hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Alfred Parland
Alfred Aleksandrovitš Parland (, 12. joulukuuta 1842 – 1919) oli venäläinen arkkitehti, opettaja ja professori.
Parland kuului Venäjällä 1800-luvun loppupuolella ja 1900-luvun alussa suosittuun kansallismieliseen historiallisen kertaustyylin koulukuntaan, joka ammensi innoituksensa slaavilaisesta ja bysanttilaisesta perinteestä. Hän suunnitteli uransa aikana enimmäkseen kirkollisia rakennuksia, joista tunnetuin on Pietarissa sijaitseva Kristuksen ylösnousemuksen katedraali. Tästä rakennuksesta tuli Parlandille elämäntyö, sillä sitä rakennettiin neljännesvuosisata, ja Parland valvoi kirkon rakentamista vihkimiseen saakka 1907, minkä jälkeenkin hän vastasi sen ylläpidosta.
Muita Parlandin suunnittelemia rakennuksia on Pietarin ulkopuolella oleva Troitse-Sergijevskin luostarin kirkko, jonka Parland suunnitteli heti valmistuttuaan Pietarin keisarillisesta taideakatemiasta 1871. Hän vastasi myös Pietarhovin Znamenskajan kirkon perusparannustöistä, ja hänet valittiin jäseneksi Kazanin katedraalin restaurointia varten perustettuun työryhmään 1910–1911.
Parland sai professorin arvon vuonna 1892, ja 1905 hänet kutsuttiin taideakatemian kunniajäseneksi. Hän hoiti virkaa keisarillisen palatsin ministeriössä vastuualueenaan hovin kiinteistöt, ja hänet palkittiin uransa varrella useilla mitaleilla. Päätyönsä ohella hän opetti kreikkalaista ja roomalaista arkkitehtuuria Pietarin taideakatemiassa ja akvarellimaalausta paroni Štiglitsin oppilaitoksessa.
Parland kuoli naimattomana ja lapsettomana Pietarissa 1919. Hänet on haudattu Smolenskin hautausmaalle Pietarin Vasilinsaarelle.
Zulupohjalta
Zulupohjalta on Klamydian vuonna 1999 julkaistu albumi.
Säv. & san. V. Jokinen, ellei toisin mainita. Kaikki sovitukset Klamydia.
Ilja Frank
Ilja Frank (23. lokakuuta 1908 – 22. kesäkuuta 1990) oli neuvostoliittolainen ydinfyysikko. Hän sai vuonna 1958 Yhdessä Pavel Tšerenkovin ja Igor Tammin kanssa Nobelin fysiikanpalkinnon Tserenkovin säteilyn luonnetta koskevista tutkimuksistaan.
Joseph Albo
Joseph Albo () oli juutalainen rabbi ja filosofi, joka vaikutti Espanjassa 1400-luvulla. Hän oli Hasdai Crescaksen oppilas. Albo tunnetaan ennen kaikkea juutalaisen uskon perusteita käsittelevästä teoksestaan "Ikkarim" ("Periaatteet"). Hän käyttää paljon lääketieteellistä kuvastoa, minkä perusteella on arveltu hänen harjoittaneen lääkintätaitoa.
Los celibatos
Los celibatos on Klamydian vuonna 1991 ilmestynyt toinen studioalbumi, joka myi kultaa.
Albumin viimeistä kappaletta "Mä lähen himaan" kuunnellaan yleisesti, kun päästään pois asepalveluksesta.
Sovitukset Vesa Jokinen, ellei toisin mainita.
CD-versiossa myösKappaleet 20–27 julkaistu alun perin EP:illä "Säynäväynäviä" ja "Hihhulit tuloo".
Erno Rosenberg
Erno Rosenberg (s. 14. huhtikuuta 1985) on uransa päättänyt suomalainen jalkapalloilija, joka edusti Valkeakosken Hakaa (FC Haka) pelaten Hakan reservijoukkueessa Koskenpojissa Kolmosessa kaudella 2009. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
FJK:n kasvatti Rosenberg pelasi ensimmäisen ottelunsa Hakan edustusjoukkueessa ottelussa AC Allianssia vastaan kaudella 2005. Kauden aikana 180-senttinen keskikenttäpelaaja oli mukana myös Hakan euro-otteluissa Pjunik Jerevania ja Vålerengaa vastaan. Seuraavalla kaudella Rosenberg pelasi 15 liigaottelua ja hänen odotettiin nousevan lähivuosina tärkeään rooliin seurassaan. Rosenberg ja Haka purkivat kuitenkin kauden 2007 jälkeen sopimuksen, joka olisi jatkunut vielä seuraavan vuoden. Osapuolet tulivat siihen tulokseen, että Rosenbergille olisi parempi pelata jossain muussa seurassa runsaammalla peliajalla.
Tammikuussa 2008 Rosenberg teki vuoden sopimuksen Ykkösessä pelaavan FC Hämeenlinnan kanssa .
Kaudeksi 2009 Rosenberg palasi taas tuttuun ympäristöön Valkeakoskelle Hakaan, jossa Rosenbergin joukkue oli Kolmosessa pelaava reservijoukkue Koskenpojat (Valkeakoskelaisen VaKP:n edustusjoukkue, joka toimi yhteistyössä Hakan kanssa ja osana Hakaa). Rosenberg on pelasi vahvan alkukauden nousua havittelevan Koskenpoikien riveissä, ja näytti siltä ettei Rosenbergin ura olisi missään nimessä vielä lopullisesti ollut hautautumassa alasarjojen syövereihin.
Nykyisin Rosenberg asuu Kanta- Hämeessä ja vaikuttaa pankkialalla.
Edogawa
Edogawa () on yksi Japanin pääkaupungin Tokion erillisalueista. Se sijaitsee kaupungin itäosassa Tokionlahden rannalla Tokion keisarillisen palatsin itäpuolella Ara- ja Edojokien suulla ja rajautuu Katsushikan, Kōtōn ja Sumidan erillisalueisiin sekä Chiban prefektuurin Ichikawan, Matsudon ja Urayasun kaupunkeihin. Edogawassa on 694 307 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 49,90 neliökilometriä.
Edogawan erillisalueella on 46 kaupunginosaa, jotka jakautuvat yhteensä 197 osa-alueeseen (). Yhteen kaupunginosaan kuuluu yhdestä yhdeksään osa-aluetta.
Edogawa on merellinen alue, joka rajautuu etelässä Tokionlahteen, lännessä Ara- ja Nakajokiin sekä idässä Edo- ja Kyū-Edojokiin. Alueen läpi virtaa seitsemän jokea, joiden yhteispituus on 45 kilometriä. Tokionlahden rannalla on Kasain merenrantapuisto, jossa sijaitsee Tokyo Sea Life -akvaario.
Aiden Ford
Aiden Ford on fiktiivinen hahmo scifi-sarjassa "Stargate Atlantis". Hän oli sarjassa vakiohahmona ensimmäisellä tuotantokaudella, mutta toisella tuotantokaudella häntä nähtiin vain satunnaisesti ja kolmannella tuotantokaudella hän ei näyttäytynyt sarjassa. Fordia näyttelee Rainbow Sun Francks.
Luutnantti Ford oli innokas nuori sotilas liittyessään Atlantis-retkikuntaan. Hän oli erikoistunut aseisiin ja räjähteisiin, ja hänestä tuli osa retkikunnan lippulaivajoukkuetta, jossa hän osoittautui taitavaksi ja hyödylliseksi lisäksi. Fordin nuoren iän takia joukkueen muut jäsenet, lähinnä John Sheppard ja Rodney McKay, tekivät hänestä usein leikkimielisesti pilaa.
Wraithien hyökätessä Atlantikseen Ford jäi eräiden muiden sotilaiden kanssa saarroksiin. Wraith alkoi syödä Fordia kädellään, mutta samalla hetkellä tapahtuneen räjähdyksen takia molemmat sinkoutuivat alla olevaan mereen. Myöhemmin Ford löydettiin elossa, vaikka hänen olisi kaiken järjen mukaan täytynyt olla kuollut viruttuaan kylmässä vedessä yli tunnin kasvot alaspäin. Tohtori Beckett sai selville, että kuollessaan wraithin elimistöstä oli siirtynyt Fordiin entsyymiä, jonka avulla wraithit pitävät uhrejaan pidemmän aikaa elossa syömisprosessin aikana. Tämän takia Fordista oli tullut tavallista ihmistä kestävämpi ja voimakkaampi. Sivuvaikutuksena oli kuitenkin, että entsyymi aiheutti Fordille huumeiden käyttöön verrattavia vieroitusoireita ja muutti tämän persoonallisuuden aggressiivisemmaksi. Ford pakeni Atlantiksesta hyökättyään henkilökunnan kimppuun ja katosi.
Myöhemmin Fordin entiset joukkuejäsenet törmäsivät tähän samalla planeetalla, josta löysivät Ronon Dexin. Ford yritti taivuttaa McKayn uskomaan, ettei ollut hullu, mutta Fordin yhä jatkuva aggressiivisuus ja entsyymiriippuvuus kertoivat muuta. Hän pakeni taas ennen kuin Sheppard ehti ottaa hänet kiinni ja viedä tohtori Beckettin hoitoon.
Ford kidnappasi myöhemmin joukkueen ja selvisi, että hän oli kerännyt ympärilleen joukon miehiä, joilla oli kaikilla entsyymiriippuvuus. Miehet uskoivat pystyvänsä taistelemaan paremmin wraitheja vastaan entsyymin alaisena, ja he huumasivat myös McKayn, Teylan ja Rononin yrittäen todistaa näille entsyymin hyödyllisyyden. Fordin aikomuksena oli käyttää entisiä joukkuetovereitaan apuna waithien emoaluksen tuhoamisyityksessä. Yritys ei mennyt sulavasti, ja joukkue pelastui aluksen sisältä viime hetkillä ennen sen räjähtämistä. Ford oli viimeisten tietojen mukaan aluksessa sen räjähtäessä, mutta Sheppard uskoo atlantislaisten näkevän tämän vielä, koska Ford on kekseliäs ja saattoi hyvinkin onnistua pakenemaan.
Jättiläisalbatrossi
Jättiläisalbatrossi ("Diomedea exulans") on albatrossien ("Diomedeidae") heimoon kuuluva suurikokoinen merilintu.
Jättiläisalbatrossin siipien kärkiväli on maailman suurin, jopa 3,7 metriä. Keskimääräinen siipien kärkiväli on 3,1 metriä. Vartalo on noin 1,35 metriä pitkä naarailla ja hiukan lyhyempi koirailla. Massa on 6-12 kg. Juuri lentämään lähteneen nuoren linnun massa voi olla 16,1 kg.
Jättiläisalbatrossin levinneisyysalue sijaitsee eteläisellä jäämerellä. Maailman kokonaisparimäärä on noin 8 500 paria ja yksilömäärä noin 28 000 aikuista yksilöä. Etelä-Georgian Bird Islandilla ja Crozetsaarten Possession Islandilla pesii noin 30 % maailman jättiläisalbatrosseista ja kanta on ollut kohtalaisen vakaa viime vuosikymmeninä. Näiden lisäksi laji pesii myös Prince Edward Islandilla, Kerquelensaarilla ja Macquarie Islandilla.
Jättiläisalbatrossi on ensimmäinen kirjallisesti kuvattu albatrossi, ja sen luultiin pitkään olevan "Diomedea dabbenenan" ja antipodienalbatrossin ("Diomedea antipodensis") kanssa samaa lajia. Osa tutkijoista uskoo yhä näiden olevan saman lajin alalajeja. Jättiläisalbatrossi ja amsterdamsaarenalbatrossi ("Diomedea amsterdamensis") muodostavat jättialbatrossien lajikompleksin. Jättiläisalbatrossi on nimensä mukaisesti "Diomedea"-suvun suurin laji ja yksi maailman parhaimmin tunnetuista ja eniten tutkituista lintulajeista. Jättiläisalbatrossit voivat lentää yli 1000 kilometriä vuorokaudessa etsiessään ravintoa.
Ne pesivät mieluiten kivisillä ja meren lähellä olevilla paikoilla saalistaen kaloja poikasilleen. Toisinaan albatrosseja näkyy myös hyvin kaukana sisämaassa.
Poskiontelontulehdus
Poskiontelontulehdus eli maksillaarisinuiitti on sairaus, jossa poskiontelon limakalvot ovat tulehtuneet.
Poskiontelontulehdus on yleinen sairaus, jonka kärsii vuosittain noin 100 000–400 000 suomalaista. Yleensä toipuminen sujuu ongelmitta, vaikkakin joskus tulehdus saattaa levitä pansinuiitiksi.
Poskiontelontulehdus voi ilmetä flunssan jälkitautina tai allergisena reaktiona. Myös tupakansavu ja ylähampaiden tulehdukset lisäävät sairastumisen riskiä. Tulehdus voidaan todeta muun muassa kaikututkimuksen (ultraäänitutkimus) avulla. Tavalliseen flunssaan liittyy poskionteloiden märkäkertymä noin 70 prosentilla aikuisista. Märkäkertymä häviää itsestään noin viikon sisällä yli 90 prosentissa tapauksista.
Tavallisia poskiontelontulehduksen oireita ovat nenän tukkoisuus, flunssaoireet, hammassärky, paineen tunne poskipäissä, pitkittynyt yskä ja joskus muun muassa kuume ja huimaus.
Lievemmissä tapauksissa hoidoksi riittävät kipua lievittävät lääkkeet ja nenäsumutteet. Itsehoitona voi käyttää myös nenähuuhtelua, joka saattaa olla nenäsumutteita tehokkaampi keino kroonisiin nenä- ja poskiontelovaivoihin.
Jos tila pitkittyy, antibiootit, ensisijaisesti amoksisilliini voivat olla tarpeen. Varsinkin jos sairaus toistuu usein, käytetään myös poskiontelopunktiota.
Poskiontelopunktio on toimenpide, jossa poskiontelot puhdistetaan märkäeritteestä huuhtelemalla. Huuhtelu saa poskiontelossa aikaan tulehduksen aiheuttaville bakteereille haitallisen ympäristönmuutoksen. Vaikeissa tapauksissa huuhtelu saatetaan toistaa päivittäin.
Poskiontelopunktiossa nenäontelon seinämä ensin puudutetaan, jonka jälkeen nenäontelon ja poskiontelon välinen ohut luuseinämä puhkaistaan sieraimen kautta punktioneulalla, ja neulalla ruiskutetaan poskionteloon huuhtelunestettä, joka on tavallisesti fysiologista keittosuolaa. Neste kiertää poskiontelon oman kanavan (lat. "ostium") kautta ulos tuoden mukanaan ontelossa olevan liman tai märkäeritteen. Tällä niin sanotulla poskiontelon huuhtelulla pyritään nopeuttamaan poskiontelotulehduksen paranemista.
Poskiontelotulehdus ei tartu helposti.
Nenähuuhtelun on päivittäin tehtynä havaittu helpottavan poskiontelontulehduksen oireita ja vähentävän lääkkeiden käyttöä henkilöillä, joita poskiontelontulehdus vaivaa usein.
Kuopion lääninhallitusrakennus
Kuopion lääninhallitusrakennus on rakennus Kuopiossa, Väinölänniemen kaupunginosassa. Rakennus sijaitsee Hallituskadulla Kuopionlahden (vesialue) ja Väinölänniemen puiston välittömässä läheisyydessä. Sen on suunnitellut arkkitehti Konstantin Kiseleff, joka sai rakennussuunnitelman ("Projekt för Guvernörs residens i Kuopio stad") valmiiksi vuonna 1882. Kuopion läänin lääninhallituksen henkilökunta muutti rakennukseen vuonna 1885. Se edustaa uusrenessanssin arkkitehtoonista tyylisuuntaa. Rakennus on täysin suojeltu sekä ulko- että sisäpuolelta. Rakennuksen omistaa valtionyhtiö Senaatti-kiinteistöt, ja siinä toimii Itä-Suomen aluehallintoviraston Kuopion toimipaikka.
Lääninhallitukselle varattiin sen nykyinen paikka Piispanpuiston laidalta vuoden 1860 asemakaavassa. Talon ensimmäiset piirustukset laati arkkitehti E. B. Lohrmann vuonna 1865. Kuitenkin nämä kuten monet muut myöhemmin laaditut suunnitelmat jäivät toteutumatta.
Rakennuksen mahtipontisuus kuvastaa sitä, millainen asema maaherralla oli rakennuksen valmistumisen aikaan. Hulppean päärakennuksen lisäksi kokonaisuuteen kuuluvat sivuille rakennetut yksikerroksiset rakennukset, joita korotettiin ja jatkettiin myöhemmin. Kokonaisuuteen kuului lisäksi suuri puutarha huvimajoineen, joka ulottui Kuopionlahden rantaan saakka.
Westerkullan kartano
Westerkullan kartano on kartano Itä-Vantaalla, Hakunilan suuralueen Länsimäen kaupunginosassa.
Kartano on muodostettu vuonna 1630 neljästä silloisesta tilasta. Kartanolla oli säterivapaus vuodesta 1633 vuoteen 1683, jolloin kartanosta tehtiin säteriratsutila. Tila ostettiin perintötilaksi vuonna 1797.
Kartanosta on ensimmäinen maininta asiakirjoissa vuodelta 1587. Mutta varsinaisesti sen historia alkaa vuodesta 1626, jolloin sen sai läänitykseksi liivinmaalainen aatelismies Reinhold Wunsch. Hänen pojanpoikansa Adan Johan Wunschin kerrotaan syyllistyneen tappoon ja olleen muutenkin suvun musta lammas. Hän myi tilan 300 taalerilla hopearahaa Uudenmaan ja Hämeen läänin maaherralle, paroni Axel Rosenhanelle. Kartano autioitui isonvihan aikana. Sen sai 1791 haltuunsa Gabriel August Hagelberg, jonka jälkeläisten, nimellä Hagelstam, omistuksessa ja hyvässä hoidossa se oli 113 vuotta.
Vuonna 1826 kartanon pää- ja talousrakennus paloivat maan tasalle. Samassa yhteydessä räjähti pihan keskellä ollut, kiviharkoista rakennettu nelikulmainen, ruutikellarina toiminut rakennus.
Uusi hirsirakenteinen päärakennus valmistui vuosina 1826-27. Rakennuksessa on kahdeksan huonetta, jonka lisäksi mansardikaton alla olevassa yläkerroksessa on kolme huonetta. Sisäänkäynti oli pohjoissivulla.
Talo kävi kuitenkin ahtaaksi, joten rakennuksen itäpuolelle nousi vuonna 1875 lyhyempi, mutta leveämpi lisärakennus. Vuonna 1915 rakennusten väliin rakennetiin pieni huone, jolla lisärakennus yhdistettiin päärakennukseen.
Tilan pellot ovat edelleen viljelyssä. Nykyiset omistajat ovat Thuringin ja Ackermannin suvut. Kartanon alueella on kulttuurihistoriallista merkitystä, ja se on myös lähiseudun asukkaiden, muun muassa länsimäkeläisten (Västerkulla) ja mellunmäkeläisten virkistysaluetta.
Estádio da Luz
Estádio da Luz (viralliselta nimeltään Estádio do Sport Lisboa e Benfica) on jalkapallostadion Portugalin pääkaupungissa Lissabonissa. Se toimii Benfican ja Portugalin maajoukkueen kotistadionina. Stadionin kapasiteetti on 65 647 istumapaikkaa. Estádio da Luzilla pelattiin useita otteluita vuoden 2004 EM-kilpailuissa, mukaan lukien loppuottelu.
Stadionia kutsutaan yleisesti ”Valon stadioniksi”, koska sana "luz" tarkoittaa valoa. Stadionin nimessä Luz tarkoittaa kuitenkin Lissabonin kaupunginosaa, jossa stadion sijaitsee. Benfican kannattajat käyttävät Estádio da Luzista myös nimeä "A Catedral" (”katedraali”).
Vanha stadion, myös nimeltään Estádio da Luz, rakennettiin vuonna 1954. Se oli aikanaan yksi maailman suurimmista stadioneista. Istumapaikkoja siellä oli noin 120 000, mutta sanotaan että vuoden 1991 nuorten MM-kisojen loppuottelua olisi ollut katsomassa 130 000 katsojaa. Vanha stadion purettiin vuonna 2002, ja nykyinen rakennettiin vuoden 2004 EM-kisoja varten. Sen avajaiset olivat 25. lokakuuta 2003. Stadionin suunnitteli arkkitehti Damon Lavelle. Hän suunnitteli stadionin niin, että sinne pääsisi mahdollisimman paljon luonnonvaloa.
20. maaliskuuta 2012 Estádio da Luz valittiin isännöimään jalkapallon Mestarien liigan kauden 2013–2014 finaalia. Kyseessä oli ensimmäinen kerta 47 vuoteen, kun kilpailun finaaliottelu pelattiin Portugalissa.
Järvensivun koulu
Järvensivun koulu on Tampereen Järvensivussa toimiva pieni ala-aste. Vuonna 1907 perustetussa koulussa on noin 120 oppilasta, jotka ovat pääsääntöisesti Iidesrannan, Järvensivun, Lukonmäen ja Vuohenojan alueilta. Koulu sijaitsee Ala-Järvensivulla Iidesjärven rannalla, ja siihen kuuluu kaksi puurakennusta ja vuonna 1956 valmistunut tiilirakennus.
Vuonna 2008 koulun rehtorina toimii Soile Ruusunko.
Robert Häggblom
Robert Markus Häggblom (s. 9. elokuuta 1982 Vaasa) on suomalainen entinen kuulantyöntäjä. Hän edusti urallaan Vasa Idrottssällskapia. Häggblomin valmentajana toimi hänen isänsä Magnus Häggblom. Häggblomin ennätys on 11. heinäkuuta 2007 työnnetty 20,53.
Birminghamin EM-hallikisoissa 2007 Häggblom oli neljäs ja Valencian MM-hallikisoissa 2008 hän jäi karsintaan. Osakan MM-kisoissa 2007 Häggblom jäi karsintaan tuloksella 19,29. Pekingin olympialaisissa 2008 hän jäi karsintakilpailussa ilman tulosta, eikä selviytynyt finaaliin.
Tammikuussa 2013 Häggblom työnsi Vaasassa hallissa 19,06 metriä, mikä oli pisin suomalaistyöntö neljään vuoteen. Häggblom kuitenkin lopetti uransa jo samana vuonna selkävaivojen vuoksi.
Håkansbölen kartano
Håkansbölen kartano eli Hakunilan kartano sijaitsee Vantaalla Hakunilan suuralueen Ojangon kaupunginosassa, nykyisen Hakunilan itäpuolella. Aiemmin Håkansbölen tilan maat ulottuivat myös nykyisen Hakunilan puolelle.
Kartanon päärakennus on arkkitehti Armas Lindgrenin suunnittelema vuodelta 1908. Päärakennusta ympäröivät lukuisat ulkorakennukset ja kartanonpuisto, joka on kunnostettu vuonna 2011. Vantaan kaupunki osti kartanon Sanmarkin perikunnalta vuonna 2005. Kartanon päärakennuksen kunnostus on kesken, mutta kokonaisuuteen kuuluvaa pehtoorin taloa remontoidaan kahvila-ravintolaksi, joka avautuu kesäksi 2018.
Kartanon puistoalueen halki virtaa Kormuniitynoja, jossa mainitaan olleen 
myös mylly.
Lindgrenin suunnittelema kartanon päärakennus on rakennettu hirsirunkoinen, ja on peräisin vuodelta 1905. Nykyinen päärakennus on rakennettu vanhan, vuosina 1842–1844 valmistuneen uusklassista arkkitehtuuria edustaneen päärakennuksen paikalle. Kartanon tilan historia viljelysmaana yltää 1500-luvulle saakka. Kartano on ollut vuodesta 2005 lähtien Vantaan kaupungin omistuksessa.
Kartanon entisöinti valmistui 2011. Puiston entistämisessä oli mallina 1900-luvun alun tyyli. Kartanon pihalla on "mutteritalo", kaksikerroksinen huvimaja. Kartanon 1700-luvulla omistanut kauppias Johan Sederholm rakennutti sen kuningas Kustaa III:n vierailun kunniaksi.
Museovirasto on luokitellut kartanomiljöön valtakunnallisesti merkittävien rakennettujen kulttuuriympäristöjen joukkoon osana kohdetta "Sotungin kylä ja Håkansböle".
Live: Right Here, Right Now
Live: Right Here, Right Now on yhdysvaltalaisen hard rock -yhtye Van Halenin ensimmäinen ja tähän mennessä yhtyeen ainoa live-albumi. Albumista tehtiin samana vuonna myös musiikki-VHS ja myöhemmin myös musiikki-DVD. Live-albumi on myynyt multi-platinaa Yhdysvalloissa eli yli 2 miljoonaa kappaletta.
Billboard (Pohjois-Amerikka)
Billboard (Pohjois-Amerikka)
Ahlbackan kartano
Ahlbackan kartano on kartano Hattulan kunnan Pekolan kylässä, Kanta-Hämeen maakunnassa. Kartanon päärakennus on peräisin 1800-luvun alusta. Tuolloin kartano siirrettiin nykyiselle alueelleen, joka on Aulangontien varressa. Päärakennusta uudistettiin vuonna 1924 arkkitehti D. Frölander-Ulfin johdolla, jolloin se sai nykyisen uusklassisen ulkomuotonsa. Kartanon historia ulottuu 1500-luvun ensimmäiselle puoliskolle saakka.
Amberlan kartano
Amberlan kartano on kartano Vehmaan kunnassa, Vakka-Suomen seutukunnassa. Kartanon päärakennus edustaa ruotsalaissävytteistä uusklassista arkkitehtuuria. Se on valmistunut vuonna 1922, kun taas aikaisempi päärakennus on peräisin vuodelta 1838. Amberlan kartanon omistajat tunnetaan vuodesta 1540 lähtien.
Marshall Amplification
Marshall Amplification on englantilainen yritys, joka tekee soitinvahvistimia ja kaiuttimia. Marshall-vahvistin syntyi kun englantilainen musiikkikaupan pitäjä ja rumpujen soitonopettaja Jim Marshall huomasi, etteivät kitaristit löydä itselleen sopivaa vahvistinta. Niinpä Jim Marshall päätti tehdä kitaristeille sellaisen. Hän pestasi apuun Ken Branin ja Marshall Amplification -yhtiö perustettiin vuonna 1962.
Ensimmäinen Marshall-vahvistin oli tekniikaltaan kopio amerikkalaisesta Fenderin Bassmanista paitsi että vahvistin ja kaiutin olivat erillisissä koteloissaan. Myöhemmin amerikkalaisperäiset muuntajat ja radioputket vaihdettiin englantilaisiin, jolloin sointiin tuli enemmän aggressiivisuutta.
Nykyään Marshall Amplification -yhtiö valmistaa monia erilaisia vahvistimia ja kaiuttimia: malleja on minivahvistimista putki- ja transistorilaitteisiin.Legendan mukaan tunnettu rock-kitaristi Eddie Van Halen käytti Marshall-vahvistinta ylijännitteellä. Tarinan mukaan hän kytki tätä varten vahvistimen virransyöttöön säätömuuntajan eli Variacin. Myöhemmän lehtihaastattelun mukaan hän todellisuudessa käytti käytettyä Marshall vahvistinta Variacin avulla alijännitteellä säästääkseen kalliita elektroniputkia.
Bastvikin kartano
Bastvikin kartano on kartano Espoossa, Saunalahden kaupunginosassa. Se on alueen vanhin tunnetuin tila. Kartanon päärakennuksen nykyinen ulkonäkö on peräisin 1920-luvun lopulta, ja se on arkkitehti Väinö Toivion käsialaa. Itse rakennus on kuitenkin huomattavasti vanhempi, oletettavasti 1800-luvun alusta. Sen tarkkaa ikää ei tiedetä. Vuoden 2005 keväällä aloitettiin kartanon kunnostamistyöt.
Villa Billnäs
Villa Billnäs eli Billnäsin ruukinkartano on Pinjaisten kylässä Raaseporin kaupungissa sijaitseva kivirakenteinen kartanon päärakennus. Sen on suunnitellut suomalainen arkkitehti Lars Sonck, ja se rakennettiin vuosina 1916–1917 ja on aikansa hienoimpia kartanoarkkitehtuurin edustajia. Rakennuttaja oli Fridolf Leopold Hisinger. Siihen liittyy työväen asuinrakennus ja puutarhaan liittyviä pieniä talousrakennuksia..Villa Billnäs on yksityisessä omistuksessa. Rakennus sijaitsee Mustionjoen ja Billnäsin puistotien välissä.
Tyylillisesti rakennuksen alakerta ja yläkerran pyörökaari-ikkunat viittaavat italialaiseen renessanssipalatsiin. Samaa tyyliä edustivat monet aikakauden pankkien ja vakuutuslaitosten rakennukset. Sonckin tuotannossa se edustaa siirtymistä pois jugendkaudesta. 2000-luvulla on päärakennuksen sivuille rakennettu Bernhard Wernerin suunnittelemat samantyyliset lisärakennukset.
Rakennuksen valmistuessa ruukki oli muodostettu 1898 osakeyhtiöksi, ja kartano muodosti erillisen maatilan.
Aiemmin paikalla ollut Sebastian Gripenbergin suunnittelema puinen ruukinkartanon päärakennus Villa Billnäs tuhoutui tulipalossa vuonna 1915. Kaksikerroksinen, ajan uusrenessanssista huvilatyyliä edustava rakennus valmistui 1884, jolloin aiemmin muualla asunut ruukin omistaja Fridolf Leopold Hisinger muutti paikkakunnalle..
Artturi H. Virkkunen
Artturi Heikki Virkkunen (vuoteen 1906 Snellman) (19. tammikuuta 1864 Karunki – 17. marraskuuta 1924 Espoo) oli suomalainen historiantutkija. Hän toimi vuodesta 1922 vuoteen 1924 Turun yliopiston professorina ja ensimmäisenä rehtorina.
Virkkusen vanhemmat olivat kirkkoherra Gustaf Adolf Snellman ja Hilma Aurora Forsman. Hän pääsi ylioppilaaksi Oulun suomalaisesta yksityislyseosta 1883 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1888 ja lisensaatiksi 1894.
Virkkunen toimi Suomalaisen normaalilyseon historian kollegana 1891–1899, Helsingin yliopiston Suomen, Venäjän ja Pohjoismaiden historian dosenttina 1895–1902, Suomalaisen reaalilyseon lehtorina 1899–1902, Suomalaisen normaalilyseon historian yliopettajana 1902–1907 sekä kouluhallituksessa historiallisten aineiden ylitarkastajana 1903–1921 ja kouluneuvoksena 1918–1921. Hän oli myös Uuden Suomettaren päätoimittajana 1917–1918, Uuden Suomen päätoimittajana 1919 sekä Turun yliopiston historian professorina ja rehtorina 1921–1924.
Virkkunen oli suomalaisen puolueen kansanedustajana 1907–1909 (Kuopion läänin läntinen vaalipiiri), 1910–1911 (Hämeen läänin eteläinen vaalipiiri), 1914–1917 (Vaasan läänin eteläinen vaalipiiri) sekä 1917–1922 (Hämeen läänin eteläinen vaalipiiri). Virkkunen liittyi joulukuussa 1918 kokoomuksen eduskuntaryhmään. Hän sai vapautuksen edustajantoimesta helmikuussa 1922 sairauden takia. Hänen tilalleen eduskuntaan tuli kokoomuksen Alex Alfthan. Virkkunen toimi eduskunnan valtiovarainvaliokunnan ja tarkastusvaliokunnan puheenjohtajana 1910.
Virkkunen toimi Suomen historiallisen seuran esimiehenä ja sihteerinä.
Virkkunen oli naimisissa vuodesta 1898 Helmi Elisabeth Meurmanin kanssa.
Nimimerkillä "Suomenmielinen":
Stansvikin kartano
Stansvikin kartano on kartano Helsingin Laajasalossa. Se on ollut Helsingin kaupungin omistuksessa vuodesta 1938 lähtien. Kartanon päärakennus on nykyisin museokäytössä, ja se on rakennettu vuosina 1803–1804, jolloin se oli kapteeni Fabian Casimir Roswallin omistuksessa. Roswall todennäköisesti myös suunnitteli rakennuksen itse. Kartanoon vievää tietä koristavat 1860-luvulta peräisin olevat tammipuut.
Stansvik alkoi toimia itsenäisenä tilana vuonna 1798, mitä ennen se oli Degerön kartanoon tilaan kuulunut torppa. Roswallin jälkeen kartanon omisti vuosina 1805–1817 tunnettu maalari Emanuel Thelning. Sen jälkeen se oli ensin Edelheimin ja vuodesta 1856 Willebrandin suvun omistuksessa. Knut Felix von Willebrand toteutti 1800-luvun puolivälin jälkeen muutoksia päärakennukseen. Helsingin kaupunki osti tuolloin 100 hehtaaria käsittäneen kartanon Willebrandin suvulta vuonna 1938. Kartanon vuokralaisena on ollut vuodesta 1945 kaupungin virkamiesyhdistys (nykyisin Jyty Metropoli ry). Kartanon entisille maille rakennettiin 1950-luvulla kesäasuntoja.
Jääleinikki
Jääleinikki ("Ranunculus glacialis", syn. "Beckwithia glacialis") on pohjoisten arktisten alueiden ja vuoristojen isokukkainen leinikkikasvi. Suomessa se on harvinainen ja rauhoitettu laji.
Monivuotinen jääleinikki on matala, noin 10–15 senttimetriä korkea kasvi. Sen varsi on tavallisesti pysty, tanakka ja kalju. Kasvin aluslehdet ovat pitkäruotisia ja möyheitä. Aluslehtien lehtilapa on kolmisorminen ja tavallisesti ruodilliset lehdykät ovat syvään moniliuskaisia. Varsilehtien lapa on runsasliuskainen. Jääleinikin kukka on iso ja valkoinen, ja sen väri punertuu kukinnan edistyessä. Pitkään säilyviä kukkia on tavallisesti yksi tai kaksi ja ne ovat leveydeltään yleensä 2–2,5 cm. Kukissa on kaksi kehäkiehkuraa sekä viisi verho- ja terälehteä. Verholehdet ovat alapinnaltaan ruskeakarvaisia. Terälehdet ovat mesikuopallisia. Suomessa jääleinikki kukkii tavallisesti heinä-elokuussa, joskus myös kesäkuun puolella. Hedelmä koostuu 2,5 mm pitkistä kaljuista pähkylöistä, joissa noin 2 mm pitkä, käyrä ota. Pitkään kukkiva jääleinikki tuottaa runsaasti siemeniä.
Jääleinikistä tunnetaan kaksi alalajia, ssp. "glacialis" ja ssp. "chamissonis".
Jääleinikki on arktis-alpiininen laji, jota tavataan toisaalta Euroopassa ja Grönlannissa (ssp. "glacialis") ja toisaalta Aasiassa Koillis-Venäjällä ja Pohjois-Amerikassa Alaskassa (ssp. "chamissonis"). Euroopassa lajin levinneisyysalue on varsin hajanainen. Sitä tavataan Skandinaviassa Kölivuoristossa, Alpeilla, Pyreneillä, Karpaateilla, Espanjan Sierra Nevadassa, Islannissa, Färsaarilla, Jan Mayenilla sekä Huippuvuorilla. Grönlannissa lajia esiintyy saaren itärannikolla. Suomessa jääleinikki on harvinainen laji, jota tavataan ainoastaan Enontekiöllä Kilpisjärven alueen suurtuntureilla.
Jääleinikki on tunturikasvi, joka vaatii kasvupaikaltaan runsasvetisyyttä. Tällaisia paikkoja tuntureilla ovat lumenviipymäpaikat ja tunturipurojen varret. Jääleinikki selviää lumisista kesistäkin hengissä sillä, että 70 prosenttia sen biomassasta on juurissa. Avoimen maan kasvina se ei kuitenkaan siedä kilpailua. Suomessa on enimmillään havaittu kasvavan 10 jääleinikkiä neliömetrillä. Hidaskasvuinen laji elää jopa 27-vuotiaaksi.
Jääleinikki on Euroopan korkeimmalla kasvava putkilokasvi, Alpeilla laji kasvaa jopa 4350 metrin korkeudessa ja Skandeilla 700–2370 metrissä. Ruijassa jääleinikki kasvaa vielä 1630 m korkeudessa ja Itä-Grönlannissa peräti 88. leveyspiirin korkeudella. Suomessa jääleinikkiä kasvaa eniten 850 m korkeudessa, usein yhdessä hapron ("Oxyria digyna") kanssa.
Poroille jääleinikki on mieluisaa ravintoa.
Gumbölen kartano
Gumbölen kartano () on Espoon kaupungin omistama kartano Espoossa, Gumbölen kaupunginosassa. Sen yläkerta on nykyisin Espoon kaupunginjohtajan virka-asuntona ja alakerta edustustiloina. Kartanon nykyinen päärakennus on peräisin 1840-luvulta, mutta itse kartanoalueen historia ulottuu 1500-luvulle saakka. Kartano käsittää myös muotopuutarhan, jonka nykyinen ulkoasu on J. W. Skogströmin käsialaa, ja peräisin vuodelta 1914.
Gumbölen kartano syntyi siten, että Storgårdin ratsutilaan yhdistettiin kaksi muuta tilaa 1600-luvulla. Kartanon 26 nimeä käsittävä omistajien luettelo juontaa sekin alkunsa 1540-luvulta. Pitkäaikaisin omistajasuku oli Brennerit, joiden hallinnassa kartano kasvoi ja kehittyi lähes vuosisadan, vuosina 1625–1713. Espoon kaupungin omistukseen Gumbölen kartano siirtyi vuonna 1969. Kartanon yläkerrassa on virka-asunto, jossa ovat asuneet Espoon kaupunginjohtajat Teppo Tiihonen, Pekka Löyttyniemi, Marketta Kokkonen ja helmikuusta 2012 lähtien Jukka Mäkelä.
Teyla Emmagan
Teyla Emmagan on fiktiivinen hahmo scifi-sarjassa "Stargate Atlantis". Häntä näyttelee Rachel Luttrell.
John Sheppard joukkueineen tutustui Teylaan ensimmäisen kerran tämän kotiplaneetalla Athosilla. Teyla oli athoslaisten johtaja ja hänen kauttaan tau'rit kuulivat myös ensi kerran wraitheista. Wraithit hyökkäsivät Athos-planeetalle, jolloin niin athoslaisia kuin tau'rejakin jäi näiden vangeiksi, näiden joukossa Teyla. Sheppard lähti pelastamaan vankeja uuden joukkueen kanssa, ja he onnistuivatkin palauttamaan lähes kaikki vangit wraithien emoaluksesta Teyla mukaan lukien. Samalla he kuitenkin herättivät aluksessa asuneet wraithit, mistä aiheutuneen ketjureaktion vuoksi wraithit koko Pegasus-galaksissa aktivoituivat. Athoslaiset siirrettiin omalta planeetaltaan Lantia-planeetalle, koska wraithien heräämisen jälkeen Athosissa oli liian vaarallista asua. Samalla Teyla liittyi Sheppardin joukkueeseen.
Teyla on lempeä, oikeudenmukainen ja diplomaattinen nainen, joka toimii joukkueessa usein omanatuntona ja järjen äänenä. Toisaalta hän on vahva persoona ja toisinaan itsepäinenkin. Hän on myös erinomainen taistelulajien osaaja.
Teylalla on sukuperintönä kulkenut kyky aistia lähellä olevien wraithien läsnäolo. Tohtori Beckett vahvisti tämän johtuvan siitä, että Teylan esi-isä oli joidenkin muiden athoslaisten tavoin otettu muinoin wraithien vangiksi. Wraith oli tehnyt näillä tieteellisiä kokeita korvaten näiden DNA:n osittain wraithien DNA:lla. Tämä aiheutti aluksi kokeiden uhreissa aggressiivista ja skitsofreenista käyttäytymistä, mutta vaikutukset laimenivat sukupolvien myötä, ja Teyla pystyykin elämään ominaisuuden kanssa hyvin.
Simon Furman
Simon Furman on brittiläinen sarjakuvien käsikirjoittaja. Furmania pidetään yleisesti "Transformers"-universumin tärkeimpänä ja siihen eniten vaikuttaneena käsikirjoittaja. Hän aloitti "Transformersien" käsikirjoittamisen sarjan brittiversiossa, ja siirtyi tämän jälkeen yhdysvaltalaisen Marvelin käsikirjoittajaksi. Furman tunnetaan synkistä maailmankuvistaan, epätoivoisista hahmoista, uskonnillisista teemoista ja hahmojen tapattamisesta. Hän myös kirjoitti alkuperäisen "Transformers"-sarjakuvan loppuun ja on konsultoinut vuonna 2007 julkaistavan "Transformers"-elokuvan käsikirjoittamisessa. Hän myös kirjoitti elokuvan tarinaa ennakoivan esitarinan, joka julkaistaan sarjakuvana.
Alkuperäisen sarjakuvan kohdalla Furmania pidetään ehdottomasti kaikista tärkeimpänä henkilönä. Hän loi "Transformerien" historian. Näiden jumalan, Primuksen, sekä mm Autobot johtaja Emirate Xaaronin.
Tämän sarjakuvan kohdalla Furman tuli mukaan vasta sarjakuvan ollessa hyvin pitkällä. Dreamwaven julkaisema sarjakuva kärsi umpisurkeasta, lapsellisesta käsikirjoituksesta. Furman palkattiin sarjakuvan uudeksi käsikirjoittajaksi ja hän myös onnistui pelastamaan sarjakuva, tuomalla mukaan synkkiä sävyjä, vanhoja faneja kiinnostavia teemoja ja poisti keskeiset lapsellisuudet ja lapsipäähenkilöt sivuhahmoiksi.
"War Within" -sarjakuvaa pidetään yleisesti Furmannin korkeimpana saavutuksena "Transformerien" osalta. Kyseessä on uusi ”alkukertomus” Optimus Primen synnystä ja Autobottien ja Decepticonien väkivaltaisen sodan synkistä hetkistä. Sarjakuva loppui kolmanteen jatkotarinaansa kustannusyhtiö Dreamwaven mentyä konkurssiin.
Östersundomin kartano
Östersundomin kartano on kartano Helsingin Östersundomissa, aikaisemmin Sipooseen kuuluneella alueella. Se on yksityisessä omistuksessa, ja kartano se on ollut 1600-luvun alusta asti. Se on historiansa aikana muun muassa joutunut venäläisten tuhoamaksi. Kartanon nykyinen, englantilaissävytteinen päärakennus on peräisin vuodelta 1878. Sitä edeltänyt päärakennus oli peräisin vuodelta 1792. Koivuniemi, joka oli Zacharias Topeliuksen koti, oli ennen ollut osa Östersundomin kartanoa. Östersundomin kartano on valtakunnallisesti merkittävä rakennettu kulttuuriympäristö.
Claribel Alegría
Claribel Alegría (12. toukokuuta 1924 – 25. tammikuuta 2018 Managua) oli nicaragualainen kirjailija, jonka tuotantoon kuuluu muun muassa runoja, romaaneja ja lastenkirjallisuutta.
Alegría muutti vuonna 1943 Yhdysvaltoihin. Hän tuki Nicaraguan sandinistihallitusta ja palasi kotimaahansa 1985. Hänelle myönnettiin vuonna 2006 Neustadtin kansainvälinen kirjallisuuspalkinto.
Alegrían runotuotantoon kuuluu muun muassa kokoelma "Sobrevivo", jolla hän voitti vuonna 1978 Kuuban hallituksen sponsoroiman Casa de las Américas -palkinnon.
Valeriaanahappo
Valeriaanahappo on orgaaninen yhdiste (karboksyylihappo), joka on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan väritöntä nestettä, jolla tunnusomainen haju. Sen kemiallinen kaava on CHO ja rakennekaava CH(CH)COOH. Valeriaanahaposta käytetään myös nimityksiä "pentaanihappo", "n-pentaanihappo", "propyylietikkahappo" ja "1-butaanikarboksyylihappo".
Luonnossa valeriaanahappoa löytyy muun muassa rohtovirmajuuresta ("Valeriana officinalis"), jolta aine on saanut nimensä.
Yhdistettä esiintyy myös kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Valeriaanahappoa valmistetaan hapettamalla hapen avulla pentanolia tai pentanaalia. Yhdistettä käytetään lääkeaineiden ja erityisesti sen estereiden valmistukseen, joita käytetään liuottimina, hajusteina ja muovien pehmentiminä. Valeriaanahapon suoloja voidaan käyttää rikkaruohomyrkkyinä.
Ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä.
Ronon Dex
Ronon Dex on kuvitteellinen hahmo scifi-sarjassa "Stargate Atlantis". Häntä esittää Jason Momoa.
John Sheppardin joukkue törmäsi Rononiin planeetalla, jonne he olivat saapuneet etsimään entsyymiriippuvaista luutnantti Aiden Fordia. Ronon vangitsi Sheppardin ja Teylan, ja hän kertoi näille olevansa ”juoksija”: wraithit eivät olleet pystyneet syömään häntä, ja häntä oli tämän takia käytetty vapaana harjoitteluriistana seitsemän vuoden ajan. Hän oli joutunut olemaan jatkuvasti liikkeessä ja wraithit ajoivat häntä takaa apunaan paikannuslaite, joka oli asennettu Rononin selkään. Tohtori Beckett saapui planeetalle ja leikkasi paikannuslaitteen pois, jolloin Ronon päästi vankinsa vapaaksi. Hän myös lupasi auttaa joukkuetta löytämään Fordin. Fordin kiinniottaminen epäonnistui, mutta Ronon saapui muiden mukana Atlantikseen ja liittyi myöhemmin osaksi joukkuetta.
Ronon luuli koko kotiplaneettansa väestön kuolleen wraithien hyökkäyksessä, mutta myöhemmin paljastui, että 300 satedanilaista oli onnistunut pakenemaan harvennuksia eikä Ronon näin ollen ollutkaan heimonsa viimeinen. Ennen juoksijaksi joutumistaan hän oli ollut omalla planeetallaan sotilas, ja hän onkin taitava niin aseiden kuin muidenkin taistelutekniikoiden suhteen. Hän on myös hyvin vahva ja nopea, minkä takia Sheppard puolusti voimakkaasti Rononin liittymistä joukkueeseen Elizabeth Weirin ollessa vielä epävarma asiasta.
Koska Ronon vietti seitsemän vuotta elämästään erakoitunutta, väkivaltaista ja epävarmaa elämää, hänen on toisinaan vaikea hallita hermonsa ja toimia väkivallattomasti. Toisaalta hän onkin usein loppujen lopuksi oikeassa vaistotessaan ympärillään vaaran. Yksi hänen vahvuuksistaan on hänen laajat tietonsa wraitheista ja muista galaksin ilmiöistä, ja koska hän oppii luottamaan muihin ihmisiin hyvin hitaasti ja suhtautuu ympäristöönsä skeptisesti, hänelle on vaikea valehdella. Jason Momoa on muiden "Stargate Atlantiksen" näyttelijöiden ohella kutsunut Rononia sarjan omaksi versioksi Chewbaccasta.
Mercedes-Benz W125
Mercedes-Benz W125 oli vuodelle 1937 valmistettu saksalainen Grand Prix -auto. Autoa käytettiin voitokkaasti vuonna 1937, jolloin se voitti neljä Euroopan mestaruuden Grand Prix -kilpailua viidestä. Saksalainen Rudolf Caracciola voitti tällä autolla kilpailuista neljä, joista yksi oli epävirallinen Grand Prix. Täten hän otti Euroopan mestaruuden jo toista kertaa urallaan. W125-malli oli kehitetty versio vuosien 1934-1936 Mercedes-Benz W25 -mallista. Autossa oli mekaanisesti ahdettu 5,7-litrainen rivi-8 -moottori joka tuotti jopa 646 hevosvoimaa. Auton huippunopeus oli yli 300 kilometriä tunnissa. W125 vanhentui vuoteen 1938, jolloin moottoritilavuus vähennettiin kolmeen litraan. W125 oli sen ajan tehokkain auto. Se ylitti tuolloisen Auto Union Type C:n jopa 545 hevosvoiman tehot. Mercedeksen teho ylitettiin vasta 80-luvun turboahdetuilla formula 1 -autoilla.
A Flock of Seagulls
A Flock of Seagulls on brittiläinen synthpop-yhtye, joka perustettiin Liverpoolissa, Englannissa 1970-luvun lopulla.
Yhtye nousi listoille jo esikoisalbumillaan "A Flock of Seagulls" vuonna 1982. Seuraavat studiojulkaisut olivat "Listen" (1983, #16 US) ja "The Story of a Young Heart" (1984, #66 US). Yhtyeen suosio alkoi huveta, eikä "Dream Come True" (1986) enää saanut listasijoituksia.
A Flock of Seagulls on vielä myöhemmin tehnyt esiintymisiä ja julkaissut muun muassa albumin "The Light at the End of the World" (1995).
Suomen Esperantoliitto
Suomen Esperantoliitto ry () on 28. huhtikuuta 1907 perustettu suomalaisten esperanton harrastajien keskusjärjestö. Liiton ruotsinkielisenä nimenä käytetään Esperantoförbundet i Finland, joka oli vielä 1960-luvulla merkitty myös liiton sääntöihin.
Suomen Esperantoliiton tarkoituksena on levittää kansainvälistä kieltä esperantoa ja edistää sen käyttöä, toimia kielellisen tasa-arvon puolesta, kansainvälisen viestinnän kieliongelmien ratkaisemiseksi ja edistää kanssakäymistä kansojen välillä sekä lisätä ymmärtämystä ja kunnioitusta muita kulttuureja ja kansoja kohtaan.
Esperantoliitolla on 8 paikallista jäsenjärjestöä. Lisäksi siihen kuuluvat Suomen nuorten esperantoliitto, Suomen opettajien esperantoyhdistys ELFI ja näkövammaisten esperanto-yhdistys Steleto. Liiton toimistoa Helsingin Hakaniemessä ylläpidetään vapaaehtoisvoimin. Jäsenmäärä on noin 400.
Esperanto-Asocio de Finnlandon ensimmäinen puheenjohtaja oli Hjalmar Johannes Runeberg eli Nino Runeberg.
Suomen Esperantoliitto järjesti vuonna 2007 monia 100-vuotisjuhlatapahtumia, kuten juhlapäivän Helsingissä, kansainvälisen Festivalo Arta Lumo -tapahtuman Kuopion musiikkikeskuksessa sekä juhlasymposiumin "Suomi, esperanto ja käytännön monikielisyys" Vaasassa. Juhlavuoden suojelijana toimi tasavallan presidentti Tarja Halonen.
Tuomas Heikkilä
Tuomas Mikael Heikkilä (s. 26. tammikuuta 1972 Helsinki) on suomalainen historiantutkija, Helsingin yliopiston yleisen historian dosentti ja kirkkohistorian laitoksen yliopistonlehtori.
Heikkilä valmistui filosofian maisteriksi 1996 ja filosofian lisensiaatiksi 1997. Hänen jatko-opintoihinsa kuului myös lukuvuosi Vatikaanissa Biblioteca Apostolica Vaticanassa 1996-1997. Filosofian tohtorin arvon hän saavutti 2002. Vuonna 2003 Heikkilä oli filosofisen tiedekunnan promootion "doctor primus". Hän on hoitanut erilaisia virkoja Helsingin yliopiston historian laitoksella vuodesta 1998 lähtien (Euroopan historian assistentti 1998-1999, 2002, yleisen historian yliassistentti 1999-2003, yleisen historian yliopistonlehtori 2003, 2005, yleisen historian professori 2004). Heikkilä on myös toiminut Suomen Rooman-instituutin säätiön asiamiehenä. Vuosina 2013–2017 hän toimi instituutin johtajana.
Heikkilän tutkimustyössä on korostunut keskiajan historia, tärkeimpinä teemoina pyhimykset (viimeksi Suomen pyhä Henrik), pyhimyskultit ja kanonisaatio, keskiaikaiset käsikirjoitukset, kodikologia ja paleografia, Saksan ja Italian sydänkeskiaika sekä paaviuden historia.
Historian laitoksen lisäksi Heikkilä on opettanut Helsingin yliopiston avoimessa yliopistossa. Hän on ollut myös mukana useissa keskiaikaisten lähteiden editioprojekteissa (esimerkiksi Kansallisarkiston "Diplomatarium Fennicum" -tietokanta).
Lapinalppiruusu
Lapinalppiruusu ("Rhododendron lapponicum") on matala varpumainen alppiruusulaji. Se on ainoa Suomessa luontainen kasvi, jota on perinteisesti pidetty alppiruusuna. Tosin uuden luokittelun mukaan aiemmin eri sukuun kuulunut suopursukin on alppiruusu. Lapinalppiruusu on rauhoitettu Suomessa.
Lapinalppiruusu on matala, varpumainen kasvi. Se on jäykkä- ja sirottavahaarainen ja kasvaa vain 5–15 cm korkeaksi. Talvehtivat lehdet ovat vastapuikeita ja alta ruskeasuomuisia. Sinipunaisia, suppilomaisia kukkia on haarojen kärjissä korkeitaan kolme yhdessä haarassa. Kukinta kestää vain lyhyen aikaa kesä-heinäkuussa.
Lapinalppiruusun levinneisyysalue on arktis-alpiininen ja katkonaisesti sirkumpolaarinen. Lajin levinneisyysalue on Skandinavian Kölivuoristo, Grönlanti, Koillis-Siperia ja Venäjän Kaukoitä sekä Pohjois-Amerikan pohjoisosat. Suomessa lapinalppiruusua on tavattu vain Käsivarren Lapista Enontekiön luoteisosasta noin kymmenestä paikasta sekä muutamasta paikasta Utsjoelta. Utsjoen esiintymä löydettiin vasta 1948, eikä sen nykytilasta ole tietoa.
Lapinalppiruusu kasvaa Suomessa vain tunturiseuduilla ala- ja keskipaljakalla korkeimmillaan 950 metrissä. Kasvupaikat ovat useimmiten valoisia lapinvuokkokankaita tai kalliohyllyjä. Lapinalppiruusu on kalkinvaatija.
Hiihdon Suomen-mestaruuskilpailut 2007
Hiihtolajien Suomen mestaruuksista kaudella 2006-2007 kilpailtiin usealla paikkakunnalla useana eri ajankohtana.
Maastohiihdossa kilpailupaikkoina toimivat Keuruu, Valkeakoski ja Pyhäjärvi.
Mäkihypyssä ja yhdistetyssä kilpailtiin Vuokatissa ja Lahdessa sekä
kesä-Suomen-mestaruuksista Kuopiossa.
Päivämäärä: 13.1.2007
Päivämäärä: 13.1.2007
Päivämäärä: 14.1.2007
Päivämäärä: 14.1.2007
Päivämäärä: 20.1.2007
Päivämäärä: 20.1.2007
Päivämäärä: 21.1.2007
Virpi Kuitunen, Riitta-Liisa Roponen ja Aino-Kaisa Saarinen kilpailivat samaan aikaan maailmancupissa Venäjällä.
Päivämäärä: 21.1.2007
Päivämäärä: 29.3.2007
Kilpailu siirrettiin huonojen sääolojen vuoksi Keuruulta 12.1.2007
Päivämäärä: 29.3.2007
Kilpailu siirrettiin huonojen sääolojen vuoksi Keuruulta 12.1.2007
Päivämäärä: 31.3.2007
Matka oli alimittainen.
Päivämäärä: 31.3.2007
Päivämäärä: 1.4.2007
Päivämäärä: 1.4.2007
Päivämäärä: 16.9.2006
Kilpailussa hypättiin vain yksi kierros.
Päivämäärä: 17.9.2006
Päivämäärä: 17.11.2006
Janne Ahonen kaatui ensimmäisen 100-metrisen hyppynsä.
Päivämäärä: 14.2.2007
Päivämäärä: 16.9.2006
Päivämäärä: 17.11.2006 mäkiosuus, 18.11.2006 hiihto-osuus
Hannu Manninen toipui flunssasta eikä kilpaillut.
Päivämäärä: 14.2.2007
3e
3e on irlantilainen kaapeli- ja satelliittitelevisioyhtiö. Kanavan lähetykset on aloitettu 30. maaliskuuta 2006, jolloin irlantilainen Michael Murphy perusti sen alkuperäisellä nimellä Channel 6, ja se esittää pääasiassa englanninkielisiä ohjelmia. Kanava ajautui taloudellisiin tappioihin ja vuonna 2008 kilpailevan TV3-kanavan johtaja David McRedmond ilmoitti ostavansa Channel 6:n 10 miljoonalla eurolla sekä lisäävänsä kanavan aikaisempaan amerikkalaispainotteiseen ohjelmavalikoimaan myös irlantilaisia uutissähkeitä ja urheilua. Tammikuussa 2009 kanavan nimi muuttui Channel 6:sta 3e:ksi. Vuosina 2016–17 kanava ylläpiti lapsille tarkoitettua 3Kids-osiota, joka lähetti muun muassa Barney ja ystäviä sekä teletappeja ja joka myöhemmin siirrettiin be3-kanavalle.
Kesäkuussa 2018 Virgin Media Ireland ilmoitti uudelleen nimeävänsä hankkimansa TV3:n ja sen sisarkanavat 3e sekä be3 muotoon Virgin Media One, Virgin Media Two ja Virgin Media Three.
Repo Man
Repo Man on käsikirjoittaja-ohjaaja Alex Coxin esikoiselokuva vuodelta 1984. Teosta on luonnehdittu sekoitukseksi punkia, scifiä ja turhautuneen sukupolven kuvausta, ja se edustaa "indie"-kerrontaa.
"Repo man" ("reposession man") tarkoittaa takavarikoijaa, joka käy noutamassa tavaraa. Elokuvan päähenkilöt käyvät hakemassa pois autoja, joiden osamaksuja ei ole hoidettu. Emilio Estevezin esittämän päähenkilön työkaveri toteaa, ettei takavarikointi milloinkaan ole tylsää.
Punkhenkisenä pidetyn Coxin seikkailuelokuvakokeilu sisältää tieteistarinaa ja yhteiskunnallista tarinaa. Viittauksia Latinalaiseen Amerikkaan on paljon, mutta elokuvassa mennään vielä kauemmaksi eli ajan tuolle puolen.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Repo Manin" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Stabijhoun
Stabijhoun (aiemmin stabyhoun) on harvinainen, Alankomaista kotoisin oleva koirarotu. Se kuuluu FCI:n roturyhmään 7 eli kanakoiriin. Rodun alkuperäinen käyttötarkoitus on seisova lintukoira, mutta nykyään stabijhoun toimii lähes yksinomaan seura- ja harrastuskoirana.
Stabijhoun on ruumiinrakenteeltaan vankka, korkeuttaan pidempi koira. Ihannesäkäkorkeus on uroksilla 53 cm ja nartuilla 50 cm. Karva on pitkää ja suoraa, korkeintaan hieman aaltoilevaa. Karva ei koskaan saisi olla kiharaa erotukseksi muuten samantyyppisestä rodusta wetterhounista. Päässä karva on lyhyempää. Sallittuja pohjavärejä on kolme: musta, oranssi ja ruskea valkoisin merkein. Valkoisessa värissä voi myös olla pisteitä tai pieniä pilkkuja, mutta kolmivärisyys ei ole sallittua.
Koiran korvat ovat päänmyötäisesti riippuvat, melko pitkät ja alas kiinnittyneet. Ne ovat yläosastaan hapsuttuneet, mutta hapsut lyhenevät korvan kärkeä kohti eivätkä ulotu kärjen yli. Häntä on pitkä ja riippuva. Pohjaväriltään mustilla koirilla kirsu on musta, ruskeilla koirilla ruskea. Silmät ovat aina ruskeat, mustilla koirilla tummanruskeat. Stabijhounin purenta on leikkaava.
Rotu on luonteeltaan ystävällinen, rauhallinen ja kärsivällinen. Stabijhoun on myös älykäs ja miellyttämisenhaluinen, joten kouluttaminen on helppoa. Se kiintyy omistajaansa ja on tarvittaessa hyvä vahtikoira. Stabijhoun ei koskaan saisi olla aggressiivinen eikä näykkivä.
Stabijhoun on aktiivinen koira, joka on kuitenkin sisätiloissa rauhallinen kunhan saa päivittäin riittävästi tekemistä. Se sopii monenlaiseen harrastustoimintaan. Turkki on helppohoitoinen ja pysyy hyvin puhtaana.
Rotu polveutuu 1500-luvulla Ranskasta Alankomaihin tuoduista pitkäkarvaisista seisojista. Alankomaissa sitä alettiin kasvattaa Länsi-Friisinmaalla maan pohjoisosissa. Ensimmäiset kirjalliset maininnat rodusta ovat 1800-luvulta. Viralliseksi roduksi se hyväksyttiin kotimaassaan vuonna 1942. Nykyään Alankomaissa on noin 4 000 stabijhounia, mutta muualla maailmassa rotu on harvinainen.
Stabijhounin ensisijainen käyttötarkoitus oli pienriistan ja lintujen metsästys, mutta sitä käytettiin myös monenlaisissa muissa tehtävissä. Stabijhoun oli usein maatilan ainoa koira, joten sen toimenkuva oli laaja vahtikoirasta tuhoeläinten torjujaan. Metsästyskoirana stabijhoun on sekä seisoja että pehmeäsuinen noutaja. Sillä on hyvä hajuaisti, ja se osaa työskennellä myös vedessä.
Suurikokoisilla koirilla yleistä lonkkaniveldysplasiaa esiintyy stabijhouneillakin. Rotu kuuluu perinnöllisten vikojen vastustamisohjelmaan PEVISAan, ja Suomessa stabijhounkannasta on lonkkakuvattu vain pieni osa. Siksi sairauden yleisyyttä ei tarkkaan tunneta. Hollannissa jalostuksessa käytettävien koirien lonkka- ja kyynärnivelten kuntoon kiinnitetään enemmän huomiota. Rodussa on esiintynyt muutama epilepsia- ja kaihitapaus, samoin joitakin PRA-tapauksia eli verkkokalvon surkastumaa. Rodun terveystilanne on kokonaisuudessaan kuitenkin hyvä.