hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Breath of Life
Breath of Life on rockyhtye Magnumin vuonna 2002 julkaistu kahdestoista studioalbumi. Se oli yhtyeen ensimmäinen studiolevy kahdeksan vuoden tauon jälkeen. Yhtyeessä ei ollut albumin nauhoitusten aikaan lainkaan rumpalia, joten kappaleiden taustalla on käytetty rumpukonetta.
Kaikki kappaleet on säveltänyt ja sanoittanut Tony Clarkin, ellei toisin mainita.Rajoitetun painoksen bonusraidat:
I Am -liike
I Am -liike () on teosofiasta vaikutteita saanut uususkonnollinen liike, jonka perustivat 1930-luvulla Guy ja Edna Ballard.
Kertomansa mukaan Guy Ballard oli vaeltamassa Mount Shastalla vuonna 1930, kun hän tapasi miehen, joka esittäytyi kreivi Saint-Germainiksi ja tarjosi elävöittävää juomaa. Kreivi Saint-Germain oli elänyt maan päällä useana ruumiillistumana ennen ylösnousemustaan. Hän kertoi, että ylösnousseet mestarit (joiden joukossa olivat Jeesus ja kreivi Saint-Germain itse) halusivat lähettää viestejä länsimaiselle yhteiskunnalle Ballardin ja tämän perheen kautta. Näiden viestien levittämiseksi perustettiin I Am -liike. Ballard julkaisi kirjoja nimellä Godfre Ray King.
1930-luvun loppuun mennessä Ballardien taloudellinen menestys herätti kritiikkiä. Gerald Bryan syytti kirjassaan Ballardeja siitä, että heidän perustamansa lahko oli tosiasiassa kultti, jonka opit oli plagioitu muualta ja että tarkoitus oli vain kerätä ”rakkauslahjoina” varoja kalliin elämäntyylin ylläpitämiseen ja että Ballardien väitteet siitä, että he olisivat estäneet suursodan Euroopassa ja sen sytyttyä suojanneet Yhdysvaltoja hyökkäykseltä, olivat keksittyjä.
Lahkon uskottavuutta heikensi myös Guy Ballardin kuolema. Seuraajat olivat olleet siinä käsityksessä, että Ballardin olisi tullut nousta taivaaseen elossa olevana eikä vasta kuoltuaan.  Edna Ballard kuitenkin väitti saaneensa ilmoituksen, että ylösnousemus saattoi toteutua myös kuoleman jälkeen. Lisäksi hän ilmoitti kanavoivansa viestejä.
Vuonna 1942 Edna ja Donald Ballardia syytettiin petoksista. Kanteen mukana Ballardit olisivat huijanneet ihmisiltä kolme miljoonaa dollaria esittämällä väitteitä yliluonnollisista kyvyistä, joihin eivät itsekään uskoneet. Väitteisiin sisältyi paitsi se, että Ballardit olivat valittuja jumalallisiksi sanansaattajiksi, myös se, että he olivat parantaneet satoja sairaita. Alioikeudessa valamiesten tuli arvioida vain sitä, uskoivatko Ballardit todella itse väitteisiinsä, ei sitä, olivatko väitteet totta. Eri oikeusasteissa keskusteltiin, oliko rajoitus oikein. Korkeimman oikeuden tulkinta oli, että uskonnollisten vakaumusten paikkansapitävyyttä ei tarvinnut arvioida mutta että väitteiden esittäjien rehellisyyttä kyllä. Lopulta langettava päätös kumottiin sillä perusteella, että valamiehiksi ei ollut päässyt lainkaan naisia.
Poika Donald erosi liikkeestä 1957, joten Ednan kuoltua 1971 liikkeellä ei ollut enää profeettaa. Se jatkaa johtokunnan ohjaamana Ballardien aikoinaan välittämien viestien levittämistä. Liikkeeseen kuuluu noin kolmesataa paikallista ryhmää eri puolilla maailmaa.
I am -liikkeen kolme mystistä totuutta ovat
Kumpulan kartano
Kumpulan kartano (), vanhemmalta nimeltään Kumtähden kartano, on Helsingin Kumpulan kaupunginosassa sijaitseva historiallinen kartano. Sen alueella sijaitsevat Kumpulan kaupunginosan vanhimmat rakennukset. Ne ovat kaikki peräisin 1800-luvulta, paitsi maakellarit 1700-luvulta. Kartanon vuonna 1841 valmistuneessa päärakennuksessa säilytetään nykyisin Luonnontieteellisen keskusmuseon geologisia kokoelmia. Kartanon puisto on muokattu kasvitieteelliseksi puutarhaksi, joka on kesäisin avoinna yleisölle. Kartanon geologisiin kokoelmiin voi tutustua kesäkaudella erityisinä yleisöpäivinä.
Ensimmäiset merkinnät kartanosta ovat 1460-luvulta. Säteritila siitä tuli vuonna 1481 ja rälssitila vuonna 1498. Muutaman kilometrin päähän kartanosta perustettiin Helsingin kaupunki vuonna 1550.
Kasvitieteilijä ja tutkimusmatkailija Peter Forsskål vietti varhaislapsuuttaan Kumpulassa. Hänen isänsä Helsingin kirkkoherra Johan Forsskåhl sai kartanon haltuunsa panttina linnoitusupseeri, eversti Johan Conrad Cedersparrelta toukokuussa 1732 . Perheen nuorin poika Peter oli silloin muutaman kuukauden ikäinen. Kumpulan kartano oli osa hänen kasvuympäristöään kunnes Johan Forsskåhl perheineen siirtyi Ruotsin puolelle vuonna 1740 ja panttioikeus kartanoon myytiin luutnantti Erik Armfeltille.
Kartanon omistajan, valtioneuvos ja vapaaherra Johan Gabriel von Bonsdorffin poika Hjalmar Gabriel Erik von Bonsdorff eli 'Kumpulan Paroni' (k. 1905) myi kartanon vuonna 1883 sen viimeiselle yksityiselle omaistajalle Herman Standertskjöld-Nordenstamille. Hän vuokrasi osan kartanon maista asunto­tonteiksi, joista muodostuivat Hermannin ja Toukolan kaupunginosat sekä osa Vallilaa. Vuonna 1893 hän myi kartanon Helsingin kaupungille, ja vuonna 1906 sen alueet sekä Gumtähden kylässä ollut Wikbergin allodi­säteri liitettiin Helsinkiin.
Vuosina 1905–1960 kartanoa vuokrasi lääkintöhallitus ja rakennukset toimivat sukupuolitautien sairaalana. Myöhemmin rakennukset olivat kaupungin vuokra-asuntoina lukuun ottamatta sairaalan entistä konttoria, joka toimi kansakouluna. Kansakoulu lopetti peruskoulu-uudistuksen myötä vuonna 1977, jolloin kaupunki myi kartanoalueen valtiolle. Kaksi vuotta myöhemmin rakennukset vuokrattiin yliopiston käyttöön tarkoituksena perustaa kasvitieteellinen puutarha ja kampusalue. Puutarhan rakentaminen aloitettiin vuonna 1987, mutta se muutettiin yleisölle avoimeksi vasta 2009. Matemaattis-luonnontieteellisen tiedekunnan kanslia toimi päärakennuksessa vuosina 1996-2014.
Georg Christoph Wagenseil
Georg Christoph Wagenseil (29. tammikuuta 1715 – 1. maaliskuuta 1777) oli itävaltalainen säveltäjä.
Wagenseil syntyi Wienissä vuonna 1715. Hänestä tuli Wienin hovin kapellimestarin, Johann Joseph Fuxin suosikkioppilas. Wagenseil teki omia sävellyksiään hoville vuodesta 1739 kuolemaansa asti. Hän toimi myös cembalistina ja urkurina. Hänen oppilaitaan oli mm. Johann Baptist Schenk (joka toimi myöhemmin Ludwig van Beethovenin opettajana). Wagenseil matkusteli hyvin vähän, ja kuoli Wienissä vietettyään siellä suurimman osan elämästään.
Vaikka onkin suurelta osin unohdettua tänään, Wagenseil oli kuuluisa musiikin merkkihenkilö
aikakaudellaan – sekä Joseph Haydn että Wolfgang Amadeus Mozart ovat tunnettuja hänen musiikkinsa esittämisestä. Hän laati lukuisia oopperoita, kuoroteoksia, sinfonioita, konserttoja, kamarimusiikkia ja kappaleita kosketinsoittimelle.
Hänen ensimmäiset teokset olivat barokkia. Myöhemmin hänen musiikkinsa siirtyi galanttiin tyyliin.
Aavikkokenguru
Aavikkokenguru eli aavikkorottakenguru ("Caloprymnus campestris") on sukupuuttoon kuollut pussieläin, joka eli Australian keskiosissa maan kuivimmissa, kuumimmissa ja syrjäisissä osissa. Kenguru oli pienikokoinen, noin jäniksen kokoinen ja se oli äärimmäisen kestävä liikkumaan pitkiä matkoja nopeasti. Päivisin aavikkokenguru lepäsi huterasti tehdyissä pesissä ja tuli sieltä öisin ulos syömään. Kenguru oli niin sopeutunut kuiviin olosuhteisiin, että se arasteli jopa vetisiä mehikasveja. Eurooppalaiset löysivät lajin vuoden 1841 tienoilla jonka jälkeen sitä ei tavattu 90 vuoteen. Viimeinen havainto lajista tehtiin vuonna 1935.
Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut, että nimitys ”aavikkorottakenguru” vahvistettaisiin tämän lajin ensisijaiseksi suomenkieliseksi nimeksi.
Viron sotahistoria
Viron sotahistoria on osa Viron historiaa. Sotien syynä ei yleensä ole ollut virolaisten oma sotaisuus, vaan maan sijainti etupiirien rajamailla, idän ja lännen välissä.
Viikingit hyökkäilivät virolaisten kimppuun matkallaan Venäjän takamaille. Venäläiset yrittivät vallata aluetta kolmetoista kertaa vuosina 1030-1192.
1200-luvulla ristiretkeläiset ja kiertelevät ryövärit hyökkäilivät pakanoita ja Baltian vauraita kaupunkeja vastaan, ja kalparitaristo suojeli Viron saksalaisia kaupunkeja.
Viroa hallinnut Saksalainen ritarikunta soti 1409 Puola-Liettuan kanssa.
Saksalaisten vallan heikentyessä Ruotsi ja Venäjä kävivät Virosta 25-vuotisen sodan 1570–1595, jonka päätteeksi Täyssinän rauhassa Venäjä tunnusti Ruotsin oikeuden Viron pohjoisosaan Käkisalmen lääniä vastaan. Pitkällisen sodan jälkeen Ruotsi sai Liivinmaan Puola-Liettualta vuonna 1629.
Viron vapaussota päättyi Tarton rauhaan 1920, missä Viro ja Neuvosto-Venäjä tunnustivat toisensa.
Viron kohtalo toisessa maailmansodassa päätettiin Molotov-Ribbentrop-sopimuksessa, missä Saksa ja Neuvostoliitto sopivat sen kuuluvan Neuvostoliiton etupiiriin. Ensin Neuvostoliitto vaati Virolta 28. syyskuuta 1939 yhteistoimintaa, miehitti sen jälkeen sotilastukikohdat, vaati hallituksen vaihtamista neuvostomyönteiseksi ja lopulta 17. heinäkuuta 1940 miehitti koko maan. Saksalaisten hyökkäyksen 1941 jälkeen Viro oli kolme vuotta saksalaisten miehittämä. Helmikuussa 1944 Neuvostoliitto iski takaisin Narvan rintamalla.
Uusi itsenäisyys 1991 saavutettiin ilman sotatoimia.
No-One but You
No-One but You/Tie Your Mother Down on brittiläisen rock-yhtye Queenin 5. tammikuuta 1998 julkaisema single.Euroopassa ja Japanissa julkaistussa singlessä "Tie Your Mother Down" -kappaleen sijalla on Mercuryn sävellys "Princes of the Universe" albumilta A Kind of Magic.Kyseessä on viimeinen John Deaconin levytys Queenin kanssa. Tämän jälkeen Deacon erosi yhtyeestä ja jäljelle jäi nykyinen kokoonpano Taylor-May.
Redrum
Redrum on suomalaisen arkkitehti- ja taiteilijaparin Casagrande & Rintalan arkkitehtoninen installaatio Anchoragen kaupungin keskustassa Alaskassa vuonna 2003. Teoksen on tilannut Alaska Design Forum. Työssä rautateitse kuljetettavista vanhoista öljytankeista on muotoiltu rakennus, jonka lattiana on kerros osterin kuoria. Teos on maalattu kirkkaan punaiseksi sisältä.
Teoksen nimi "Redrum" tulee sanasta "murder", joka on kirjoitettu takaperin kuten elokuvassa The Shining – Hohto. Työ käsittelee öljyn, sodan ja ympäristötuhojen välistä yhteyttä.
Juha Kouvalainen
Juha Kouvalainen (s. 10. heinäkuuta 1979 Iisalmessa) on kuopiolainen sarjakuvantekijä, kuvittaja, graafikko ja IT-alan yrittäjä. Kouvalainen tunnetaan sarjakuvantekijänä erityisesti Loikan vuoksi -verkkosarjakuvastaan sekä Kvaak.fi-sarjakuvaportaalista.
Yrittäjänä Juha Kouvalainen on toiminut vuodesta 2000. Hänen yrityksensä Nettihotelli Internet Oy tarjoaa webhotelli- ja verkko-osoiterekisteröintipalveluita. Kouvalainen kuvittaa myös satunnaisesti eri lehtien artikkeleita.
Forssan rautatieasema
Forssan rautatieasema (lyh. Fr, ratakm 22+400) oli Forssan kaupungin keskustassa sijainnut kapearaiteisen Jokioisten rautatien liikennepaikka ja eteläinen päätepiste. Liikennepaikka avattiin yleiselle liikenteelle vuonna 1898, ja se oli käytössä Jokioisten rautatien lakkauttamiseen eli vuoteen 1974 saakka, jonka jälkeen liikennepaikan kiskotus ja rakennukset purettiin.
Forssan liikennepaikka oli rautatien keskusliikennepaikka, ja siellä sijaitsi myös rautatieyhtiön konttori. Forssa oli myös yhdysliikenneasema, sillä Jokioisten rautatien ratalinjalta oli suora yhteys Forssan sähkörataan vuosina 1899–1973.
Forssan asemarakennus oli rakennettu Valtionrautateiden viidennen luokan asemarakennuksen piirustuksia soveltaen, ja myöhemmin Forssan asemarakennuksen piirustuksia käytettiin rakennettaessa asemarakennukset Haminan yksityisrautatielle Metsäkylään ja Liikkalaan.
Rakennusta laajennettiin ensimmäisen kerran jo muutaman vuoden kuluttua sen valmistumisesta. Rakennukseen tehtiin myös huomattavia muutos- ja uusimiskorjauksia vuonna 1933, jolloin rakennuksen pohjapinta-ala kasvoi 264 neliömetriin.
Asemarakennus purettiin vuonna 1976.
Tavarasuoja rakennettiin alun perin yhtä aikaa asemarakennuksen kanssa, ja sitä laajennettiin vuonna 1923. Rakennuksen edessä oli alun perin puinen lastauslaituri, joka korvattiin suurelta osin betonisella laiturirakennelmalla vuonna 1944. Tavarasuoja purettiin vuonna 1982.
Liikennepaikalle rakennettiin alun perin kaksipilttuinen veturitalli, mutta se laajennettiin kolmipilttuiseksi jo vuonna 1899. Tallia laajennettiin lisää vuonna 1923, ja vuonna 1924 tallin yhteyteen muurattiin tiilirakenteinen vaununkorjaushalli. Veturitalliin saatiin myös pyöräsorvi 1960-luvulla toimintansa lopettaneelta Loviisa–Vesijärven rautatieltä. Pyöräsorvi on nykyisin Jokioisten Museorautatien kokoelmissa Minkiön asemalla. Tallirakennus purettiin vuonna 1982.
Vuodesta 1898 alkaen Forssan ratapiha käsitti pääraiteen ja kaksi sivuraidetta. Lännestä tuleva pääraide jatkui aseman ohitse itään ja kääntyi ratapihan itäpäässä kohti etelää ja Forssan tehtaille. Kuormausraiteiston laajennus valmistui vuonna 1931, ja vuonna 1935 ratapihan sivulle rakennettiin kenttärataa 250 metrin verran eri varastojen ja kuormauspaikan välisen liikenteen helpottamiseksi. Vuonna 1936 Osuusliike Tammi rakennutti oman raiteen ratapihalta varastolleen. Viimeisen laajennuksen toteuttivat vuonna 1969 rautatieharrastajat, kun ratapihalta rakennettiin pistoraide tallille, jossa säilytettiin Hyvinkään–Karkkilan rautatien veturia numero 5.
Kaikki liikennepaikan raiteet purettiin vuonna 1974 ja viimeisetkin rakennukset 1980-luvulla. Nykyisin Forssan veturitallin paikalla sijaitsee viihdeuimala Vesihelmi, ja asemarakennus on sijainnut 1970-luvun lopulla rakennetun virastotalon, silloisen poliisiaseman, pääsisäänkäynnin paikalla.
Maksimilian II
Maksimilian II (1. elokuuta 1527 Wien – 12. lokakuuta 1576 Regensburg) oli Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari vuosina 1564–1576. Hän oli myös Böömin kuningas vuodesta 1562 ja Unkarin kuningas vuodesta 1564.
Maksimilian harjoitti liberaalia politiikkaa uskonnon suhteen, joten hänen valtakautensa oli rauhallinen jakso katolisten ja protestanttien välisissä kiistoissa. Hän oli humanisti ja taiteiden suojelija, mutta epäonnistui useimmissa ulkopoliittisissa pyrkimyksissään.
Maksimilianin vanhemmat olivat keisari Ferdinand I ja Böömin Anna. Hänen setänsä oli keisari Kaarle V, jonka pojan, Filip II:n olisi normaalisti pitänyt periä isänsä asema keisarina. Kuitenkin vuoden 1553 sopimuksen mukaan Maksimilian korvasi Filipin keisarillisen kruunun perijänä.
Ferdinandin asema Unkarin kuninkaana oli kiistanalainen, sillä ottomaanien tukema Transilvanian ruhtinas János Zsigmond oli kruunattu Unkarin kuninkaaksi jo vauvana. Vuonna 1565 solmitussa rauhassa János Zsigmond kuitenkin suostui tunnustamaan Maksimilian II:n Unkarin kuninkaaksi ja Transilvanian aseman Unkarin alusmaana.
Vuonna 1548 Maksimilian nai Kaarle V:n tyttären, serkkunsa Marian (1528–1603). Heille syntyi yhteensä kuusitoista lasta, joista vain seitsemän eli aikuisikäiseksi.
Aavikkojäniskenguru
Aavikkojäniskenguru ("Lagorchestes asomatus") on sukupuuttoon kuollut kengurulaji, joka eli ilmeisesti Australian keskiosissa. Lajista tiedetään erittäin vähän.
Aavikkojäniskengurusta on löydetty vain yksi ruumis vuonna 1932 Australian Pohjoisterritoriosta Mt Mackayn ja Mackay-järven välistä. Ruumiista säilöttiin ainoastaan sen kallo, ja tämä on ainoa todistus lajin olemassaolosta ja sen sukupuuttoon kuolemisesta. Tosin paikallisten kertomusten mukaan laji saattoi olla elossa vielä 1960-luvun alussa. Sukupuuton syinä pidetään ensisijaisesti vieraslajeja, kuten kissoja ja kettuja, mutta mahdollisesti myös tulipaloilla oli vaikutusta.
Doraemon
Doraemon () on Fujiko F. Fujion luoma manga, josta tehtiin sittemmin myös animesarja. Sarjakuvan päähenkilö on Doraemon, robottikissa, joka matkaa tulevaisuudesta auttamaan koulupoika Nobita Nobia. Sarjakuva alkoi ilmestyä vuonna 1969, ja sitä tehtiin yhteensä 1 344 tarinan verran. Doraemon on Japanissa erittäin suosittu ja tunnettu hahmo. Animesarjaa on esitetty useissa maissa ympäri maailman, ja se on tehnyt Doraemonista myös kansainvälisen ilmiön. Doraemonista on tehty lisäksi useita pitkiä elokuvia.
Doraemon on robottikissa, joka on valmistettu Matsushiban robottitehtaalla 3. syyskuuta 2112. Se on väriltään sinivalkoinen, kuitenkin se oli alun perin keltavalkoinen. Doraemon pelkää hiiriä, sillä robottihiiri on purrut siltä korvat 2100-luvulla. Doraemonilla on taipumus joutua paniikkiin hätätilanteissa. Doraemon painaa 129,3 kiloa ja on 129,3 cm pitkä. Säikähtäessään Doraemon voi pinkaista juoksuun 129,3 kilometrin tuntinopeudella ja loikata 129,3 metriä.
Nobita Nobi (野比のび太) on neljäsluokkalainen, joka asuu Tokiossa ja on perheensä ainut lapsi. Nobita käyttää yleensä silmälaseja, poolopaitaa ja sortseja. Nobitalla on paljon vikoja. Hän on laiska, hidasälyinen, epäonninen ja kehno urheilussa. Tarinat saavatkin yleensä käyttövoimansa Nobitan kommelluksista. Nobitalla on kuitenkin vahva oikeudentaju, eikä hän epäröi auttaa muita, jos nämä joutuvat pulaan.
Shizuka Minamoto (源静香) on nokkela ja ystävällinen tyttö, johon Nobita on ihastunut ja jonka kanssa hän myöhemmin menee naimisiin. Shizuka rakastaa kylpemistä, bataatteja ja viulunsoittoa, joskin hän soittaa viulua huonosti.
Takeshi Gōda, (剛田武) lempinimeltään Gian, on suuri, voimakas ja äkkipikainen. Hänellä on yleensä yllään oranssi paita. Gian on huono kokki, ja hänellä on kamala lauluääni, mutta siitä huolimatta hän uskoo olevansa hyvä laulaja ja pakottaa muut kuuntelemaan laulamistaan. Osa tarinoista perustuu siihen, että Nobita ystävineen yrittää vältellä Gianin laulukonsertteja.
Suneo Honekawa (骨川スネ夫) on kerskuri, joka esittelee mielellään Nobitalle varakkuuttaan. Suneo ja Gian kiusaavat usein Nobitaa. Suneo on hyvä luonnontieteissä, ja hänellä on myös taiteellisia lahjoja.
Elephant (albumi)
Elephant on yhdysvaltalaisen rock-yhtyeen The White Stripes neljäs studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2003.
Albumi debytoi sijalla #1 Britanniassa ja sijalla the #6 Yhdysvalloissa. Albumi voitti Grammyn kategoriassa: "Best Alternative Album and Best Rock Song" (kappaleesta "Seven Nation Army"). Albumin muut kuuluisat kappaleet ovat "The Hardest Button to Button" ja cover Burt Bacharachin ja Hal Davidin kappaleesta "I Just Don't Know What to Do with Myself". Levy sijoittui myös sijalle 39. Channel 4:n listalla "100 greatest albums".
Kaikki kappaleet kirjoittanut Jack White, ellei toisin mainittu.
Emurata
Emurata on itäafrikkalaisen maasai-heimon rituaali, jossa pojat ympärileikataan ja tytöt silvotaan. Vanhat miehet leikkaavat nuoren pojan, joka ei saa itkeä tai tuottaa ääntä seremonian aikana, kun taas vanhemmat naiset toteuttavat nuorten tyttöjen silpomisen, minkä aikana itkeminen on sallittua.
Kenian hallitus on epäonnistunut yrityksissä kitkeä tätä perinnettä, koska sen suurimmat puolustajat ovat maasainaisia. Tyttöjen ympärileikkaus on kiellettyä sekä Tansaniassa että Keniassa. Nuorten tyttöjen silpomisperinnettä ylläpitää myös vanha maasaimiesten ajatus siitä, että tyttö, jota ei ole silvottu, ei ole naimisiinmenokelpoinen.
Ympärileikkauksen myötä pojat saavuttavat miehen aseman yhteisössä. Varsinainen rituaali on rankka, sillä se suoritetaan tylsällä puukolla, se kestää yhteensä monta päivää, ja koko ajan muut heimon jäsenet pilkkaavat ja lyövät poikia. Tarkoituksena on vahvistaa pojat kestämään mitä vain.
Get Behind Me Satan
Get Behind Me Satan on Yhdysvaltalaisen rock-yhtyeen The White Stripes viides studioalbumi, joka julkaistiin vuoden kesäkuussa 2005. Jack White äänitti albumin omilla Third Man studioillaan Detroitissa, Michiganissa, ja miksasi sen Ardent studioilla Memphisissä, Tennesseessä.
Albumi debytoi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan toisella sijalla. Suomessa se ylsi Suomen virallisen listan sijalle 13, ja pysyi listalla yhteensä kahdeksan viikkoa.
"Rolling Stone" -lehti rankkasi sen kolmenneksi listalla "Top 50 Records of 2005" , ja se voitti vuonna 2006 Grammyn kategoriassa "Best Alternative Music Album". Albumi pääsi myös "Robert Dimeryn" listalle "1001 Albums You Must Hear Before You Die" vuonna 2006.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Jack White.
Kiinanriisihaikara
Kiinanriisihaikara ("Ardeola bacchus") on pieni haikaralaji, josta tunnetaan tarhakarkuriksi tulkittu havainto Suomesta: 17.-19.7.2007 Rautavaaralla. Laji on läheistä sukua rääkkähaikaralle. Lajin kuvaili ja nimesi Charles Lucien Bonaparte 1855.
Linnun pituus on noin 47 cm ja siipien kärkiväli 75-90 cm. Juhlapukuinen kiinanriisihaikara eroaa lähilajeistaan voimakkaan punaruskean pään kaulan ja rinnan perusteella. Lisääntymisajan ulkopuolella laji muistuttaa jonkin verran harmaahaikaraa, mutta on selkeästi pienempi ja ruskehtavampi.
Pesii laajalla alueella Kiinassa ja Kaakkois-Aasiassa. Maailman populaation suuruus on huonosti tunnettu, ollen haarukassa 25 000–1 miljoonaa yksilöä. Lajin kanta on elinvoimainen. Pohjoiset populaatiot muuttavat Malakan niemimaalle ja Borneoon. Laji oli tavattu ennen Suomen havaintoa Länsipalearktisella alueella kolme kertaa. Kaikkien havaintojen on tulkittu koskevan lintutarhoista karanneita yksilöitä, joten niitä ei olla hyväksytty havaintomaiden lajilistoihin.
Pesii erityyppisillä kosteikoilla ja lammilla, sekä makeassa että suolaisessa vedessä.
Laji pesii usein muiden haikaroiden muodostamissa yhdyskunnissa. Pesä on tavallisesti puussa, joskus myös korkeassa ruohokasvillisuudessa. Munamäärä on 3-6. Haudonta kestää noin 25 päivää, molemmat emot hautovat.
Kaloja, äyriäisiä, hyönteisiä ja sammakoita.
Avomarjapussi
Avomarjapussi on marjapussista kehitetty kahden pelaajan korttipeli. Avomarjapussissa osa korteista on avoimia, toisin kuin alkuperäisessä marjapussissa. Osa pelaajan omista korteista on myös piilossa, joten peliin syntyy lisää yllätyksellisyyttä ja taktikointi hieman vähenee. Säännöt ovat täysin samat kuin marjapussissa. Avomarjapussia on mahdollista pelata myös kolmella pelaajalla.
Marjapussin tapaan korttipakasta poistetaan kortit väliltä 2–5. Kahden hengen pelissä molemmille pelaajille jaetaan seitsemän korttia kuvapuoli alaspäin pöydälle ja näiden päälle kortit kuvapuoli ylöspäin. Pelaajille jaetaan myös neljä korttia käteen. Kolmella pelaajalla jako tapahtuu samalla tavalla, mutta pöytään tulee vain neljä samanlaista kahden kortin pinoa.
Peli etenee tikkipelinä tavallisen marjapussin säännöin. Tikkeihin saa lyödä kortteja kädestä tai omia pöydällä kuvapuoli ylöspäin olevia kortteja. Kun pöydältä lyö kortin tikkiin, saa alla olevan kortin kääntää pöydälle pelattavaksi. Valttit ja pikkaset voi muodostaa kädessä ja pöydällä kuvapuoli ylöspäin olevista ja korteista. Pistelasku on sama kuin marjapussissa.
Vaikka avoimet ja itseltä piilossa olevat kortit heikentävätkin taktikointia, säilyy pelissä silti aito marjapussin henki. Itselleen edullista on säästellä kädessä olevia hyviä kortteja, joita vastustaja ei ennakkoon näe. Pöydällä piilossa olevien korttien mahdollisimman aikainen kääntäminen auttaa hahmottamaan vastustajan kortteja.
Rehtijärvi (järvi)
Rehtijärvi on Kanta-Hämeessä Jokioisissa Rehtijärven kylässä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Loimijoen valuma-alueella olevaan Jänhijoen valuma-alueeseen.
Järven pinta-ala on 39 hehtaaria, sen pituus on 2,1 kilometriä ja leveys 350 metriä. Järven suunta on kaakkois-luoteinen. Järveen laskee vähäisessä määrin Laikkalammista suotuvaa vettä, mutta muuten siihen laskevat lounaan suunnasta pelto-ojat. Järven luusua sijaitsee järven pohjoisrannalla, josta saa alkuunsa 100 metriä pitkä laskuoja Syrjäniitunojaan eli Rehtiojaan, joka laskee 2,6 kilometrin päähän Jänhijokeen Minkiön aseman kohdalla.
Kallioperässä on Rehtijärven kohdalla murros, joka kuvastuu järven muodossa. Myös pitkänomainen Kaukjärvi Tammelassa ja Forssassa sijaitsee samassa kallioperän murteessa.
Järven rantaviiva on 4,6 kilometriä pitkä, ja ranta rajoittuu koillisessa Kirmunharjuun ja luoteessa peltomaahan. Rannalle on rakennettu toistakymmentä vakituista tai vapaa-ajan asuntoa.
Rehtijärven pohjoisranta muodostuu pitkähköön harjujaksoon kuuluvasta Kirmunharjusta, jonka kautta järven vettä imeytyy Jokioisten tärkeimpään pohjavesimuodostumaan, Särkilammen pohjavesialueelle. Harjumuodostumaa pitkin Rehtijärvestä muodostunut pohjavesi purkautuu sekä reilun kahden kilometrin päähän luoteeseen Setälänlampeen että kaakkoon Särkilampeen
Järvi on rehevä ja sen vesi saven samentamaa. Maatalouden käytössä olevilta pelloilta ja niityiltä järveen virtaa runsaasti hajakuormitusta, jonka vuoksi veden laatu on luokiteltu välttäväksi. Veden sameus johtuu pelloilta valumisvesien mukana järveen päätyvästä saviaineksesta ja sisältää runsaasti typpeä ja fosforia. Järvellä havaitaan sinilevää harvoin, valtakunnallisessa seurannassa sinilevää on havaittu vain vuosina 1999 ja 2005. Tutkimuksessa Rehtijärvi on todettu hygienisesti puhdasvetiseksi.
Järven alusvedessä on useina vuosina havaittu merkkejä hapen loppumisesta. Maaliskuussa 2007 järven ravinneainepitoisuuksiksi mitattiin päällysvedestä 99 mikrogrammaa fosforia litrassa ja alusvedestä 170 mikrogrammaa fosforia litrassa.
Järven veden keskimääräinen viipymä on 3,5 vuotta, eli järven vesi vaihtuu 3,5 vuoden välein.
Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskus on vuonna 1994 kokeillut Rehtijärvellä laskeutus- ja kosteikkoaltaitten käyttökelpoisuutta vesiensuojelussa osana Loimijoki-projektia. Järvelle tehtiin muun muassa useita laskeutusaltaita, juurakkopuhdistamo ja pajuimeytysalue sekä testattiin suodatussalaojien toimivuutta ja tehtiin toimenpiteitä uomaeroosion vähentämiseksi.
Järven savisella etelärannalla Minkiön puolella on yleinen uimapaikka, ja pohjoisrannalla on Kirmunharjun luonnonsuojelualue. Pohjoisella rannalla harjun länsipäässä on Jokioisten karjalaseuran vuodesta 1978 hallinnoima alue, johon vuonna 1982 pystytettiin kesänviettopaikaksi "Sie ja mie" -mökki.
Sako TRG
Sako TRG on Sakon valmistama pulttilukkoinen tarkkuuskivääri. Aseesta on useita malleja, joista yleisimmät TRG-22 ja TRG-42 ovat useiden maiden ase- ja poliisivoimien käytössä. Suomen puolustusvoimat käyttää mallia TRG-42 nimikkeellä 8,6 TKIV 2000. Ensimmäiset mallit olivat TRG-21 ja TRG-41. TRG perustuu enemmän Valmet Sniperiin kuin Sako Targettiin.
TRG-22 on saatavissa kaliiperissa .308 Winchester. TRG-42 on saatavilla .300 Winchester Magnum- ja .338 Lapua Magnum -kaliiperisena.
Riihimäellä valmistettua Sako TRG -tarkkuuskivääriä on käytetty myös salamurhan välineenä ulkomailla.
Enkidunkoto e nkara
Enkidunkoto e nkara (käytetään myös nimeä Enkigerunoto oo-inkiyiaa) on maasaiden rituaali, jossa sekä tyttöjen että poikien hiukset leikataan ja heille annetaan nimi Heimosta riippuen, rituaali käydään läpi noin puolen vuoden iässä. Lasten hiukset leikkaa heidän äitinsä.
Rituaalien myötä, maasaitytöt ja -pojat aloittavat tavallaan uuden elämän. Lisäksi Enkidunkoto e nkara valmistaa tyttöjä ympärileikkaukseen ja perheen perustamiseen, poikia se taas valmentaa aikuisuuteen.
Asai entito
Asai entito on maasaiden rituaali, joka vastaa länsimaisten naimisiinmenoa. Häissä mies saapuu morsiamen luo miespuolisen kaverin kanssa ja morsiamen isän siunattua pari pirskottamalla maitoa heidän päälleen, hän vie upeasti koristellun vaimonsa uuteen kotiin. Perillä vaimo saa lahjoja niin kauan, että on tyytyväinen. Hän ei saa harrastaa seksiä miehensä kanssa ainakaan kahteen päivään saapumisestaan. Maasaimiehellä saa olla niin monta naista kuin hän pystyy pitämään huolta.
Maasaikulttuuriin kuuluu vanhempien (käytännössä isän) järjestämä pakkoavioliitto. Morsian näkee tulevan miehensä vasta häissä. Tytöt ovat noin 11–15-vuotiaita ja heidät naitetaan vähintään 25-vuotiaiden miesten kanssa. Sulhasella ei ole yläikärajaa
Eentitoisho
Eentitoisho on maasaiden rituaali, siinä heimosta riippuen 5–10 vuoden ikäisille tytöille opetetaan kaikki naisten tehtävät kuten kodinhoito, naimisiin menoa varten. Naiset rakentavat majat, hoitavat lapset, lypsävät lehmät, keräävät polttopuut, noutavat veden ja tekevät ruoan., joten opetettavaa on paljon.
Kukkola (Tornio)
Kukkola on kylä Tornion kaupungissa. Se sijaitsee 15 kilometrin päässä kaupungin keskustasta pohjoiseen, valtatien 21 varressa. Kylä oli vuoteen 1972 asti osa Karungin kuntaa. Kylä rajoittuu Suomen ja Ruotsin valtakunnanrajalle Tornionjokeen, ja siellä sijaitsevaan Kukkolan pientaajamaan.
Kylässä sijaitsee kuuluisa Kukkolankoski, joka on siikojen ja lohien tunnettu kutupaikka. Kylällä edelleen kesäaikaan lipotaan Perämerestä lähtöisin olevia siikoja.
Kylällä ilmestyy myös oma paikallislehti Kukkolan Sanomat.
Albano Carrisi
Albano Carrisi (s. 20. toukokuuta 1943 Cellino San Marco, Brindisi, Italia) on italialainen muusikko. Hän tuli tunnetuksi eritoten popduosta Al Bano & Romina Power. Carrisi on käyttänyt myös taiteilijanimeä Al Bano.
Eteläitalialaiseen talonpoikaisperheeseen syntynyt Albano Carrisi muutti 16-vuotiaana Milanoon ja teki siellä muun muassa tarjoilijan töitä sikäläisten merkkihenkilöiden suosimassa ravintolassa, jossa hän tutustui uusia musikaalisia kykyjä metsästäneeseen "Clan Celentanoon". Tutustuminen vei Carrisin laulajan uralle. Hänen ensimmäinen levytyksensä, "La strada", julkaistiin 1965. Vuonna 1967 auringonvalon näki hänen ensimmäinen suuri menestyskappaleensa, "Nel sole". Sitä seurasivat "L'oro del mondo" sekä Mikis Theodorakisin sanoittama "Il ragazzo che sorride". "Nel sole" poiki samannimisen elokuvan, jonka pääosaa Carrisi tulkitsi vastanäyttelijänään nuori Romina Power. Heidän välilleen leimahti rakkaus, joka johti avioliittoon 26. heinäkuuta 1970, vaikka molempien perheet vastustivat aietta.Pariskunnalle syntyi neljä lasta: Ylenia (1970), Yari (1973), Cristel (1985) ja Romina Jr (1987). Ylenia Carrisi katosi New Orleansissa Yhdysvalloissa hämärissä olosuhteissa 6. tammikuuta 1994.
Albano Carrisin ensimmäinen yhteislevytys Romina Powerin kanssa on "Storia di due innamorati", joka julkaistiin 1970. Vuonna 1972 julkaistiin single "Taca Taca Banda", jolla olivat mukana myös Carrisin veli, Franco sekä Powerin sisko, Taryn. 1970-luvun kuluessa Carrisi teki soololevytysten ohella yhteislevytyksiä puolisonsa kanssa. 1980-luvulla hän levytti lähes ainoastaan Powerin kanssa. Lauluduo Al Bano & Romina Power tuli tunnetuksi suurimmassa osassa Eurooppaa. Vuonna 1996 Albano Carrisi esiintyi Sanremon laulufestivaaleilla pitkästä aikaa yksin kappaleenaan "È la mia vita".
Vuonna 1997 Carrisi siirtyi jälleen soolouralle, tuolloin ilmestyi albumi "Verso il sole", jota seurasi "Ancora in volo" vuonna 1999. Ylenia Carrisin katoamisen jälkeen avioliitto Carrisi-Power alkoi rakoilla ja pari päätyi avioeroon 1999. Vuodet 2001–2005 Carrisi asui yhdessä televisiopersoona Loredana Leccison kanssa. Parille syntyi kaksi lasta: Yasmine (2001) ja Bido (2002). Vuonna 2006 Carrisilta ilmestyi omaelämäkerta "È la mia vita", jossa hän ei mainitse lainkaan Romina Poweria sen paremmin kuin Loredana Leccisoakaan. Heitä varten kirjassa on varattu kaksi tyhjää sivua.
Vuonna 2007 Carrisi osallistui Sanremon laulufestivaaliin kappaleella "Nel perdono", joka on Yari Carrisin ja Renato Zeron (Renato Fiacchini) käsialaa. Hän sijoittui toiseksi kilpailun voittaneen Simone Cristicchin jälkeen.
Vuonna 2013 Carrisi esiintyi ensimmäisen kerran julkisesti entisen aviopuolisonsa Romina Powerin kanssa sitten vuoden 1997. Sittemmin Carrisi ja Power ovat esiintyneet satunnaisesti duona vanhojen menestyssävellystensä kera.
Paholaisen meri
Paholaisen meri (myös Aaveiden meri tai Lohikäärmeen kolmio) on populaarikirjallisuudessa Japanin kaakkoispuolella oleva merialue, jossa sanotaan katoavan normaalia useammin laivoja ja lentokoneita.
Paholaisen meri on kolmio, joka rajoittuu lännessä Ogasawarasaariin, idässä Minami-Torishimaan ja etelässä Mariaaneihin. Siellä sanotaan häviävän normaalia enemmän laivoja ja lentokoneita ja esiintyvän häiröitä kompasseissa ja sähkölaitteissia, outoja kuoppia ja mäkiä meren pinnassa, sekä valkoista vettä. Katoamisia on väitetty sattuvan paljon nimenomaan Iwo Jiman ja Minami-Torishima välillä ja Izusaarilla Miyake-jiman ympärillä.
Alueella on syvä Japanin hauta ja runsasta maanjäristysaktiivisuutta. Alueen läpi sanotaan kulkevan niin sanotun agonisen linjan, jossa kompassisuunta ja maantieteellinen ilmansuunta ovat samoja, eli kompassin eranto on nolla. Paholaisen merellä eranto on kuitenkin todellisuudessa 6 astetta. Sekä Bermudan kolmion että paholaisen meren läpi kulkee sama isoympyrä.
Romina Power
Romina Francesca Power (2. lokakuuta 1951 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalaissyntyinen kevyen musiikin laulaja ja näyttelijä, joka on tehnyt suurimman osan urastaan Italiassa. Hän on tullut tunnetuksi eritoten popduosta Al Bano & Romina Power.
Romina Power on yhdysvaltalaisen näyttelijän Tyrone Powerin ja meksikolaissyntyisen näyttelijän Linda Christianin vanhin tytär. Hän vietti suuren osan lapsuudestaan Espanjassa ja Italiassa äitinsä ja nuoremman sisarensa Tarynin kanssa vanhempiensa erottua 1956. Koulunsa hän kävi tosin Englannissa. Jo teini-ikäisenä hän näytteli eräissä lähinnä italiankielisissä elokuvissa, muun muassa 1968 valmistuneessa Jesus Francon tulkinnassa Markiisi de Saden romaanista "Justine". Powerin tulevaisuuden kannalta merkittävä oli naispääosa 1967 valmistuneessa romanttisessa komediassa "Nel sole", jossa hän sai vastanäyttelijäkseen tulevan aviomiehensä, muusikkona tunnetun Albano Carrisin. Power ja Carrisi solmittiin avioliittoon 26. heinäkuuta 1970, vaikka molempien perheet vastustivat aietta. Pariskunnalle syntyi neljä lasta: Ylenia (1970), Yari (1973), Cristel (1985) ja Romina Jr (1987). Ylenia Carrisi katosi New Orleansissa Yhdysvalloissa hämärissä olosuhteissa 6. tammikuuta 1994.
Power debytoi musiikkimaailmassa vuonna 1969 laululla "Acqua di mare". Seuraavana vuonna julkaistiin Powerin ja Carrisin ensimmäinen yhteissingle "Storia di due innamorati/Quel poco che ho". 1970-luvun kuluessa Power teki soololevytysten ohella yhteislevytyksiä puolisonsa kanssa. 1980-luvulla hän levytti lähes ainoastaan Carrisin kanssa. Lauluduo Al Bano & Romina Power tuli tunnetuksi suurimmassa osassa Eurooppaa. Ylenia Carrisin katoamisen jälkeen avioliitto Carrisi-Power alkoi rakoilla ja pari päätyi avioeroon 1999.
Power jatkoi näyttelijänuraansa pitkän tauon jälkeen 1996. Tuolloin hänellä oli rooli television minisarjassa "Il ritorno di Sandokan". Vuonna 2005 hän ohjasi ja käsikirjoitti Intiassa kuvatun puolituntisen lyhytelokuvan "Upaya". Vuonna 2007 hänellä oli sivuosa italialaisamerikkalaisessa elokuvassa "Go Go Tales". Romina Power on kirjoittanut isästään kirjan "Cercando mio padre" (1998), jossa Tyrone Powerin elämää valotetaan hänet tunteneiden ihmisten kautta. Vuonna 2000 julkaistiin Romina Powerin romaani "Ho sognato Don Chisciotte". Power harrastaa muun muassa taidemaalausta ja on järjestänyt näyttelyitä.
Powerin uutta säveltaiteellista tuotantoa on julkaistu 2010-luvulla lähinnä Spotifyssa. Lisäksi hän on esiintynyt jälleen entisen aviopuolisonsa kanssa muun muassa Moskovassa, Atlantic Cityssä ja Montrealissa.
Professori Nuikki
Professori Nuikki ("Doctor Benjamin Boris Zachary Karbunkle") on hullu tiedemies, joka toimii Lalli Laktoosi Leipäjuuston alaisuudessa piirrossarjassa Prätkähiiret. Rick Ungarin luoma hahmo teki ensiesiintymisensä vuonna 1993 "Prätkähiiret"-animaatiosarjan jaksossa Hanat auki!.
Saksalainen hullu tiedemies Nuikki teki aluksi neroja keksintöjään Stiltonille, kun plutolaiset olivat tuhoamassa Marsia. Kaikki kuitenkin kääntyi huonoksi, kun Leipäjuusto lahjoi Nuikin puolelleen ja myöhemmin pilasi molempien ylennysmahdollisuuden. Hänet lähetettiin maahan Leipäjuuston ja Rasvanahan kanssa tuhoamaan maapalloa. Nuikki keksi siirrinkoneen, jonka avulla Leipäjuusto värvää palkkasotureita ja rikollisia tekemään likaiset työt.
Moton mekaaninen käsi ja Rontin häntä ovat Nuikin käsityötä. Ne hän teki Marsissa, kun Rasvanahka oli vahingossa ampunut Prätkähiiret, jotka tuotiin hänen laboratorioon aivopesua varten. He myöhemmin kuitenkin karkasivat. Nuikki myös loi Fredrik-nimisen Mutantin omaksi apulaisekseen. Nuikilla on tapana mielistellä Leipäjuustoa erilaisin ilmauksin.
Päivittäin eri kokeita ja keksintöjä tekevä Nuikki teki itselleen oman apulaisen, jotta hänellä riittäisi aikaa tehdä kaikki Leipäjuuston pyytämät keksinnöt valmiiksi. Yleensä Rasvanahka on myös auttamassa häntä keksintöjensä kanssa, mutta hänen kömpelyytensä ja tyhmyytensä vuoksi Nuikki luottaa enemmän Mutanttiin.
Elasmosauridae
Elasmosauridae on joutsenliskojen heimo. Heimon lajeilla oli pitkä kaula, keskiruumiissa neljä evää, sekä melko lyhyt häntä.
Niillä oli joutsenliskoista kaikkein pisin kaula, ja ne elivät varhaiselta jurakaudelta liitukauden loppuun.
Varhaisten elasmosaurusten pituus oli 3 metriä, myöhäisten jopa 14 metriä. Lajien paino vaihteli aina muutamiin tonneihin saakka. Elasmosaurukset pyydystivät ravinnokseen kalaa ja kuorettomia pääjalkaisia.
Kaikkein suurin elasmosauridae on elasmosaurus. Sen kaula on niin pitkä, että sitä luultiin pitkään hännäksi. Kerran eräs paleontologi kiinnitti sen kallon pyrstöön.
Pliosaurukset
Pliosaurukset olivat dinosaurusten aikoihin merissä eläneitä lyhytkaulaisia, nelieväisiä liskoja. Se oli yksi plesiosaurusten alalahkoista. Pliosaurukset elivät jura- ja liitukausilla.
Eräs pliosaurusten luokittelu menee näin.
Benjamin Banneker
Benjamin Banneker, (myös Banna Ka tai Bannakay; 9. marraskuuta 1731 – 9. lokakuuta 1806) oli yhdysvaltalainen vapaa matemaatikko, harrastelijatähtitieteilijä, kellontekijä ja kustantaja. Viimeaikaiset tutkimukset ovat osoittaneet Bannekerin saavutusten merkittävyyden matemaatikkona ja harrastelija-astronomina.
Andrei Kantšelskis
Andrei Antanasovitš Kantšelskis (, s. 23. tammikuuta 1969 Kirovohrad, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on venäläinen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan laituri. Kantšelskis syntyi nykyisen Ukrainan alueella ja hänen sukunsa on kotoisin Liettuasta, mutta Neuvostoliiton hajottua hän edusti maajoukkuetasolla Venäjää. Seurajoukkueurallaan hän pelasi useita vuosia Britanniassa, muun muassa Manchester Unitedissa, Evertonissa ja Rangersissä.
Ennen Manchester Unitediin siirtymistä vuonna 1991 Kantšelskis pelasi Dynamo Kiovassa ja Šah’tar Donetskissa. Unitedissa hän teki debyyttinsä 11. toukokuuta 1991 ottelussa Crystal Palacea vastaan. Hän auttoi joukkueen Valioliigan mestaruuteen vuosina 1993 ja 1994. Vuonna 1994 hän oli voittamassa myös FA Cupia. Kaikki kilpailut lukuun ottaen Kantšelskis edusti Unitedia yhteensä 161 ottelussa ja teki 36 maalia.
Vuonna 1995 Kantšelskis siirtyi Evertoniin. Ensimmäisellä kaudellaan hän teki 16 maalia ja oli liigan parhaita laitureita. Hänestä tuli erittäin suosittu kannattajien keskuudessa, kun hän teki kaksi maalia paikallisvastustajaa Liverpoolia vastaan. Everton sijoittui liigassa kuudenneksi, joka oli paras sijoitus vuosiin. Toinen kausi ei ollut edellisen veroinen ja Kantšelskisin tie vei Italiaan Fiorentinaan kahdeksalla miljoonalla punnalla.
Fiorentinassa Kantšelskis ei löytänyt parasta virettään, ja 26 ottelun ja kahden maalin jälkeen hän siirtyi Rangersiin. Urallaan hän pelasi vielä Manchester Cityssä, Southamptonissa, Al-Hilalissa, Saturnissa ja Krylja Sovetovissa.
Maajoukkuetasolla Kantšelskis otti osaa vuosien 1992 ja 1996 EM-kilpailuihin. Pelaajauransa jälkeen hän on toiminut Venäjän toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelaavan Nosta Novotroitskin urheilutoimenjohtajana.
Sergio García Fernández
Sergio García Fernández (s. 9. tammikuuta 1980 Borriol, Castellónin maakunta, Espanja) on espanjalainen golfin ammattilaispelaaja, joka pelaa sekä Yhdysvaltain PGA Tourilla että Euroopan PGA European Tourilla. Hänen pelaajasijoituksensa on ollut pitkään 10 parhaan pelaajan joukossa.
García voitti Mastersin vuonna 2017 uusinnan jälkeen. Vuoden 1999 PGA Championshipin hän hävisi Yhdysvaltain Tiger Woodsille yhdellä lyönnillä. Vuonna 2007 hän johti The Open Championshipia kolmen kierroksen jälkeen, mutta hävisi lopulta uusinnassa Irlannin Pádraig Harringtonille.
Garcían lempinimi on El Niño ().
Loikan vuoksi
Loikan vuoksi on Juha Kouvalaisen luoma strippisarjakuva, joka syntyi Kouvalaisen opinnäytetyön tutkimustuloksena syksyllä 2002. Savonia AMK:n opinnäytetyössään "Strippisarjakuvan kehittäminen" Kouvalainen tutki sarjakuvan syntyhistoriaa, erilaisia sanomalehtisarjakuvia ja niiden yhteisiä tekijöitä sekä erilaisia yleisiä globaaleja suuntauksia pyrkimyksenä löytää huomioitavia seikkoja menestyvän sarjakuvan toteuttamiseksi.
Opinnäytetyöprosessin loppupuolella Kouvalainen suunnitteli uuden Loikan vuoksi -strippisarjakuvasarjan syksyllä 2002 ja piirsi sarjakuvaa muutamia taukoja lukuun ottamatta lähes päivittäin vuoteen 2004 asti. Tuloksena syntyi melkein 300 strippiä, joista valtaosa julkaistiin vuonna 2004 Turun Sanomissa. Ensisijaisesti sarja saavutti suurimman suosionsa kuitenkin vuosien 2002–2003 aikana ilmestyessään verkkosivuillaan lähes päivittäin sekä omakustanteina julkaistuina kahtena kokooma-albumina. Lisäksi sarja ilmestyi muutamassa muussa pienessä viikkolehdessä. Sarjan markkinoinnista vastaa Royal Comics Syndicate.
Opinnäytetyöhön perustuvana sarjakuva herätti jonkin verran kritiikkiä sarjakuvapiireissä, sillä yleisesti katsottiin, ettei menestyvää sarjakuvaa voi luoda lähtökohdiltaan suunnitelmallisesti. Tekijä kuitenkin perustelee opinnäytetyötään pikemminkin prosessina joka aikataulutti sarjan luomista antaen samalla taustatietoa kehityksen suunnalle. Kouvalaisen mukaan verkkosarjakuvana julkaistu Loikan vuoksi kehittyi paljon myös lukijoidensa verkon kautta esittävien toiveiden mukaisesti, jolloin sarja oli tavallaan jollakin tasolla jopa interaktiivinen.
Juha Kouvalainen lopetti Loikan vuoksi sarjakuvan 2004.
Dian Fossey
Dian Fossey (16. tammikuuta 1932 – 26. joulukuuta 1985) oli yhdysvaltalainen etologi, joka tuli tunnetuksi gorillalaumojen parissa tekemästään kenttätyöstä. Hän tarkkaili niitä vuosien ajan päivittäin Ruandan vuorimetsissä. Työhön häntä rohkaisi tunnettu paleontologi Louis Leakey.
Fossey teki gorillojen parissa samantapaista työtä kuin Jane Goodall simpanssien parissa. Molemmat tarkkailivat isoja apinoita niiden luontaisessa elinympäristössä.
Fosseyn teki kansainvälisesti tunnetuksi elokuva "Sumuisten vuorten gorillat" (1988), jossa häntä esittää Sigourney Weaver.
Fossey murhattiin 26. joulukuuta 1985, ja hänet haudattiin Karisokeen lähelle mökkiänsä, gorillojen viereen.
Piranshahr
Piranshahr tai Piranshar (, ) on Iranin Länsi-Azerbaidžanin provinssissa sijaitseva kaupunki ja samannimisen piirikunnan pääkaupunki.
Kaupunki sijaitsee Urmiajärven lounaisipuolella lähellä Irakin rajaa noin 1 300 metrin korkeudessa. Suurin osa asukkaista kuuluu kurdeihin.
Kaupungin väkiluku on kehittynyt seuraavasti: 25 454 (1996), 33 805 (2001), 58 177 (2006) ja 69 049 asukasta (2011). 138.864 (2017)
Piranshahr on Mukrianin alueen keskus.
Piranshahr on yksi Iranin vanhimmista kaupungeista ja sen perustukset ovat peräisin Iranin preislamiselta aikakaudelta ja Meedian valtakunnan syntymisestä.
Farsin kieli on Iranin virallinen kieli. Piranshahrissa jokainen lukutaitoinen henkilö osaa kommunikoida farsin kielellä. Lukutaitoisuusaste on 97 %.
Piranshahrin kaupunki tuottaa täyden valikoiman yli 100 erilaista graniittimateriaalia eri väreissä ja tekstuureissa. Piranshahrin graniittien laatu ja kauneus ovat yksi maailman tunnetuimmista.
Paljumelonta
Paljumelonta (, ) on Virosta lähtöisin oleva vesiurheilulaji ja kilpamelonta. Siinä melotaan puisissa, määrämittaisissa paljuissa kajakkimelalla viidenkymmenen metrin mittaisia ratoja, jotka sijaitsevat lähtölaiturin ja siitä 25 m:n päähän asetettujen poijujen välissä.
Kilpailuja järjestetään yksikkö- ja kaksikkopaljuissa sekä miesten ja naisten sarjoissa. Yksiköissä parhaat paljumelojat selvittävät radan alle 1,5 minuutin. Voiman ohella menestyminen vaatii hyvää tasapainoa. Taktiikkaan liittyvät mm. melonta-asennon valinta ja paljuun otettavan veden määrä. Vesi antaa tasapainoa, mutta samalla myös lisää vastusta.
Paljumelonnan ensimmäiset SM-kisat järjestettiin Kotkassa vuonna 2005. Myöhempinä vuosina kisat järjestetty elokuussa Pyhtäällä. Viron mestaruudesta on mitelty Tamsalun kunnassa sijaitsevalla Porkuni-järvellä vuoden 2001 kesästä alkaen. Näille avoimille kisoille on kaavailtu MM-statusta. Vuonna 2007 ensi kertaa miesten sarjan voitti Porkunissa suomalainen: Mikko Mäkelä Pyhtäältä. Hän uusi voittonsa myös vuosien 2008 ja 2009 kisoissa. Vuonna 2010 mestaruuden vei Ari Lyijynen Kotkasta. Suomen ja Viron välillä on käyty näytösluontoisesti myös hallimestaruuskisoja sekä viestimaaotteluita.
Paljuissa on melottu myös Japanin Iton kaupungissa jo vuodesta 1956 lukien. Mestaruudesta mitellään vuosittain heinäkuun ensimmäisenä sunnuntaina kaupungin keskustan Matsukawa-joella, joen virtaamaa hyödyntäen. Kajakkimelan sijaan kilpailijoilla on kaksi pikkumelaa eikä paljujen kokoa ole yhtenäistetty.
Italialaisen Rietin kaupungin Velino-joen kisoissa melotaan japanilaisesta lajista poiketen yhdellä yksilapaisella melalla.
Rieti ja Ito ovat paitsi Italian ja Japanin paljumelontakeskuksia, myös toistensa ystävyyskaupunkeja.
Pääskyt
Pääskyt (Hirundinidae) on laajalle levinnyt varpuslintuheimo, johon kuuluu 20 sukua ja 84 lajia. Pääskyt eivät nimestään ja ulkonäöstään huolimatta ole läheistä sukua kiitäjille, joihin kuuluu esimerkiksi tervapääsky.
Pääskyt ovat hyvin sirorakenteisia ja lyhytjalkaisia lintuja, joille on ominaista erittäin hyvä lentotaito. Niillä on kapeat, pitkät ja teräväkärkiset siivet. Ruumis on sukkulamainen ja pyrstö pitkä ja usein haarautunut. Nokka on lyhyt ja leveä ja siinä on suuri kita. Jalat ovat hyvin hennot, lyhyet ja pienikyntiset, eikä niillä pysty kunnolla kävelemään. Käsi- ja kyynärsulkia on kumpiakin yhdeksän, laitimmaiset sulat ovat muita selvästi pidempiä. Höyhenet ovat lyhyet ja vartalonmyötäiset. Ne ovat selkäpuolelta yleensä metallinkiiltoiset. Molemmat sukupuolet ovat samanvärisiä. Pääskyjen lentotaito on erittäin hyvä ja ne pystyvät tekemään pitkiäkin ruuanhaku- tai muuttomatkoja.
Pääskyjä elää kaikkialla maailmassa, lukuun ottamatta napaseutuja, Uutta-Seelantia ja joitakin valtamerten pikkusaaria. Alueilla, joissa vuodenaikojen vaihtelut ovat pieniä, pääskyt vaeltavat vain vähän. Pääskyt viihtyvät hyvin ihmisten läheisyydessä ja ovat erittäin pidettyjä lintuja sekä hyödyllisiä tuholaishyönteisten hävittäjiä. Suomen pääskyt muuttavat talveksi Keski- ja Etelä-Afrikkaan. Suomessa pesii kolme lajia: haarapääsky, räystäspääsky ja törmäpääsky.
Pääskyt ovat seurallisia lintuja ja lepäilevät usein puissa, voimajohdoilla, antenneilla ja talojen katoilla. Pääskyjen laulu on pientä viserrystä. Kaikki lajit ovat hyönteissyöjiä ja pyydystävät saaliinsa lennosta. Välillä ne voivat napata paikallaan jököttävän hyönteisen, mutta hankkivat ruokansa yleensä ilmasta. Ravinto koostuu lähinnä sääskistä ja kärpäsistä. Niiden lisäksi pääskyt pyydystävät kovakuoriaisia ja muita pikkueläimiä. Pääskyt myös juovat ja peseytyvät ilmassa.
Pääskyt pesivät usein yhdyskunnissa. Ne pesivät puunkoloissa, kallionhalkeamissa, ranta- tai maatörmissä, rakennuksissa tai rakentavat pesänsä johonkin sopivaan paikkaan savesta. Useimmat pääskyt ovat hyviä pesänrakentajia. Pääskyt päällystävät pesän ulkoseinän tahmealla syljellä yhteen liimatuista savikokkareista. Eräät pääskyt kaivavat suuria käytäviä pystysuoriin jyrkänteisiin. Yhdessä pesueessa on 3–7 munaa. Haudonnasta huolehtii enimmäkseen naaras, mutta myös koiras hautoo. Jotkut lajit asettuvat valmiisiin koloihin tai tekevät risuista ja muusta kasviaineksesta pesän jyrkänteelle. Yksinkertaisia avoimia risupesiä tekee muun muassa naamiopääsky. Puupääskyt taas tekevät pesänsä tikankoloihin tai luonnon muovaamiin puunonkaloihin.