmallisen suurlähettiläskauden jälkeen Helsinkiin haluttiin nimittää puoluemiehen sijasta perinteisempi diplomaatti. Tällöin päädyttiin Viktor Maltseviin, joka siirrettiin Tukholman suurlähettilään paikalta Suomeen toukokuussa 1971.
Maltsev vastusti jyrkästi Suomen EEC-sopimuksen solmimista, mutta hän toimi myös viestinviejänä neuvostojohdon suuntaan Kekkosen perustellessa sopimuksen tarpeellisuutta Suomen etujen kannalta.
Georgi Farafonov
Georgi Nikolajevitš Farafonov (s. 1919) oli neuvostoliittolainen diplomaatti, joka toimi lähetystöneuvoksena Tukholman suurlähetystössä vuosina 1961–1963 ja ministerineuvoksena Helsingin suurlähetystössä 1966–1972. Ulkoasiainministeriön (MID) virkamies 1963–1966 ja MID:n johtavissa tehtävissä vuodesta 1972.
Talas-Eera
Erik Karppinen eli Talas-Eera (10. tammikuuta 1859 Paltamo – 2. kesäkuuta 1903 Paltamo) oli suomalainen, paltamolainen voimamies, josta on kansanperinteessä säilynyt monia tarinoita.
Talaksen torpassa Paltamon Pehkolanlahdessa syntynyt aikaansa nähden isokokoinen (pituus 190 senttiä, paino 150 kiloa) Talas-Eera suoritti kolmivuotisen asepalvelun Oulussa, ja jo tällöin hänen suuret ruumiinvoimansa herättivät huomiota. Asepalvelun jälkeen hän asui enimmäkseen kotitorpassaan ja toimi muun muassa toripoliisina Kajaanissa sekä souti tervatynnyreitä Ouluun. Talas-Eera pystyikin helposti käsittelemään 150 kiloa painavia tervatynnyreitä. Samoin toripoliisina hänen suuret voimansa auttoivat järjestyksenpidossa.
Rehellisellä pelillä Eeraa voitti painissa tuskin kukaan. 1890-luvulla sirkuspainija Jacksonin ja Talas-Eeran ottelu päättyi tasapeliin, mutta Jackson huijasi; hän oli näet öljynnyt ihonsa niin, ettei Talas-Eera saanut hänestä kunnolla otetta.
Ansiotulojen ja kunnollisen ruoan puute aiheutti sen, että Talas-Eera kuoli vain 44-vuotiaana nälkään tai pilaantuneen viljan aiheuttamaan sairauteen.
Talas-Eeran vanhemmat velipuolet Heikki (s. 1843) ja Samuel (s. 1846) olivat 1860-luvulla mukana Kiveksen rosvoissa, jotka ryöstivät tervansoutajia Oulujärvellä. Myös Patju-Heikki oli poikkeuksellisen vahva. Hänet voitti tappelussa perimätiedon mukaan vain hänen veljensä Eera. Välillä Eerankin nimeen liitettiin etuliite patju (Patju-Eera), mutta tämä liite kuuluu enemmän Heikin nimeen. 
Paltamo-Seura pystytti 1972 Talas-Eeralle muistomerkin hänen haudalleen Paltaniemen vanhalla hautausmaalla. Myöhemmin myös Talaksen torpan sijaintipaikalla Pehkolanniemessä paljastettiin Talas-Eeran muistolaatta.
Talas-Eera oli päähenkilönä kirjailija Hannu Mäkelän vuonna 1981 kirjoittamassa radiokuunnelmassa "Voimamies". Kuunnelmassa Heikki Määttäsen esittämä idealistinen kansakoulunopettaja alkaa kerätä kainuulaisilta tietoja Talas-Eerasta laatiakseen hänen elämästään isänmaallisen sankarieepoksen. Voimamies paljastuu kuitenkin traagiseksi hahmoksi, jolla oli ongelmia alkoholin kanssa ja joka kuoli nälän riuduttamana.
Pellervon koulu
Pellervon koulu on alakoulu, joka sijaitsee Tampereen Kalevan kaupunginosassa, Sammon koulun tiloissa, kolme kilometriä keskustasta. Lähellä ovat uima- ja jäähalli, monet urheilukentät, lasten liikennepuisto ja Kaupin urheilukeskus. Samassa talossa toimii lastenneuvola.
Pellervon koulu on ollut osa Sammon koulua 1. elokuuta 2007 lähtien. Kun asiasta ei ollut vielä tehty päätöstä, oli koulun vanhempainyhdistys koulurakennuksen säilyttämisen kannalla.
Entinen Pellervon koulu siirtyi kesällä 2008 valmistuneeseen Sammon koulun lisäsiipeen. Rakennuksessa toimivat luokat 1–6. Ruokailut ja liikuntatunnit ovat samoissa tiloissa yläkoulun kanssa, mutta eri aikaan.
Pellervon koulun entinen rakennus purettiin heinäkuussa 2017.
Raison d'Être
Raison d'Être on ruotsalainen dark ambient -yhtye, jonka soolojäsen on Peter Andersson. Raison d'Êtren tunnusomainen piirre on yhdistää teollisia ääniä orgaanisiin, kuten gregoriaaniseen kuorolauluun. Yhtyeellä on levytyssopimus Cold Meat Industry -levy-yhtiön kanssa kanssa. Raison d'Être esiintyi Suomessa vuonna 2006 Lumous Gothic Festival -tapahtumassa.
Ruotsin ydintutkimusohjelma
Ruotsin ydintutkimusohjelma, jota kutsuttiin nimellä Den svenska linjen, oli 1950-luvun Ruotsissa atomienergiaselonteko jolla luotiin suuntaviivoja ydinteknologian kehittämiseen pitkälle tulevaisuuteen. Pyrkimyksenä oli energiaomavaraisuuden saavuttaminen ydinvoimaloita rakentamalla. Suunnitelmiin kuului suuri määrä ydinreaktoreita ja mahdollinen ydinaseohjelma, jota varten Marvikeniin kaavailtiin rakennettavaksi niihin tarvittavaa plutoniumia tuottava R4-reaktori. Huddingeen lähelle Tukholmaa rakennettiin ohjelman puitteissa sähköä ja lämpöä tuottanut Ågestan ydinvoimala eli R3 joka oli käytössä vuosina 1964–1974. Aiemmin oli käynnistetty kokeilureaktoreita kuten R1 vuonna 1954.
Ruotsin asevoimissa nähtiin ydinase yhtenä mahdollisena keinona saavuttaa suhteellisen pienenä maana uskottava puolustuskyky. Pelote oli saavutettavissa hankkimalla taktisia ydinaseita. Kiinnostus ydinaseiden hankkimiseen Ruotsin puolustusvoimille heräsi pian Yhdysvaltojen käytettyä niitä toisen maailmansodan loppuvaiheessa. Samalla tutkittiin mahdollisuutta hyödyntää Ruotsin omia uraanivaroja, joita oli löydetty Billingestä Länsi-Götanmaalta. Ydinaseisiin tähtäävä ohjelma ja Marvikeniin kaavailtu ydinaseiden tuotantoon soveltuva R4-reaktori hylättiin myöhemmin Ruotsin allekirjoitettua Ydinsulkusopimuksen. Sopimus kielsi niitä maita hankkimasta ydinaseita, joilla niitä ei vielä ollut. Tämän jälkeen Ruotsiin rakennetuissa ydinvoimaloissa keskityttiin yksinomaan energiantuotantoon. Vuonna 1985 kuitenkin paljastui, että Ruotsin puolustusvoimien tutkimuslaitos oli valtiopäivien päättämästä kiellosta huolimatta jatkanut ydinasetutkimuksia salassa. Kokeita jatkettiin tietojen mukaan aina vuoteen 1972 asti. Tuolloin silloinen pääministeri Olof Palme lausui että tutkimusten tavoite oli ollut Ruotsin kansan suojeleminen ydinaseiden vaaroilta mutta myönsi niissä saadun myös tietoja ydinaseiden valmistamiseen.
Messier 58
Messier 58 (M58, NGC 4579) on Neitsyen tähdistössä sijaitseva sauvaspiraaligalaksi, jonka Charles Messier löysi ja luetteloi vuonna 1779. Se sijaitsee noin 70 miljoonan valovuoden päässä Maasta ja on noin 100 000 valovuoden levyinen. Galaksi on yksi kirkkaimmista Neitsyen joukon galakseista, ja sen ikä on noin 13.2 miljardia vuotta.
M58:n suhteellinen kirkkaus on +9.8, joten sen havaitsemiseen tarvitaan kaukoputki. Galaksi näkyy tänne suoraan päältä, mutta rakenteen erottaminen vaatii hyvin suuren kaukoputken.
Cold Meat Industry
Cold Meat Industry on ruotsalainen riippumaton levy-yhtiö, joka perustettiin vuonna 1987. Yhtiö erikoistuu musiikkityyleihin, kuten dark ambient, death industrial, noise ja uusklassinen musiikki.
David Bedford
David Colin Bedford, OBE (s. 30. joulukuuta 1949 Lontoo) on entinen englantilainen kestävyysjuoksija. Hän piti hallussaan 10 000 metrin maailmanennätystä 1970-luvun alussa.
Bedford voitti nuorten kilpailun kansainvälisissä maastojuoksun mestaruuskilpailuissa 1969. Hän voitti Englannin maastojuoksumestaruuden 1970. Bedford voitti AAA:n ("Amateur Athletics Association") kisojen 10 000 metrin juoksukilpailun ja kansainväliset maastojuoksun mestaruuskilpailut Espanjassa 1970. Bedford sijoittui kuudenneksi 10 000 metrillä Euroopan mestaruuskisoissa 1971. Hän sijoittui 12:nneksi 5 000 metrillä ja kuudenneksi 10 000 metrillä Münchenin olympialaisissa 1972.
Bedford juoksi 10 000 metrin maailmanennätyksen 27.30,80 vuonna 1973 ja paransi Lasse Virenin maailmanennätystä kahdeksalla sekunnilla ja oli 10 000 metrin lisäksi Ison-Britannian ennätyksen haltija 3 000 metrin estejuoksussa (8.26,6) ja 5 000 metrillä (13.17,21). Bedford sijoittui neljänneksi 10 000 metrillä Kansainyhteisön kisoissa Jamaikalla 1974.
Bedford oli värikäs hahmo urheilussa, hän juoksi useimmiten punaisissa sukissa ja yleensä johti kilpailua tehden arvaamattomia vauhdinlisäyksiä, ”nykäyksiä”.
George Bähr
George Bähr (15. maaliskuuta 1666 Fürstenwalde - 16. maaliskuuta 1738 Dresden) oli saksalainen barokkiajan arkkitehti. Bähr suunnitteli muun muassa useita kirkkorakennuksia, ja parhaiten hänet tunnetaan Dresdenin Frauenkirchen alkuperäisenä suunnittelijana. Frauenkirchen suunnittelu annettiin hänen tehtäväkseen vuonna 1722. Bähr ei kuitenkaan koskaan ehtinyt nähdä kirkkonsa valmistumista, sillä hän menehtyi ennen sitä.
George Bähristä julkaistiin vuonna 2018 tieteellinen muinaisDNA-artikkeli . Julkaisun tulosten mukaan George Bährin äitilinjainen haploryhmä on mtDNA H35 ja isälinjainen haploryhmä on Y-DNA R1b1a2a1a2-P312. George Bährillä on geneettisen sukututkimuksen tulosten perusteella suomalaisia äitilinjaisia mtDNA- ja isälinjaisia Y-DNA-osumia .
Messier 59
Messier 59 (M59, NGC 4621) on Neitsyen tähdistössä sijaitseva elliptinen galaksi, jonka Johann Gottfried Koehler löysi huhtikuussa 1779. Charles Messier lisäsi sen luetteloonsa pian tämän jälkeen. Se sijaitsee noin 60 miljoonan valovuoden päässä Maasta.
M58:n suhteellinen kirkkaus on +9.8, joten sen havaitsemiseen tarvitaan kaukoputki.
Tasokuvio
Tasokuvio on kaksiulotteinen, äärellinen, suljettu, viivan kaksiulotteiseen pintaan rajaama kappale. Tasokuvio myös pysyy tasokuviona, vaikka se ”kaartuilisi” useammassa ulottuvuudessa. Kaksiulotteisuus ratkaisee. Kuitenkaan esimerkiksi suoran halkaiseman tason kaksi eri puoliskoa eivät ole avaruuskappaleita, sillä ne eivät ole suljettuja. Sääntönä voi pitää myös sitä, että tasokuvion pinta-alan voi aina, ainakin teoriassa, laskea.
Tasokuvioita ovat ainakin ympyrät, kolmiot, neliöt, monikulmiot ja avaruuskappaleiden pinnat.
Kronstadtin pakolaiset
Kronstadtin pakolaisilla tarkoitetaan Kronstadtin kapinaan osallistuneita venäläisiä upseereita ja matruuseja, jotka pakenivat kapinan kukistamisen yhteydessä maaliskuussa 1921 Kronstadtin laivastotukikohdasta Pietarin edustalta Suomeen. Heitä oli noin 6 500 henkilöä. Matka taittui Suomenlahden jääpeitteen yli Terijoelle jalkaisin. Pakolaiset sijoitettiin aluksi eristys- tai keskitysleireihin Karjalankannakselle ja Viipurin sekä Mikkelin seuduille. Muutaman kuukauden päästä heidät asutettiin muun muassa maataloihin. Suurin osa pakolaisista palasi takaisin Neuvosto-Venäjälle parin vuoden sisällä, kun heille oli luvattu armahdus. Lupausta ei tosin pidetty. Noin 1 600 miestä jäi pysyvästi Suomeen ja useimmat heistä pyrkivät myöhemmin salaamaan taustansa peläten luovutusta Neuvostoliittoon. Suomen kansalaisuuden useimmat saivat vasta 1950-luvulla.
Suomeen paenneiden joukossa olivat myös kapinan johtaja Stepan Petritšenko ja kommunistien propagandassa johtajaksi väitetty kenraalimajuri Aleksandr Kozlowsky.