Robert Lucas
Robert Emerson Lucas Jr. (s. 15. syyskuuta 1937, Yakima, Washington) on yhdysvaltalainen ekonomisti, joka on toiminut pitkään Chicagon yliopiston professorina. Lucas tunnetaan parhaiten rationaalisten odotusten hypoteesista, Lucasin kritiikistä ja rahan neutraalisuuden tutkimuksestaan, ja hänen vaikutustaan taloustieteen tutkimukseen 1970-luvulta eteenpäin pidetään huomattavana. Lucas sai Nobelin taloustieteen palkinnon vuonna 1995.
Lucas syntyi Yakimassa, Washingtonin osavaltiossa Robert ja Jane Lucasin esikoiseksi. Vanhemmat olivat muuttaneet Yakimaan Seattlesta avatakseen pienen ravintolan, mutta taloudellisen tilanteen huonontuminen pakotti perheen palaamaan Seattleen toisen maailmansodan aikana. Vaikka Lucas tultiin tuntemaan vanhemmalla iällään keynesiläisen talouspolitiikan kriitikkona, hänen vanhempansa itse olivat innokkaita Franklin D. Rooseveltin New Deal -politiikan kannattajia.
Valmistuttuaan Roosevelt High Schoolista 1955, Lucas koki alustavasti haluavansa opiskella yliopistossa insinööritieteitä oltuaan koulussa hyvä matematiikassa ja luonnontieteissä. Saatuaan kuitenkin stipendin Chicagon yliopistoon, hän joutui luopumaan insinöörihaaveista, koska yliopistossa ei ollut alan koulutusta. Luettuaan ensin muutamia matematiikan kursseja, Lucas päätyi lopulta opiskelemaan historiaa pääaineenaan Chicagossa ja suoritti lopulta kyseiseltä alalta alemman korkeakoulututkinnon (Bachelor of Arts). Lucas sai stipendin tohtoriopintoihin Berkeleyhyn, Kalifornian yliopistoon, mutta vaihtoi kesken opintojen taloustieteeseen, joita opiskellakseen hän palasi takaisin Chicagoon. Lucas omaksui nopeasti vankan pohjan taloustieteen perusteiden tuntemuksessa suorittamalla paitsi alan kursseja kuin myös lukemalla yksityiskohtaisen tarkasti Paul Samuelsonin magnum opusta "Foundation of Economic Analysis". Hän väitteli lopulta tohtoriksi taloustieteestä Chicagossa 1964 aiheenaan työn ja pääoman substituutiojousto Yhdysvaltain teollisuudessa.
Akateemisen uransa alkuvaiheessa Lucas oli apulaisprofessorina ja professorina Carnegie Mellon -yliopistossa 1963-1974, josta hän siirtyi opettamaan Chicagoon 1974 ja on pitänyt oppituolia hallussaan vuodesta 1980 lähtien. Hän toimi myös American Economic Associationin vuosittaisena puheenjohtajana 2002.
Lucasin merkittävimpänä saavutuksena voidaan pitää makrotaloustieteen painopisteen siirtämistä entistä enemmän teoreettisen tutkimuksen suuntaan. Hänen mielestään tutkimuksen tehtävänä oli luoda abstrakteja matemaattisia malleja, joilla pystyttäisiin simuloimaan mahdollisimman tarkasti erilaisten politiikanmuutosten vaikutuksia joutumatta turvautumaan potentiaalisesti mielivaltaisen kalliisiin tosielämän kokeiluihin - mallien paremmuutta vertaillaan keskenään siis sillä perusteella, kuinka monella eri osa-alueella ne onnistuvat "matkimaan" todellisuutta. Mallien dynamiikka perustuu taloudenpitäjien huolellisesti määriteltyihin optimointiongelmiin, joiden ratkaisuna on hintamekanismin kautta tapahtuva markkinatasapaino; esimerkki suhdannevaihtelut ovat Lucasin näkökulmasta luonnollisia lopputuloksia, kun taloudenpitäjät reagoivat ulkoisiin shokkeihin, eivätkä niinkään taloudessa jäykän hintamekanismin aiheuttamia epätasapainoja kuten aiempi keynesiläinen paradigma oli tulkinnut asian. Luultavasti merkittävin yksittäinen perintö, jonka Lucas on jättänyt nykyiseen makrotaloustieteen tutkimukseen, on rationaalisten odotusten teorian vakiinnuttaminen osaksi tutkimuksen valtavirtaa; hypoteesin mukaan taloudenpitäjien ennustukset eivät keskimäärin poikkea todellisista lopputuloksista.