hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Alfonso Portillo
Alfonso Antonio Portillo Cabrera (s. 24. syyskuuta 1951 Zacapa) on guatemalalainen poliitikko. Hän toimi Guatemalan presidenttinä 2000–2004.
Portillo opiskeli lakia ja taloustiedettä Meksikossa Universidad Autónoma de Guerrerossa Chilpancingossa, sekä väitteli taloustieteestä Universidad Nacional Autónoma de Méxicossa (UNAM). 1970-luvun lopulta hän kytköksissä vasemmistolaisiin intiaanijärjestöihin. Vuonna 1982 hän ampui kaksi miestä eräissä juhlissa Meksikossa ja joutui pakenemaan maasta (rikos vanheni 1995).
Portillo on populisti, joka liittyi Guatemalaan palattuaan 1989 ensin sosiaalidemokraattiseen puolueeseen, pääsi sitten 1994 parlamenttiin kristillisdemokraattien ehdokkaana ja liittyi 1995 entisen diktaattori Efraín Ríos Monttin oikeistopuolueeseen Frente Republicano Guatemalteco.
Hän pyrki presidentiksi 1995 ja uudelleen 1999. Hän sai 68 prosenttia äänistä vuoden 1999 vaalien toisella kierroksella, jolla vastassa oli PAN-puolueen Oscar Berger. Vaalikampanjassaan hän vakuutti pitävänsä kovilla otteilla yllä lakia ja järjestystä, ja hän sai ääniä varsinkin kaupunkien lukutaitoiselta vähemmistöltä.
Kriitikot syyttivät häntä Ríos Monttin nukkehallitsijaksi ja hän tuki kansanmurhasta syytettyä Ríos Monttia seuraajakseen. Kautensa päätyttyä 2004 ja menetettyään syytesuojan Portillo pakeni Meksikoon. Lokakuun lopussa 2006 Meksikon viranomaiset suostuivat palauttamaan hänet Guatemalaan lahjusoikeudenkäyntejä varten. Häntä syytetään mm. 15,7 miljoonan dollarin häviämisestä puolustusministeriön varoista. Kaiken kaikkiaan Portillon hallintokautta pidetään yhtenä viime aikojen pahimmista lahjontatapauksista latinalaisessa Amerikassa.
William Fichtner
William Edward ”Bill” Fichtner (s. 27. marraskuuta 1956 East Meadow, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Valmistuttuaan rikosoikeuden kandidaatiksi State University of New York at Brockportista Fichtner päätti jatkaa opintojaan American Academy of Dramatic Arts -konservatoriossa. Hänen näyttelijänuransa alkoi "As the World Turns" -televisiosarjassa, jossa hän näytteli vuodet 1987–1993. Sittemmin Fichtner on näytellyt muun muassa elokuvissa "Ensimmäinen yhteys", "Meren raivo", "Heat – ajojahti", "Armageddon", "Go", "Cubic", "Isku Mogadishuun", "Konnasota", "Mr. & Mrs. Smith" ja "Crash". Hän on myös esittänyt pankinjohtajaa "Yön ritari" -elokuvan alussa. Fichtner on näytellyt myös elokuvassa "Luunmurskaajat".
Fichtner on myös ääninäytellyt videopeleissä "" ja "". Vuosina 2005–2006 hän näytteli seriffi Tom Underlaytä scifidraamassa "Invasion". "Invasionin" saatua peruutustuomion Fichtner valittiin FBI-agentti Alexander Mahonen rooliin "Pako"-televisiosarjan toiselle tuotantokaudelle, ja näyttelijä jatkoi sarjassa näyttelemistä kolmannella ja neljännellä tuotantokaudella.
Evankelista (markkinointi)
Markkinoinnissa termillä evankelista tarkoitetaan henkilöä, jonka tehtävänä on herättää kiinnostusta tiettyä tuotetta tai tekniikkaa kohtaan.
Sanan evankelista ensimmäinen merkitys on evankeliumin julistaja. Aikaisemmin suomen kielessä henkilöitynyttä tuote-esittelijää tai markkinoijaa on kutsuttu puhekielessä "mannekiiniksi" jo 1950-luvulla ja maininta on mm. Väinö Linnan kirjassa Tuntematon sotilas, Tikkakosken mannekiini. Sanan markkinointimerkitys ei ole laajalle levinnyt.
Tavanomaisten mainospuheiden lisäksi evankelista yrittää saada yleisönsä innostumaan tuotteesta siten, että he alkavat itsekin levittää tuotteen imagolle positiivista informaatiota ympäristöönsä. Verkossa tapahtuvan markkinoinnin tavoitteena saattaa olla saada kuluttajat kirjoittamaan tuotteesta blogeihinsa ja keskustelualueille, jolloin tuotteen tai brändin näkyvyys Internetissä kasvaa. Evankelioinnin perusta on merkittävä ja toimiva tuote.
Guy Kawasakin mukaan termin evankeloiminen keksi Mike Murray, Macintosh 128K -tietokoneen markkinointiryhmän päällikkö. Murray käytti sanaa toiminnastaan, jossa hän yritti innostaa Macintoshin ohjelmistosuunnittelijoita tekemään töitä intohimoisesti teknisesti keskinkertaisen laitteen ohjelmistoja kehittäessään.
Geneven kansainvälinen lentoasema
Geneven kansainvälinen lentoasema (myös Cointrinin kansainvälinen lentoasema) sijaitsee viitisen kilometriä Geneven keskustasta luoteeseen, Meyrinin ja Le Grand-Saconnex’n kaupunkien alueella. Lentokentän pohjoinen alue ulottuu Sveitsin ja Ranskan rajalle, josta on erillinen aidattu kulkuyhteys lentokentän pääterminaalissa sijaitsevalle ranskalaiselle sektorille. Täten Ranskaan suuntautuvien lentojen matkustajien ei tarvitse kulkea Sveitsin tullin kautta. Myös rahtitoiminta on avointa kummastakin maasta ja Geneven lentoasema onkin yksi Euroopan unionin lentoliikenteen solmukohtia, vaikka Sveitsi ei ole EU:n jäsen.
Lentoasemalta on suora bussiyhteys Geneven keskustaan. Lentoasema on junaliikenteen pääteasema, josta on suora junayhteys Geneven päärautatieaseman kautta muun muassa Lausanneen, Berniin, Baseliin, Zürichiin, Sankt Galleniin, Luzerniin, Brigiin ja Milanoon. Moottoritie A1 kulkee lentoaseman kautta.
Geneven lentoasema on Sveitsin toiseksi vilkkain asema Zürichin lentoaseman jälkeen. Lentoseman vuosittainen matkustajamäärä on ollut jatkuvassa kasvussa, ja se oli vuonna 2016 runsaat 16 miljoonaa (lentokoneiden kaupallisen reitti- ja tilausliikenteen matkustajamäärä):
Rayo Vallecano
Rayo Vallecano de Madrid on jalkapalloseura Vallecasin alueelta Espanjan pääkaupungista Madridista. Seura perustettiin vuonna 1924, ja sen edustusjoukkue pelaa Espanjan korkeimmalla sarjatasolla Primera Divisiónissa. Seuran kotistadion on noin 15 000 -paikkainen Estadio de Vallecas.
Rayo Vallecanon menestys on ollut paljon vaatimattomampaa kuin sen paikallisvastustajien Realin ja Atléticon. Seura nousi pääsarja Primera Divisióniin ensimmäistä kertaa kaudeksi 1977–1978, ja piti paikkansa kolmen kauden ajan. 1980-luvun Rayo Vallecano vietti Segunda Divisiónissa ja 1990-luku oli seuralle aaltoliikettä Primera Divisiónin ja Segunda Divisiónin välillä. Noustuaan Juande Ramosin valmentamana takaisin pääsarjaan kaudeksi 1999–2000 Rayo jopa johti sarjaa neljän kierroksen ajan ja sijoittui lopulta historiallisesti yhdeksänneksi.
Vuonna 2000 Rayo Vallecano sai Uefan Fair Play -arvonnassa paikan kauden 2000–2001 Uefa-cupiin, jossa se pudotti Constel·lación, Molden, Viborgin, Lokomotiv Moskovan ja Bordeaux’n ennen puolivälierätappiota tulevalle loppuottelijalle Alavésille. Myöhemmin seura ajautui vaikeuksiin ja kärsi kaksi peräkkäistä putoamista, kauden 2002–2003 päätteeksi Segunda Divisióniin ja kauden 2003–2004 päätteeksi Segunda División B:hen. Kaudeksi 2008–2009 Rayo palasi jälleen Segundaan.
Ska punk -yhtye Ska-P:n debyyttialbumilla "Ska-P" (1994) julkaistu kappale ”Como un rayo” on omistettu äärivasemmistolaisesta kannattajakunnastaan tunnetulle seuralle. Rayo Vallecano oli vuonna 1989 auto-onnettomuudessa Madridissa menehtyneen englantilaisen Laurie Cunninghamin viimeinen seura.
Ten Years After
Ten Years After on Nottinghamista Englannista kotoisin oleva blues rock -yhtye.
Yhtye nimettiin 1966, sen toimittua ensin nimellä Jaybirds. Maailmanmaineeseen yhtye nousi elokuussa 1969 esityksellään Woodstockin festivaaleilla, jossa taltioidussa elokuvassa yhtye esittää legendaariseksi nousseen kappaleen ”I’m Going Home”. Yhtyeen kantaa ottava laulu "I'd Love to Change the World" saavutti pientä listamenestystä USA:ssa vuonna 1971. Yhtyeen soolokitaristi Alvin Lee jätti yhtyeen 1975 keskittyäkseen soolouraansa, mutta palasi ajoittain takaisin kokoonpanoon. Vuonna 1989 yhtye palasi yhteen levyttämään albumin "About Time". Lyhytkestoisia yhdistymisiä on tapahtunut vuosina 1997–1999, minkä jälkeen jäsenten tiet erkanivat nähtävästi lopullisesti.
Vuonna 2002 yhtyeen kolme jäljelle jäänyttä jäsentä valitsi uuden kitaristin, nimeltään Joe Gooch. Uusi kokoonpano esiintyy ahkerasti ja on tehnyt kolme albumia.
Suomessa Ten Years After on esiintynyt muun muassa Helsingin Kulttuuritalolla 3.12.1969, Järvenpään Puistobluesissa 1997, Turussa Down By The Laiturissa 1999 ja Äänekosken Keitelejazzeilla 2014.
Sari Lilliestierna
Sari Leila Hannele Lilliestierna (o.s. "Pesonen", s. 21. huhtikuuta 1954 Hausjärvi) on suomalainen näyttelijä, joka aloitti uransa Ruotsissa esittämällä naispääosaa John Olssonin elokuvassa "Jonny Roova" (1985) ja jatkoi näyttelemistä Ruotsin televisiossa, esimerkiksi Agneta Fagerström-Olssonin tv-sarjassa "Seppan" (1986).
Ruotsin kautensa jälkeen Lilliestierna palasi Suomeen, jossa hän 1990-luvulla näytteli useissa televisiotuotannoissa. Hänet nähtiin vierailijana muun muassa Carl Mestertonin suositussa sukudraamassa "Metsolat" (1993–1995), jonka lisäksi hän näytteli sivuosaa Peter Lindholmin elokuvassa "Isältä pojalle" (1996), josta tehtiin myös päähenkilön nimeä kantava tv-sarja "Nortia" (1996). Muista 1990-luvun rooleista mainittakoon muun muassa seksuaalisia vähemmistöjä edustavan opettajan rooli Ilse Raution kirjoittamassa televisiosarjassa "Onnea vai menestystä" (1996). 2000-luvulla Lilliestiernan esiintyminen kameran edessä jatkui muun muassa sellaisissa suosituissa sarjoissa kuin "Salatut elämät" ja "Tahdon asia" (2005) sekä "Kauniissa miehessä" (2003).
Lilliestierna on tehnyt lukuisia rooleja myös näyttämöllä, kuten esimerkiksi Riihimäen teatterissa, jossa hän näytteli 1990-luvulla naispääosaa Gardner McKayn "Leikintekijässä" sekä rouva de Volanges´n roolin Christopher Hamptonin "Valheissa ja viettelijöissä". Nykyisin Lilliestierna toimii ohjaajana Teatteri Undassa, joka on tamperelainen harrastajateatteri, ja ohjaa myös teatterikerhoja.
Alfonso III (Portugali)
Alfonso III () (5. toukokuuta 1210, Coimbra – 16. helmikuuta 1279) oli Portugalin viides kuningas vuosina 1248–1279.
Alfonso oli Alfonso II:n toinen poika, ja hän seurasi Portugalin kuninkaana veljeään Sanchoa vuonna 1248. Alfonso III otti vuonna 1249 ensimmäisenä Portugalin monarkkina käyttöön arvonimen "Portugalin ja Algarven kuningas".
Alfonso III kuoli vuonna 1279, jolloin häntä seurasi Dinis I.
Kirottu runoilija
Kirottu runoilija tai kirotut runoilijat () on varsinkin ranskalaiseen kirjallisuuteen liittyvä käsite, joka syntyi Paul Verlainen vuonna 1888 julkaiseman samannimisen teoksen myötä.
Kirjassaan Verlaine kohteliaasti tekee kunniaa ranskalaisen kirjallisuuden ”rappeutuneelle” Parnassolle, joka tavallaan leimasi toisen keisarikunnan loppua ja kolmannen tasavallan alkua. Kirotun runoilijan arvonimellä Verlaine kunnioitti seuraavia kirjailijoita: Tristan Corbière, Arthur Rimbaud, Stéphane Mallarmé, Marceline Desbordes-Valmore, Villiers de l’Isle-Adam sekä Pauvre Lelian (joka on anagrammi Paul Verlainen omasta nimestä). Verlainen kirjoittamat kommentit painottuivat anekdootteihin.
Käsitettä ”kirottu runoilija” voidaan nykyisin käyttää myös muista runoilijoita kuin Verlainen ystävistä. Sillä kuvataan yleisesti lahjakkaita runoilijoita, jotka – nuoruusvaihetta lukuun ottamatta – karistavat suurimman osan yhteiskunnan asettamista arvoista sekä käyttäytyvät provokatiivisesti, vaarallisesti, epäsosiaalisesti tai itsetuhoisasti, varsinkin käyttäessään ylen määrin alkoholia ja huumausaineita. Usein tällainen kirjailija kirjoittaa vaikeasti tajuttavia tekstejä ja kuolee ennen kuin hänen kykynsä yleisesti tunnustetaan. Tämän määritelmän mukaan monet muutkin runoilijat kuuluvat kirottujen runoilijoiden seuraan. Heitä ovat esimerkiksi François Villon, Aloysius Bertrand, Gérard de Nerval, Charles Baudelaire, Lautréamont, Charles Cros, Germain Nouveau, Alfred Jarry, Antonin Artaud, Armand Robin ja vielä Atlantin toiselta puolen Jim Morrison ja Edgar Allan Poe.
Suomalaisista runoilijoista käsitteen piiriin saattavat sopia Lauri Viita, Pentti Saarikoski ja Arto Melleri. Pekka Kejonen ehti luopua boheemista elämäntavasta ennen "rentturunoilijan" tyypillistä kohtaloa.
Halikarnassoksen piiritys
Halikarnassoksen piiritys tapahtui vuonna 334 eaa. Aleksanteri Suuren joukot valtasivat Halikarnassoksen (nykyinen Bodrum). Persialaisia joukkoja johti rodoslainen palkkasotilas Memnon.
Lyötyään persialaiset satraapit Granikosjoen taistelussa Aleksanteri Suuri valtasi Vähän-Aasian länsirannikon. Lyydian pääkaupunki Sardis antautui ilman taistelua. Miletos, joka toimi persialaisten laivastotukikohtana, kukistui lyhyen piirityksen jälkeen. Persialaiset siirsivät tämän jälkeen laivastonsa etelämmäksi Halikarnassokseen, joka varustettu erittäin vahvoin muurein. Persian kuningas Dareios III nimitti Memnonin ylipäälliköksi samalla kun hän alkoi itse kokoamaan suurta armeijaa, jonka avulla hän aikoi kukistaa makedonialaiset. Memnonin tehtäväksi jäi viivytellä makedonialaisi niin etteivät he pääsisi etenemää syvemmälle Vähän-Aasian sisäosiin. Makedonialaisten oli vaarallista jatkaa sotaretkeään niin kauan kuin Halikarnassos oli persialaisten käsissä.
Lopulta Halikarnassos vallattiin verisen rynnäkön avulla. Persialaiset pääsivät kuitenkin pakenemaan kaupungista laivastonsa avulla. Alue ei kuitenkaan vielä ollut täydellisesti makedonialaisten hallussa ja Aleksanterin oli jätettävä Antigonos ja joukko palkkasotilaita vartioimaan aluetta.
Virgil Grissom
Virgil Ivan ”Gus” Grissom (3. huhtikuuta 1926 Mitchell, Indiana – 27. tammikuuta 1967 Cape Canaveral, Florida) oli yhdysvaltalainen astronautti.
Grissomilla oli insinöörin loppututkinto Purduen yliopistosta. Tutkinnon suoritettuaan hän liittyi Yhdysvaltain ilmavoimiin, osallistuen muun muassa yli sataan taistelulentoon Korean sodassa 334. hävittäjälaivueessa. Sodan päätyttyä hän jatkoi opintojaan edelleen ilmavoimien palveluksessa pysyen ja päätyi koelentäjäksi Wright Pattersonin tukikohtaan vuonna 1955. Hän oli sotilasarvoltaan everstiluutnantti.
Koelentäjä Gus Grissom kutsuttiin mukaan ensimmäisen astronauttiryhmän valintaan, ja hän kuului ensimmäisen seitsemän valitun yhdysvaltalaisen astronautin ryhmään (The Original Seven). Hän oli toinen yhdysvaltalainen astronautti avaruudessa Alan Shepardin Mercury 3 -lennon jälkeen Mercury Redstone -aluksellaan ”Liberty Bell 7” (Mercury 4 -lento).
Gus Grissomin ensimmäinen avaruuslento oli päättyä onnettomuuteen, kun kapselin luukun räjähdyspanokset laukesivat ennenaikaisesti ja kapseli alkoi täyttyä vedellä. Nostoyrityksistä huolimatta pelastushelikopteri ei pystynyt nostamaan vedellä täyttynyttä kapselia, vaan se vajosi syvyyksiin. Samalla veden varassa olleen Grissomin avaruuspuku täyttyi vedellä ja hän oli hukkua ennen pintasukeltajan tuloa apuun. Liki neljän kilometrin syvyyteen vajonnut kapseli paikannettiin ja nostettiin ylös Atlantin valtamerestä vuonna 1999.
Kun Yhdysvaltain ensimmäisen avaruuslennon lentänyt astronautti Alan Shepard joutui sisäkorvavikansa vuoksi luopumaan lentotehtävistä, Gus Grissom valittiin ensimmäisen Gemini-lennon komentajaksi, kumppaninaan John W. Young. Gemini-alus nimettiin NASAn vastustuksesta huolimatta ”Molly Browniksi” Broadway-musikaalin "Uppoamaton Molly Brown" mukaan. Gemini 3 -lennon myötä 23. maaliskuuta 1965 Gus Grissomista tuli ensimmäinen astronautti, joka oli lentänyt avaruudessa kahdesti.
Gus Grissom nimitettiin ensimmäisen Apollo-aluksen komentajaksi. Miehistön suorittaessa 27. tammikuuta 1967 rutiiniluonteista ”johdot irti” -testiä aluksen laukaisualustalla 34 Kennedyn avaruuskeskuksessa Floridassa sähköjohdoista alkunsa saanut kipinä sytytti tulipalon, jossa aluksen miehistö menehtyi. Grissomin ohella palossa menehtyivät ensimmäisen avaruuskävelyn suorittanut astronautti Edward White ja Roger B. Chaffee.
Gus Grissom on haudattu Arlingtonin sotilashautausmaalle Virginiaan.
Fides
Katolinen hiippakuntalehti Fides on Helsingin katolisen hiippakunnan tiedotuslehti. Vuonna 2014 lehden painos oli noin 6 500 kappaletta: se ilmestyy 20-sivuisena tabloid-lehtenä 12 kertaa vuodessa, numero 6-7 on tuplanumero. Lehti jaetaan automaattisesti kaikkiin katolisiin koteihin Suomessa. Sillä on myös parisataa ulkopuolista tilaajaa.
Lehti ilmestyi vuodesta 1938 alkaen nimellä Kellojen Kutsu / Klockorna Kalla. Sen ensimmäisinä päätoimittajina työskentelivät isä Wilhelm Hovers SCJ ja monsignore Laurentius Holzer. Vuoden 1969 lopussa lehti ilmestyi ensimmäistä kertaa nykyisellä nimellään. Sen päätoimittaja oli tuolloin isä Jacobus Reijnders SCJ. Tässä tehtävässä häntä ovat sen jälkeen seuranneet isä Teemu Sippo SCJ (numerosta 7/1982 alkaen) ja diakoni Pentti Laukama (numerosta 7/85 alkaen). Lehden nykyinen päätoimittaja on Marko Tervaportti (numerosta 14-15/2001 alkaen).
Jerry Cantrell
Jerry Cantrell (s. 18. maaliskuuta 1966 Tacoma, Washington, Yhdysvallat) on yhdysvaltalaisen grunge/metal-yhtye Alice In Chainsin kitaristi ja toinen laulaja. Cantrell tekee suurimman osan Alice In Chainsin kappaleista. Cantrell on ollut mukana yhtyeessä sen perustamisvuodesta 1987 alkaen. Vuonna 2005 yhtye aloitti toimintansa pitkän tauon jälkeen, ja mukana oli uusi laulaja Layne Staleyn kuoltua vuonna 2002.
Alice In Chains uhkasi hajota lähinnä laulaja Layne Staleyn päihdeongelmien vuoksi vuosina 1995–1996, joten Cantrell keskittyi vuonna 1997 enemmän soolo-uraansa. Hän julkaisi ensimmäisen studioalbuminsa "Boggy Depot" (Sony) seuraavana vuonna. Albumilla soittivat Alice In Chains -rumpali Sean Kinney sekä Primus-basisti Les Claypool. Kesäkuussa 2002 Cantrell julkaisi toisen studioalbuminsa "Degradation Trip" (Roadrunner Records), jolla soittivat Mike Bordin (Faith No More) ja Robert Trujillo (Ozzy Osbourne, Metallica, Suicidal Tendencies ja Black Label Society). Albumista julkaistiin myös kahden levyn erikoisversio, joka sisältää 11 bonusraitaa. Albumi julkaistiin pian Layne Staleyn kuoleman jälkeen ja omistettiin hänelle. Albumin kappale ”She Was My Girl” julkaistiin myös "Spider-Man – hämähäkkimies" -elokuvan (2002) soundtrackillä.
18. helmikuuta 2005 Cantrell ja muut Alice In Chainsin jäljelle jääneet jäsenet esiintyivät hyväntekeväisyyskonsertissa tsunamin uhrien hyväksi The Premier Clubilla Seattlessä. Vierailevina laulajina olivat Ann Wilson, Pat Lachman, Wes Scantlin ja Maynard James Keenan. Cantrell ja muut Alice In Chainsin jäsenet esiintyivät jälleen yhdessä musiikkikanava Vh1:n ohjelmassa "Decades Rock Live" 10. maaliskuuta 2006. Suomessa yhtye on 2000-luvulla esiintynyt vuonna 2006 Provinssirockissa ja elokuussa 2010 Porin Sonispheressä sekä 2014 Ilosaarirockissa.
Jerry Cantrell on ollut vierailevana kitaristina Danzigin albumilla "Blackacidevil" sekä Metallican albumilla "Garage Inc." Lisäksi hän on esiintynyt elokuvassa "Singles" (1992; kappaleet ”It Ain’t Like That” ja ”Would?”) muiden Alice In Chainsin jäsenten kanssa sekä elokuvassa "Jerry Maguire – elämä on peliä' (1996).
Cantrellilla on meneillään myös sivuprojekti nimeltään Cardboard Vampyres, joka koostuu lähinnä muista vanhemmista rocktähdistä (muun muassa The Cultin Billy Duffy). Kokoonpano soittaa lähinnä edellä mainittujen yhtyeiden kappaleita live-keikoilla. Uutta materiaalia heiltä ei ole toistaiseksi ilmestynyt.
Jerry Cantrell tunnetaan siitä, että hän käyttää G & L:n kitaroita, vaikka on välillä käyttänyt myös Gibson Les Paul -kitaroita. Hän on myös Mesa Boogien vahvistimien pitkäaikainen käyttäjä, vaikka hän on käyttänyt viime aikoina paljon Bognerin vahvistimia. Cantrell käyttää Bognerin "Shiva"-vahvistinmallia lähinnä keikoilla. Hän omistaa myös Peaveyn 5150:n, jonka hänelle lahjoitti Eddie Van Halen. Hän on myös neuvotellut Dean Guitarsin kanssa omasta signature-mallista, joka pohjautuisi hänen Les Pauliinsa. Lisäksi Cantrell valmistelee signature-vahvistinta Bognerin kanssa.
Cantrell omistaa asunnon Los Angelesissa ja Oklahomassa Double-J Ranchillä.
Facelift (albumi)
Facelift on rockyhtye Alice in Chainsin debyyttialbumi, joka julkaistiin 28. elokuuta 1990. Albumi oli osa ilmiötä, jota pian alettiin kutsua grungeksi.
Albumi
Singlet
Juuttuminen
Juuttuminen ("perseveraatio") on aivovauriosta johtuvaa saman toiminnon, sanan, lauseen, ajatuksen tai muun käyttäytymisen pakonomaista toistamista. Juuttuminen vaikeuttaa tai estää henkilön yleistä toimintakykyä. Juuttumiseen liittyy vaikeus toiminnan joustavaan etenemiseen, sen ajoitukseen ja hallintaan. Juuttuminen on sitä voimakkaampaa, mitä tietoisemmin henkilö yrittää siitä irtautua.
Häiriö voi ilmetä toistuvana päänsisäisenä juuttumisena, jolloin jokin mielikuva, muistikuva tai sana toistuu asiaan kuulumattomassa tilanteessa. Tällöin liikkeet saattavat olla sujuvia, eikä juuttuminen välttämättä näy voimakkaasti henkilön olemuksessa. Ulkopuolelle selkeämmin näkyvässä juuttumisessa toiminnan aloittaminen tai jatkaminen on vaikeutunut, jolloin henkilö ei etene liikesarjan osasta tai toiminnosta seuraavaan. Puheessa juuttuminen tarkoittaa tietyn sanan tai äänteen pakonomaista toistamista. Selvä tauko tai huomion kiinnittäminen muualle helpottavat juuttumisesta irtautumista.
Saattue (albumi)
Saattue on Saran vuonna 2003 julkaistu kolmas albumi ja yhtyeen viimeinen Kråklund Recordsille levytetty albumi. Levyllä koneet, efektit ja syntetisaattorit ovat vieläkin vahvemmassa asemassa, kuin edellisellä albumilla, "Kromilla". Esimerkiksi kappale ”Liikun” on täysin konevetoinen kappale, jossa ei kuulla ollenkaan kitaroita. Kappale ”Ylimäärä” on julkaistu singlenä.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 27.
Sovitukset Sara ja Ari Laurila.
Scooby-Doo (vuoden 2002 televisiosarja)
Scooby-Doo () on Scooby-Doon ja Mysteeripoppoon seikkailuista kertova piirrossarja, joka oli yhteensä yhdeksäs "Scooby-Doo"-sarja. Sen esitys aloitettiin Yhdysvalloissa vuonna 2002 ja Suomessa vuoden 2006 loppupuolella Subilla. Sarjasta on ilmestynyt kolme tuotantokautta, jotka sisältävät yhteensä 42 jaksoa. Mukana ovat alkuperäissä sarjassa ääninäyttelleet Frank Welker ja Casey Kasem, jotka uusivat oman roolinsa Freddynä ja Shaggynä. Sarja on jatkosarja vanhemmille 1960- ja 1980-luvulla esitetyille "Scooby-Doo"-sarjoille.
Sarja seuraa mysteereitä ratkaisevaa ryhmää, joka kohtaa aaveita ja hirviöitä. Nämä usein osoittautuvat olevan ihmisiä valeasussa. Suurin osa tarinoista on nykyaikaistettu 2000-luvun teknologian ja muodin myötä, jotka heijastuvat selkeästi jaksojen juonissa. Mukana on myös hahmojen sisäistä huumoria, kuten heidän tapaansa hajaantua aina samaan kahteen eri ryhmään, jossa Shaggy ja Scooby muodostavat toisen ryhmän. Kaikki hahmot ovat myös saaneet pieniä päivityksiä vaatetuksiinsa, jotta ne sopivat paremmin nykyaikaan. Näistä merkittävimmän muutoksen koki Fred.
Pitkän tauon jälkeen Scooby-Doosta tehtiin yhdeksäs televisiosarja vuonna 2002, joka seurasi samaa konseptia kuin alkuperäinen "Scooby-Doo, Where Are You!". Sarjaa oli kuitenkin nykyaikaistettu 2000-luvulle, esimerkiksi tunnusmusiikki ja taustaäänet. Muun muassa sarjan klassista juonta parodioitiin jatkuvasti sarjan aikana. Ohjelman tuotti Warner Bros. Animation, joka oli ottanut haltuunsa Hanna-Barbera-yhtiön oikeudet. Jaksojen loputeksteissä kuitenkin kunnioitettiin Hanna-Barberan nimeä.
Don Messickin kuollessa vuonna 1997 Freddyn äänenä toiminut Frank Welker otti haltuunsa myös Scoobyn ääniroolin. Casey Kasem jatkoi edelleen Shaggyn ääniroolissa ja Grey DeLisle esitti Daphnea ensimmäistä kertaa televisiosarjassa, kun sitä ennen hän toimi hahmon roolissa suoraan DVD:lle julkaistuissa elokuvissa. Mindy Cohn puolestaan ääninäytteli Velmaa.
Sarjan musiikista vastasi suurilta osin Simple Plan, joka esitti sarjan tunnuslaulun. Yhtye esiintyi myös jaksossa ”Simple Plan and the Invisible Madman”. Lisäksi yhtyeen kaksi laulua kuultiin jaksoissa ”It’s Mean, It's Green, It’s the Mystery Machine” ja vSimple Plan and the Invisible Madman”. Yhtye soitti musiikkiaan myös elokuvassa "". Myös Kiss esiintyi halloween-jaksossa kappaleella ”Shout It Out Loud”.
Lionel Scaloni
Lionel Sebastián Scaloni (s. 16. toukokuuta 1978 Rosario, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija. Hänellä on myös Italian sekä Espanjan passit. Scaloni on pelannut Argentiinan jalkapallomaajoukkueessa oikeana puolustajana. Scalonilla on voimassa viiden vuoden sopimus vuoteen 2012 saakka italialaisen Lazion kanssa.
Scaloni on pelannut aikaisemmin muun muassa Espanjassa Deportivo La Coruñassa sekä Racing Santanderissa. Hän on pelannut myös Englannin Valioliigassa West Hamissa lainasopimuksella. Tammikuussa 2008 hän siirtyi Mallorcan joukkueeseen Laziosta 18 kuukauden mittaisella lainasopimuksella. Kesällä 2009 hän palasi Lazioon.
Goshinki
Goshinki () on hahmo manga ja animesarja Inuyashassa.
Goshinki on Narakun kolmas demoniluomus. Hän on pitkäsarvinen oni, joka muistuttaa ogren ja dinosauruksen sekoitusta ja jolla on kyky lukea ajatuksia. Hän on todella ketterä, voimakas ja hänen hampaansa olivat niin vahvat, että hän kykeni murtamaan Inuyashan miekan, Tessaigan.
Goshinkin tehtävänä oli teurastaa kokonainen kylä houkutellakseen pahasti haavoittuneen Inuyashan paikalle. Käyttäen kykyään lukea ajatuksia, hän väisti jokaisen Inuyashan iskuista purren sitten Tessaigan poikki hampaillaan. Tessaigan tuhouduttua, Inuyashan yōkai-veri pääsi vapaaksi ja sai Inuyashan sekaisin raivosta. Tämän vuoksi Goshinki ei pystynyt lukemaan Inuyashan ajatuksia ja Inuyasha teurasti tämän helposti kynsillään.
Myöhemmin Inuyashan velipuoli Sesshōmaru löysi Goshinkin pään ja vei tämän seppä Kaijinbōlle, joka loi Goshinkin hampaista miekan nimeltä Tōkijin.
Michel Onfray
Michel Onfray (s. 1. tammikuuta 1959, Argentan, Ranska) on ranskalainen ateistinen filosofi, joka on perustanut Caenin kansanyliopiston ("Université populaire de Caen"). Onfray on ajattelussaan keskittynyt yhteiskunnallisiin kysymyksiin, erityisesti uskontoa ja taloutta koskeviin. Hänen mukaansa kapitalismi tekee ihmisistä taloudellisen tuotannon orjia, ja vaihtoehto tälle on kansalaistottelemattomuus ja "individualistinen anarkismi". Onfray kuvaa itseään ”nietzscheläiseksi vasemmistolaiseksi”.
Maanviljelijäperheestä lähtöisin oleva Onfray väitteli filosofian tohtoriksi ja opetti filosofiaa Caenin teknillisessä korkeakoulussa vuodesta 1983 vuoteen 2002. Onfrayn Caeniin vuonna 2002 perustamassa kaikille avoimessa, ilmaisessa kansanyliopistossa opetetaan vaihtoehtoista filosofian historiaa.
Aluksi hän tuli tunnetuksi gastronomian filosofiaa käsittelevistä teoksistaan. Ensimmäinen teos "Le ventre des philosophes, critique de la raison diététique" (1989, "Filosofien vatsa, ravitsemusopillisen järjen kritiikki") sisältää kulinaristisesta näkökulmasta uudelleenkirjoitetun filosofian historian. Hänen ajattelunsa pohjaa hedonistiseen traditioon.
Onfray vieraili Suomessa keväällä 2005, kun hänen teoksensa "Politique du rebelle: traité de résistance et l’insoumission" (1997) julkaistiin suomeksi, "Kapinallisen politiikka − tutkielma vastarinnasta ja taipumattomuudesta", Tapani Kilpeläisen kääntämänä.
Onfray on hyvin poleeminen ajattelija. Hänen teoksensa "Traité d’athéologie" (2005, "Tutkielma ateologiasta") on ollut suoranainen best seller, sillä se on myynyt hyvin, mutta aiheuttanut myös vastalauseiden ryöpyn. ”Ateologia” termi on peräisin Georges Bataille’lta. Onfray nostaa esiin unohdettuja, vaihtoehtoisia ajattelijoita ja haastaa opiskelijansa myös ajattelemaan itse, eikä omaksumaan kritiikittä toisten ajatuksia.
France Culture -radioasema lähettää maanantaista perjantaihin klo 19.00 – 20.00 Onfrayn Caenin kansanyliopistossa pitämiä luentoja.
Tuhatkaunon tapaus
Tuhatkaunon tapaus () on 18. Hergén piirtämä ja käsikirjoittama Tintti-sarjakuva. Se alkoi ilmestyä ranskankielisenä jatkosarjana belgialaisessa Tintin-lehdessä vuosina 1954–1956. Vuonna 1956 se julkaistiin sarjakuva-albumina.
Otava julkaisi Tuhatkaunon tapauksen suomeksi Tintin seikkailut -sarjan kahdeksantena osana vuonna 1972. Sen suomensivat Heikki Kaukoranta ja Soile Kaukoranta. Otava on ottanut albumista jo kuusi painosta, uusin painos on vuodelta 2007.
Ukkosmyrskyn aikana Moulinsartin linnan lasi- ja posliiniesineet särkyvät salaperäisesti. Linnaan tulee suojaan myös Vakuutusyhtiö Turmalle työskentelevät Séraphin Lampion, jota kapteeni Haddock ei voi sietää. Linnan ulkopuolella kuuluu laukauksia, minkä jälkeen Tintti ja Haddock löytävät linnan pihalta haavoittuneen ulkomaalaisen miehen, joka pian katoaa. Seuraava aamuna, professori Tuhatkauno lähtee ydinfyysikkojen kokoukseen Geneveen. Tintti ja Haddock menevät tutkimaan Tuhatkaunon laboratoriota. Laboratoriossa heidän kimppuunsa hyökkää tuntematon mies, minkä perusteella Tintti ja Haddock päättelevät Tuhatkaunon olevan vaarassa. He lähtevät Milou mukanaan Geneveen, mistä Tuhatkauno on matkannut Nyoniin tapaamaan professori Topolinoa, ultraäänien asiantuntijaa. Tintti, Milou ja Haddock matkustavat sinne taksilla, mutta miehet eräässä toisessa autossa tönäisevät auton Genevenjärveen. He selviävät hyökkäyksestä, mutta saapuessaan Nyoniin, he löytävät professori Topolinon sidottuna. Topolinon kuulustelemisen aikana talo räjähtää, mutta he selviävät.
Tintti ja Haddock tapaavat etsiväkaksikon Dupondtin ja Dupontin, jotka paljastavat Moulinsartin linnasta löytyneen haavoittuneen miehen olevan Syldaviasta. Tintti ymmärtää Tuhatkaunon kehittänen ultraäänilaitteen, jota sekä Syldavian että Bordurian agentit tavoittelevat käyttääkseen sitä joukkotuhoaseena. Bordurialaiset kaappaavat Tuhatkaunon ja vievät tämän suurlähetystöönsä. Tintin ja Haddockin yrittäessä pelastaa tämän, Tuhatkauno joutuu syldavialaisten käsiin, jotka pakenevat lentokoneella kotimaahansa. Tintti ja Haddock saavat kuitenkin selville bordurialaisten hävittäjien ampuneen lentokoneen ja vieneen Tuhatkaunon Bordurian pääkaupunkiin Szohôdiin.
Kaupungissa Bordurian salaisen poliisin miehet saattavat heidät hotellille eversti Sponszin käskystä. Tietäen olevansa tarkkailun alla, Tintti ja Haddock pakenevat hotellista ja piilottelevat oopperatalolla, missä Bianca Castafiore auttaa heitä piiloutumaan Sponszilta. Tintti onnistuu samalla varastamaan Tuhatkaunon vapautuspaperit. Naamioituneena Punaisen Ristin virkamiehiksi he pakenevat lopulta rajan yli panssarivaunulla. Moulinsartissa Tuhatkauno paljastaa unohtaneensa ottaa mukaan Geneveen ultraäänilaitteen piirustukset, jotka oli tarkoitus piilottaa sateenvarjon sisään. Hän tuhoaa piirustukset, jotta niitä ei voi käyttää aseena.
Matt Current
Matt Current on vuonna 2002 perustettu suomalainen useille laitealustoille tuotoksia tekevä demoskene-ryhmä. Ryhmä on tunnettu nopeatempoisista demoistaan, joiden ääniraidalla soi yleensä drum'n'bass tai muu breakbeatiksi luokiteltava musiikki. Alkuvuosinaan Matt Current oli tunnettu lähinnä Game Boy Advance- ja S60 -demoistaan, mutta viime vuosina ryhmä on laajentanut alaansa muillekin alustoille. Muutamat politiikkaan viittaavat yksityiskohdat tuotoksissa ovat antaneet ryhmälle pseudopoliittisen maineen .
Matt Current on ollut tärkeänä osana järjestämässä Stream-demopartyja. Tapahtuma on järjestetty Pirkkalassa vuonna 2003 sekä Tampereella vuosina 2005 - 2011. Tapahtumat ovat keränneet valtaosan Suomen aktiivisista demoskene-ihmisistä paikalle viikonlopun viettoon.
AN/PRC-77
AN/PRC-77 on yhdysvaltalainen monikanavainen, kannettava analoginen kenttäradio. Radiolaite on tyypiltään VHF-alueen FM-modulaatiota käyttävä radiolähetin ja vastaanotin, ja se on valmistettu erilliskomponenttipuolijohdekomponenteista (ts. ei integroituja piirejä). Radion massa on noin kymmenen kilogrammaa riippuen käytetystä akkutyypistä.
Nokia ja israelilainen Tadiran valmistivat radiota RCAn myöntämällä lisenssillä. Suomen puolustusvoimissa AN/PRC-77 tunnetaan nimellä LV 217 (sotilasslangissa "venttiseiska")
Radiota voi kaukokäyttää kenttäpuhelimilla, joissa on tämä mahdollisuus. Kaukokäyttölaitteena käytetään tai voidaan käyttää Suomen puolustusvoimissa TA-57:ää, P78:ia ja P90:ä.
LV 217:n edeltäjä pataljoonaradiona Suomen puolustusvoimissa oli VR-2A-C "Panu", jota Valtion Sähköpaja oli valmistanut 1957–1963 sveitsiläisellä lisenssillä Autophon -radiopuhelimeen perustuen. Panun myöhempi nimitys oli LV 203.
LV 217:n seuraaja on LV 217M, josta on huomattava se, että sen kanavaväli on 25 kHz eli puolet pienempi kuin LV 217:n, jonka kanavaväli on 50 kHz. Näin ollen LV 217M kykenee käyttämään samalla taajuusalueella kaksinkertaisen määrän kanavia, joista joka toinen jää LV 217:llä tavoittamatta.
"Lähde:"
Pakkotoiminto
Pakkotoiminto ("kompulsio") on pakkomielteen aiheuttama tarpeeton toiminto eli pakkoteko, jonka toistuva suorittaminen vähentää hetkellisesti ahdistusta. Tällaisia toimintoja voivat olla esimerkiksi pakonomainen tarve käsien pesemiseen tai asioiden tarkistamiseen. Niihin liittyy usein pakonomainen ajatus siitä, että jotakin pahaa tapahtuu, mikäli toiminnan jättää suorittamatta. Oven lukkoa jatkuvasti tarkistava saattaa uskoa murtovarkaan säntäävän sisään ja käsiään rituaalinomaisesti pesevä pelätä sairastuvansa. Rationaalinen ajattelu tai kehotus lopettaa ei kuitenkaan auta, vaan yksilön on pakko suorittaa tekonsa voidakseen ehkäistä muutoin ilmenevää ahdistusta.
Esimerkiksi hellan päälle unohtamisen tarkistamista ei kuitenkaan lueta pakkotoiminnoksi, ellei se toistu.
Pakkotoimintoja esiintyy etenkin pakko-oireisten häiriöiden ja ahdistuneisuushäiriöiden yhteydessä. Pakko-oireista eli kompulsiivistä käytöstä kutsutaan usein myös neuroottisuudeksi.
Alumiinisulfaatti
Alumiinisulfaattia Al(SO) voidaan valmistaa käsittelemällä alumiinihydroksidia rikkihapolla:
2Al(OH) + 3HSO + 12HO → Al(SO)·18HO tai
2Al(OH) + 3HSO + 10HO → Al(SO)·16HO tai
2Al(OH) + 3HSO + 8HO → Al(SO)·14HO
Kideveden määrä siis vaihtelee.
Alumiinisulfaattia käytetään vedenpuhdistuksessa saostusaineena. Sitä on käytetty vedenkäsittelyssä 1900-luvun alkupuolelta lähtien ja vielä nykyäänkin se täyttää juomaveden valmistusta sekä jäteveden käsittelyä koskevat vaatimukset. Tosin sen kaikkia terveysvaikutuksia ei tunneta.
Alumiinisulfaatti on veteen liukenevaa ja hydrolysoituu alumiinihydroksidiksi sekä pH:sta riippuen useiksi ioneiksi kuten Al(OH), Al(OH) ja [Al(OH)], jotka saostavat kolloidisista liuoksista partikkeleita. Alumiinihydroksidi muodostaa geelimäisen sakan, johon partikkelit tarttuvat. Sakka suodatetaan ja vesi saadaan näin kirkastettua.
Toinen merkittävä käyttökohde on paperiteollisuus, jossa sitä käytetään muun muassa paperin ominaisuuksien parantamisessa. Teollisuudessa on lukuisia käyttökohteita alumiinisulfaatille muun muassa alumiiniyhdisteiden valmistukseen ja nahka- ja tekstiiliteollisuudessa.
Alumiinisulfaatin moolimassa on 342,17 g/mol, sulamispiste (hajoaa) 770 °C, tiheys 2,71 g/cm (vesi = 1,0 g/cm) ja CAS-numero 10043-01-3. Alumiinisulfaatista on käytetty myös nimiä "aluminiumsulfaatti" tai "alumiinitrisulfaatti".
James DeBello
James DeBello on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka syntyi vuonna 1980 Hartfordissa, Connecticutissa.
Giuseppe Andrews
Giuseppe Andrews (s. 25. toukokuuta 1979 Key Largo, Florida) on yhdysvaltalainen näyttelijä-käsikirjoittaja-ohjaaja. Parhaiten hänet muistetaan rooleistaan Detroit Rock Cityssä, outona sheriffinä Cabin Feverissä, ja pienessä osassa Never Been Kissedissä. Hän on ollut myös Smashing Pumpkinsin videossa "1979".
Belfastin kansainvälinen lentoasema
Belfastin kansainvälinen lentoasema on lentoasema, joka sijaitsee Pohjois-Irlannissa, Belfastista noin 21 kilometriä luoteeseen. Lentoasema tunnetaan myös Aldergrovena, koska samanniminen kylä sijaitsee sitä lähellä. Belfastin kansainvälinen lentoasema jakaa kiitotiensä Royal Air Forcen kanssa. Yli 4,82 miljoonaa matkustajaa (2,1 % koko Yhdistyneen kuningaskunnan lentoasemista) matkusti lentoaseman kautta vuonna 2005 (kasvua 1,7 miljoona eli 54,1 % kasvua vuodesta 2000). Belfastin kansainvälinen lentoasema on Yhdistyneen kuningaskunnan 11. vilkkain, Pohjois-Irlannin vilkkain ja Irlannin saaren toiseksi vilkkain lentoasema. Belfastin kansainväliseltä lentoasemasta lennetään atlantinvälisiä lentoja kuten Newarkiin, Orlandoon, Torontoon ja Vancouveriin. Myös Eurooppaan lennetään lentoasemalta. Lisäksi lentoasemalta lennetään Charter-lentoja Afrikkaan, Kanadaan, Karibialle, Meksikoon, Yhdysvaltoihin ja Eurooppaan.
Monsieur Mangetout
Monsieur Mangetout (, 15. kesäkuuta 1950 Grenoble – 25. kesäkuuta 2007 Grenoble, oikealta nimeltään Michel Lotito) oli ranskalainen viihdetaiteilija, joka tuli tunnetuksi maailmalla kyvystään syödä erilaisia metalliesineitä. Hän kertoi aloittaneensa aluksi lasiesineillä ja siirtyneensä sitten partaveitsiin ja muttereihin.
"Guinnessin ennätysten kirjan" mukaan hän söi vuosina 1959–1997 yhteensä 9 tonnia metallia, muun muassa ostoskärryjä, Cessna 150 -pienlentokoneen, polkupyöriä, kattokruunuja ja televisioita.
Mangetoutia haastateltiin "Guinnessin ennätysten kirjaan" vuonna 2006. Hän sai 16-vuotiaana lasinsirun suuhunsa, kun häntä kiusanneet pojat tönäisivät häntä ja lasi, josta hän oli juomassa, särkyi osittain hänen suuhunsa. Hän päätti näyttää pojille ja kokeili pystyisikö syömään lasinpalan. Yrityksen onnistuttua hän otti toisen palan ja söi senkin. Pian Mangetout alkoi syödä partaveitsiä, lautasia, ruuveja, muttereita ynnä muuta sellaista. Hänen mielestään polkupyörien ketjut olivat parhaimman makuisia, ja totesi, että metallin kera on hyvä juoda monta litraa vettä. Hänelle oli aiemmin ehdotettu metallin kanssa nautittavaksi artisokkaa ja parafiiniöljyä, mutta nämä eivät Mangetoutia miellyttäneet.
Vakuustakavarikko
Vakuustakavarikko on pakkokeino, jolla turvataan maksuvelvollisuuden tai menettämisseuraamuksen täytäntöönpano.
Jos on olemassa vaara, että se jota on syytä epäillä rikoksesta tai se, joka voidaan rikoksen johdosta tuomita korvaamaan vahinko tai menettämään valtiolle rahamäärä, pyrkii välttämään sakon, korvauksen tai menetettäväksi tuomittavan rahamäärän maksamista kätkemällä tai hävittämällä omaisuuttaan, pakenemalla tai muulla näihin rinnastettavalla tavalla, saadaan hänen omaisuuttaan panna hukkaamiskieltoon enintään määrä, joka oletettavasti vastaa tuomittavaa sakkoa, korvausta ja menettämisseuraamusta.
Jos hukkaamiskieltoa ei voida pitää riittävänä saamisen turvaamiseksi, voidaan irtainta omaisuutta panna maksamisen vakuudeksi vakuustakavarikkoon, eli ottaa ulosottomiehen haltuun.
Menettelyä koskevat samat säännöt kuin hukkaamiskieltoa.
Päätöksen vakuustakavarkosta tekee tuomioistuin, yleensä käräjäoikeus. Se päättää vain vakuustakavarikkoon pantavan omaisuuden määrästä, omaisuuden johon toimenpide konkreettisesti kohdistuu, päättää ulosottomies, joka panee päätöksen täytäntöön.
Kostonjoki
Kostonjoki on noin 25 kilometriä pitkä Iijoen pohjoinen sivujoki, joka sijaitsee kokonaan Taivalkosken kunnan alueella Koillismaalla. Joki on vesimäärältään suhteellisen suuri. Se saa alkunsa Taivalkosken koillisnurkassa sijaitsevasta suurehkosta säännöstellystä Kostonjärvestä. Osa valuma-alueesta on Posion ja Kuusamon kuntien alueella. Joessa on runsaasti koskipaikkoja, kuten Ulmajankoski sekä Korpuan ja Koitilan koskialueet. Noin puolivälissä jokea sijaitsee pienehkö Koitijärveksi nimetty poukamajärvi. Iijokeen Kostonjoki laskee Taivalkosken kirkonkylän seutuvilla.
Kostonjoki on ollut tärkeä tukinuittoväylä, mutta nykyään rakenteet on tältä osin ennallistettu, ja joesta on tullut perhokalastajien suosima. Joesta saa muun muassa taimenta , haukea ja harjusta.
Noddy Holder
Noddy Holder, (oikealta nimeltään Neville John Holder, s. 15. kesäkuuta 1946 Walsall, Englanti) on brittiläinen muusikko. Holder tunnetaan parhaiten Slade-yhtyeen alkuperäisenä solistina ja kitaristina. Vuonna 1992 hän erosi Sladesta, koska halusi viettää enemmän aikaa perheensä kanssa. Sladen jälkeen Holder on esiintynyt muutamissa brittiläisissä tv-sarjoissa, sekä pitänyt omaa radioshow’ta.
Hän kirjoitti Jim Lean kanssa valtaosan yhtyeen lauluista.
Noddyn kerrotaan saaneen lempinimensä siitä, kun hänellä oli koulussa tapana nyökätä (engl. nod = nyökätä) puhumisen sijasta.
Mekaaninen lukutaito
Mekaaninen lukutaito on alkeellisin lukutaidon taso, jossa lukijalla on taito muodostaa äänteistä sanoja ja lauseita. Mekaaniseen lukutaitoon kuuluu kirjainten, sanojen, lauseiden ja virkkeiden tunnistaminen. Tekstiä ei voi ymmärtää ilman mekaanista lukutaitoa, mutta toisaalta mekaaninen lukeminen ei ole tae tekstin ymmärtämiselle. Varsinaisesta lukutaidosta (peruslukutaito) voidaan puhua vasta kun lukija hallitsee sekä mekaanisen että ymmärtävän lukutaidon.
Mekaanisen lukutaidon puutteesta kärsiviä kutsutaan dyslektikoiksi.
ACR Messina
Associazioni Calcio Riunite Messina on italialainen jalkapalloseura Messinasta Sisiliasta. Seura pelaa kaudella 2008-2009 Serie D:ssä, jonne se pudotettiin Serie B:stä taloudellisten seikkojen vuoksi. Vuosina 2004–2007 se pelasi kolme kautta Italian korkeimmalla sarjatasolla Serie A:ssa. Kaudella 2004-2005 tuloksena oli seuran paras sijoitus (7.) sarjassa, mutta taloudellisten vaikeuksien vuoksi se oli jo tuolloin vähällä pudota Serie B:hen. Kauden 2005-2006 jälkeen seura olisi sijoituksensa (18.) perusteella pudonnut Serie B:hen, mutta Italian jalkapalloskandaalin vuoksi sarjataulukossa Messinan yläpuolella olleita joukkueita pudotettiin Serie B:hen ja se sai jatkaa pääsarjatasolla. Seuraavalla kaudella se jäi Serie A:ssa viimeiseksi (20.) ja putosi alemmalle sarjatasolle.
Seuran lempinimiä ovat mm. "Giallorossi" (keltapunaiset), "Biancoscudati", ja "Peloritani".
Mustanmerenlokki
Mustanmerenlokki ("Larus melanocephalus") on keskikokoinen lokki.
Linnun pituus on 37–40 cm, siipien kärkiväli 1 m ja paino 215–350 g. Kooltaan nauru- ja kalalokin välimailta. Juhlapukuisen linnun pää on musta ja nokka punainen. Höyhenpuku on kokonaan valkoinen. Nuoret linnun muistuttavat kovasti kalalokkia.
Pesii yhdyskunnittain siellä täällä Etelä- ja Keski-Euroopassa sekä Mustallamerellä, Kaukasuksella ja Azerbaidžanissa. Pesimäkanta on 180 000–360 000 paria. Suomessa tavataan satunnaisesti.
Pesimäaikana merenrannikoilla, arojärvillä, altailla ja soilla.
Yhdyskunnissa voi pesien väliä olla vain muutamia senttimetrejä. Pesät ovat naurulokin tapaan esimerkiksi järviruokokasvustoissa. Munia on 2–3, haudonta-aika 23–26 päivää.
Pesimäaikana syö hyönteisiä, matoja, kotiloita, kaloja ja jyrsijöitä.
Merikosken voimalaitos
Merikosken voimalaitos on Oulujoen ensimmäinen voimalaitos ja se sijaitsee Oulun Koskikeskuksen ja Tuiran kaupunginosien välissä. Merikosken voimalaitoksen omistaa Oulun Energia. Teholtaan se on 40 megawattia, ja voimalan pudotuskorkeus on 11 metriä.
Tutkimustyö Merikosken valjastamisesta sähköntuotantoon aloitettiin jo vuonna 1915. Oulun kaupunginvaltuusto teki voimalan rakentamispäätöksen 1. elokuuta 1939. Työt keskeytyivät kuitenkin talvisodan alettua. Sodan päätyttyä töitä jatkettiin. Pian alkoi kuitenkin jatkosota, joka vei rakennusmiehet taas rintamalle. Töitä jatkettiin sodan aikanakin naisten, vanhempien miesten ja sotavankien avulla. Voimalaitoksen rakennustoimikunta järjesti vuonna 1941 suunnittelukilpailun, jonka tuloksena arkkitehti Alvar Aalto sai suunniteltavakseen Oulujoen suistoalueen asemakaavan laatimisen ja arkkitehti Bertel Strömmer voimalaitosrakennuksen ulkoasun suunnittelun. Maankaivu- ja rakennustyöt saatiin päätökseen vuonna 1947, mutta ensimmäinen kone kytkettiin verkkoon vasta 24. toukokuuta 1948. Voimalaitoksen katsotaan valmistuneen, kun kolmas ja viimeinen kone kytkettiin valtakunnan sähköverkkoon 6. marraskuuta 1954.
Merikosken voimalaitokselta oli 35 kV:n voimalinja Martinniemen puuhiomolle ja sahalle vuosina 1948-1954. Voimalinjan käyttö lopetettiin Oulun kaupungin ja Rauma-Repola Oy:n riitojen vuoksi ja se korvattiin Isohaara-Martinniemi-linjalla.
Ovi sydämeen
Ovi sydämeen on Anita Hirvosen studioalbumi.
A-puoli
B-puoli
Eeva (lehti)
Eeva on suomenkielinen naistenlehti. Se on A-lehtien kustantama aikakauslehti, joka ilmestyy 12 kertaa vuodessa. Muihin suomalaisiin naistenlehtiin verrattuna "Eeva" keskittyy ihmissuhteisiin. Useimmissa numeroissa joku julkkis puolisoineen arvioi parisuhdettaan.
"Eevan" nykyinen päätoimittaja on Liisa Jäppinen. Ensimmäinen pitkäaikainen toimittaja lehden perustamisesta 1934 aina 1950-luvulle oli Lempi Torppa. "Eevan" levikki on 98 175 ja lukijamäärä 445 000.
"Eevassa" oli pitkään ihmissuhdepalsta Leelian lepotuoli, jota piti Kaisa Salonen 1950-1970-luvuilla.
Synkrotronisäteily
Synkrotronisäteily on sähkömagneettista säteilyä, joka syntyy, kun varattu hiukkanen joutuu kiihtyvään liikkeeseen. Synkrotronissa varattu hiukkanen kiihtyy joutuessaan magneettikenttään, joka kohdistaa hiukkaseen oikean käden säännön mukaisen voiman.
Synkrotronisäteilyllä on käyttöä muun muassa materiaalifysiikassa, missä säteilyn tuottamiseen rakennetuilla hiukkaskiihdyttimillä eli synkrotroneilla tuotettua infrapuna-, ultravioletti- ja erityisesti röntgensäteilyä käytetään aineen fysikaalisten ja kemiallisten ominaisuuksien tutkimiseen. Materiaalifysiikan käytössä olevissa synkrotroneissa varatut hiukkaset ovat yleensä joko elektroneja tai positroneja.
Synkrotronisäteilylähteitä tunnetaan myös röntgentähtitieteessä. Pulsarit ovat neutronitähtiä, joiden voimakkaassa magneettikentässä liikkuvat varatut hiukkaset säteilevät synkrotronisäteilyä.
De va kukku de
De va kukku de on Anita Hirvosen vuonna 1982 julkaistu studioalbumi.
Jarl Öhman
Jarl Öhman (""Lali"") (14. marraskuuta 1891 Helsinki – 20. tammikuuta 1936 Kokkola) oli suomalainen jalkapalloilija ja oman toimensa ohella vuonna 1922 Suomen jalkapallomaajoukkueen ensimmäinen päävalmentaja. Hyökkääjänä pelanneen Öhmanin historiallisiin saavutuksiin kuuluu myös pelaaminen Suomen ensimmäisessä maaottelussa.
Öhman pelasi Suomen jalkapallomaajoukkueessa Tukholman olympialaisissa 1912, jolloin Suomi sijoittui olympiaturnauksessa neljänneksi.
Öhmanin maineikkain peli oli maaottelu Viroa vastaan Helsingissä vuonna 1922. Suomi voitti ottelun 10–2 ja Öhman teki peräti kuusi maalia. Jo 14 minuutin kohdalla hän oli tehnyt hattutempun eli kolme maalia. Vastaavaan ei ole sen jälkeen kyennyt kukaan suomalainen pelaaja maaotteluissa. Tulos on edelleenkin Suomen suurinumeroisin maaotteluvoitto jalkapallossa.
Pelaamisen lisäksi Öhman toimi Palloliiton sihteerinä ja rahastonhoitajana vuosina 1912–15. Viranhoito ei sujunut kuitenkaan mutkattomasti, ja Öhman asetettiin kilpailukelvottomaksi maksamattomien velkojensa vuoksi. Vasta toukokuussa 1917 Öhman palautti kaikki asiapaperit, joita hän ei ollut suostunut aiemmin luovuttamaan liitolle.
Vuonna 1924 Öhman oli mukana perustamassa Gamlakarleby Bollklubbia, jonka ensimmäiseksi puheenjohtajaksi hänet samalla valittiin. Hän oli myös sen valmentaja. Myöhemmin hän toimi myös VPS:n päävalmentajana.
40 unohtumatonta laulua (Anita Hirvonen)
40 unohtumatonta laulua on Anita Hirvosen kokoelma-albumi, joka julkaistiin 28. huhtikuuta 2006.
Lakiosa
Lakiosa on se vähimmäisosa vainajan jäämistöstä, joka perillisellä on oikeus saada omistukseensa vainajan testamentin määräyksistä riippumatta. Perintökaaren mukaan jokaisella rintaperillisellä sekä ottolapsella ja tämän jälkeläisillä on oikeus lakiosaan tai testamentinsaajan maksamaan sen arvoa vastaavaan rahamäärään. Lakiosa on puolet rintaperilliselle lakimääräisen perimisjärjestyksen mukaan tulevan perintöosan arvosta. Eli ainoa lapsi perii kaiken vanhemmaltaan, jos testamenttia ei ole. Jos testamentilla määrätään muu edunsaaja, ei testamentin perusteella voida kuitenkaan jakaa kuin puolet jäämistöstä, mikäli ainoa lapsi vaatii lakiosaansa eli puolta jäämistöstä.
Rintaperillinen voi vaatia, että lakiosaa laskettaessa otetaan huomioon perittävän antamat ennakkoperinnöt, jotkin lahjat ja lahjanluonteiset luovutukset. Huomioon otettavia lahjoja ovat sellaiset perittävän eläessään antamat omaisuuserät, jotka voidaan tarkoituksensa puolesta rinnastaa testamenttiin. Mukaan lasketaan myös lahjat (suosiolahja), joilla pyritään suosimaan lahjan saajaa lakiosaan oikeutetun perillisen vahingoksi. Ennakkoluovutukset arvostetaan luovutushetken arvoon eli jäämistöä ei pyritä palauttamaan sellaiseksi kuin se olisi ilman luovutuksia, vaan inflaatio saa heikentää arvoa. Jos jäämistöstä ei voida luovuttaa lakiosan osuutta, voivat ennakkoluovutusten saajat joutua palauttamaan saamaansa omaisuutta täydentääkseen rintaperillisen lakiosaa. Tällöin rintaperillinen voi vaatia kanneteitse tuomioistuimessa lakiosan täydennystä.
Rintaperillisen on vedottava testamentin tehottomuuteen antamalla lakiosailmoitus testamentin saajalle kuuden kuukauden kuluessa testamentin tiedoksiannosta. Perillinen ei voi vedota testamentin tehottomuuteen, jos hän on luopunut lakiosasta perittävän kuoltua. Lakiosan vaatiminen eli lakiosavaade on yksilöllinen vaatimus, joka tehdään perinnönjaossa. Kukin rintaperillinen voi vapaasti päättää lakiosansa vaatimisesta ja siitä, mitkä ennakkoluovutukset hän vaatii jäämistöön lisättäviksi. Eri rintaperillisten lakiosat voivat siten poiketa toisistaan. Käytännössä ennakkoluovutusten huomioonottamisesta sovitaan yleensä yhteisesti rintaperillisten kesken.
Rintaperillinen voidaan kuitenkin tietyin edellytyksin tehdä perinnöttömäksi, jolloin hänellä ei ole oikeutta edes lakiosaansa. Perittävä voi tehdä perillisen perinnöttömäksi, jos tämä on "tahallisella rikoksella syvästi loukannut perittävää, hänen perimispolvessa olevaa sukulaistaan, ottolastaan tai tämän jälkeläistä", tai jos perillinen "jatkuvasti viettää kunniatonta tai epäsiveellistä elämää". Perinnöttömäksi tekemisestä on määrättävä testamentissa ja samalla mainittava määräyksen peruste. Peruste on myös näytettävä toteen.