hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
München (elokuva)
München ("Munich") on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut Steven Spielbergin ohjaama elokuva, jonka pääosaa esittää Eric Bana. Elokuva kertoo Israelin palkkaamasta iskuryhmästä, jonka tehtävä on löytää ja tappaa vuoden 1972 olympialaisissa järjestetyn Münchenin verilöylyn suunnittelijat. Spielberg on kutsunut elokuvaansa ”historialliseksi fiktioksi”, jossa käsitellään todella tapahtuneita asioita fiktiivisten hahmojen kautta. Tarinan taustana oli Mossadin todellinen Jumalan kosto -nimellä tunnettu operaatio.
"München" sai Oscar-ehdokkuudet ohjauksesta, sovitetusta käsikirjoituksesta, musiikista ja leikkauksesta sekä parhaan elokuvan kategoriassa, muttei voittanut yhtäkään.
Vuonna 2017 "The New York Timesin" kriitikot arvioivat "Münchenin" vuosisadan 25 parhaan elokuvan joukkoon.
Dianetiikka
Dianetiikka on itsekehitysoppi, jonka amerikkalainen kirjailija L. Ron Hubbard esitteli vuonna 1950 teoksessaan "Dianetics The Modern Science of Mental Health" (suom. "Dianetiikka - nykyajan tiede mielen terveydestä"). Se on pohjana skientologialle.
Hubbard uskoi, että useimmat ihmisen henkiset ja ruumiilliset vaivat ovat psykosomaattisia ja johtavat juurensa reaktiiviseen ihmismielen muistijälkiin, "engrammeihin". Engrammit ovat traumaattisia muistoja, jotka pyyhkimällä on Hubbardin mukaan mahdollista tavoittaa "selkeä" tila.
Dianetiikka on kahdenkeskinen istunto, "auditointi". Auditoinnissa kohdehenkilön menneisyyden kipupisteitä käydään läpi kohta kohdalta ja haetaan yhteyksiä tätä vaivaaviin sairauksiin ja huoliin. Apuna on usein valheenpaljastuslaitetta muistuttava E-mittari. Hubbardin mukaan henkinen energia on vain fyysisen energian hienompi vastine, jonka vastustuskykyä E-mittari mittaa. Se lähettää pienen sähkövirtauksen kohdehenkilön läpi ja Hubbardin mukaan rekisteröi reaktiivisenmielen energiavarauksia. Mielenjärkkymistä aiheuttavia kohtia käydään läpi, kunnes E-mittari ei enää rekisteröi kohdehenkilössä reaktiota.
Dianetiikan toimivuutta ei ole kyetty todistamaan tieteellisillä menetelmillä, ja se onkin näennäistiedettä. Dianetiikan tultua julki "American Psychological Association" varoitti luottamasta siihen tieteellisten todisteiden puuttuessa. Tämä oli alkusysäys Skientologiakirkon hyökkäyksille mielenterveyden vakiintuneita aloja, kuten psykiatriaa ja psykologiaa vastaan.
Dianetiikkaa harjoittavat skientologit torjuvat usein väitteet ja vaatimukset todistaa dianetiikan paikkansapitävyys toistamalla Hubbardin sanontaa: "Mikä on totta sinulle, on totta sinulle."
Dianetiikan markkinoinnissa ja kirjojen kansissa käytetään usein tulivuoren kuvaa viittauksena Hubbardin Xenu-kertomukseen.
Rabbelugnin kartano
Rabbelugnin kartano on Wrede-suvulle kuuluva kartano Kouvolassa. Se sijaitsee Kymijoen varrella sen länsirannalla Ummeljoen taajaman pohjoispuolella. Wrede-suvulle ovat kuuluneet myös entisen Anjalankosken alueella sijaitsevat Anjalan kartano ja Wredeby. Rabbelugn on erotettu Anjalan kartanosta 1805. Kartano nimettiin suvun ensimmäisen suomalaisen esi-isän Rabbe Gottlieb Wreden mukaan. Kaksikerroksinen puinen päärakennus valmistui Otto Rabbe Wreden aikana vuonna 1820. Kartanoon kuuluu lisäksi muun muassa vuonna 1923 rakennettu sivurakennus, tiilirakenteinen talli (1937), ratsastusmaneesi (1935) sekä kaksi viljamakasiinia. Kartanoon johtaa 1,5 km pitkä koivukuja.
Suomenkielisessä Anjalassa kartanon nimi oli Takamaa, mutta ruotsinkielisinä Wredet ovat kutsuneet sitä aina Rabbelugn-nimellä. Suuri osa Rabbelugnin maista luovutettiin sotien jälkeen karjalaisille siirtolaisille.
Lähes koko 1900-luvun kartanossa asuivat Helena ja Eva Wrede. Heidän isänsä kuoli vuonna 1912 ja kartano jäi naisten haltuun. He kasvattivat hevosia ja koiria lähes 60 vuoden ajan. Helena kuoli 1976 ja Eva asui kartanossa vielä muutaman vuoden lähes yksin, apunaan vain talonmies.
Lolita (vuoden 1962 elokuva)
Lolita on vuonna 1962 ensi-iltansa saanut Stanley Kubrickin ohjaama, Vladimir Nabokovin samannimiseen romaaniin perustuva elokuva. Se kertoo keski-ikäisen miehen suhteesta alaikäiseen tytärpuoleensa. Kubrick muutti "Lolitan" tekemistä varten Englantiin, missä hän asui perheineen loppuelämänsä.
Picatinny-kisko
Picatinny-kisko on kiinnikejärjestelmä, jota käytetään erityisesti pitkäpiippuisissa kivääreissä, karbiineissa, rynnäkkökivääreissä ja konepistooleissa lisävarusteiden kiinnittämiseen (esimerkiksi kiikaritähtäimet, taktiset valaisimet ja laserosoittimet). Standardikiinnitykseen perustuvan kiskon kehitti Picatinny Arsenal ja sen virallinen nimi on MIL-STD-1913.
Kisko kiinnitetään useimmiten aseen rungon päälle takatähtäinten kohdalle. Poikkileikkaukseltaan kisko on T:n muotoinen. Esimerkiksi kiikaritähtäimen kiinnitys kiskoon tapahtuu joko liu'uttamlla tähtäin kiskon alkupäästä halutulle kohdalle tai asettamalla tähtäin suoraan kiskon ympärille. Tähtäin kiristetään tukevasti paikoilleen joko pulttien, kierteisten puristimien tai ruuvien avulla.
Picatinny-kisko kehitettiin eri valmistajien kiikaritähtäinten kiinnitysten yhtenäistämiseksi. Kiskoa käytettiin aluksi enimmäkseen vain suurikaliiperisissa kivääreissä, mutta pimeänäkölaitteiden ja yötähtäinten käytön yleistyttyä kiskoja alettiin asentaa myös rynnäkkökivääreihin. Kisko ja siihen kiinnitettävä kiikaritähtäin ovat erityisesti armeijoiden erikoisyksiköiden käytössä.
Kun Picatinny-kisko yleistyi, sille löytyi myös uusia käyttötarkoituksia. Picatinny-kiskoon voidaan nykyään kiinnittää taskulamppuja, ylimääräisä kahvoja ja kädensijoja, etujalkoja, pistimiä, laserosoittimia ja punapistetähtäimiä. Kiskoja alettiin valmistaa eri mittaisina, jotta ne sopisivat mahdollisimman monelle asetyypille ja eri puolille aseen runkoa, kuten sivuille tai piipun alle. Lyhyitä Picatinny-kiskoja on tehty jopa haulikoille ja pistooleille.
Sture Sivertsen
Sture Sivertsen (s. 16. huhtikuuta 1966 Levanger, Norja) on norjalainen maastohiihtäjä.
Sivertsen aloitti hiihtämisen jo pikkupoikana. Maastohiihdon maailmancupissa hän debytoi kaudella 1989–1990 ja saavutti ensimmäisen palkintosijansa vuonna 1991 Holmenkollenin 50 kilometrillä oltuaan kolmas. Ensimmäisissä arvokisoissaan 1991 Val di Fiemmessä hän oli 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa seitsemäs. Seuraavissa MM-kisoissa 1993 Falunissa hän voitti kymmenen kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailun ja hiihti lisäksi Norjan kultaa saavuttaneessa viestijoukkueessa.
1994 Lillehammern olympialaisissa Sivertsen saavutti 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa pronssia ja viestistä hopeaa. 1995 Thunder Bayssa hän voitti jälleen Norjan joukkueessa MM-kultaa viestissä kuten myös kaksi vuotta myöhemmin Trondheimin MM-kisoissa. 1998 Naganon olympialaisissa Sivertsen oli Norjan viestijoukkueen aloittaja, mutta väsähti matkalla ja toi joukkueen vaihtoon vasta kymmenentenä, mutta lopulta Norja ylsi tälläkin kertaa viestikultaan. Sivertsen lopetti hiihtouransa vuonna 1999.
Seuratasolla Sivertsen edusti Leirodal IF:ää. Siviiliammatiltaan hän on maanviljelijä. Hän harrastaa metsästystä ja kalastusta. Hänellä on vaimo ja yksi poika.
Goodison Park
Goodison Park on Everton FC:n kotistadion Liverpoolissa.
Stadion rakennettiin vuonna 1892. Alun perin Everton pelasi muun muassa nykyisin Liverpool FC:n kotikenttänä tunnetulla Anfieldillä, mutta riitautui kenttää hallinnoineen John Houldingin kanssa ja muutti Stanley Parkin toiselle puolelle.
Goodison Parkissa on nykyään 40 569 istumapaikkaa. Yleisöennätys on 18. syyskuuta 1948 saavutettu 78 299 katsojaa. Tuolloisen 1. divisioonan ottelussa Everton kohtasi paikallisvastustaja Liverpoolin.
Pelikentän mitat ovat 100 × 65 metriä.
Wredeby
Wredeby on Wrede af Elimä -suvun omistama kartano Kymenlaaksossa. Se sijaitsee Kymijoen ja Muhjärven välisellä Muhniemellä. Aiemmin kartano kuului Anjalan kuntaan ja sittemmin Anjalankosken kaupunkiin, joka puolestaan on nykyään osa Kouvolan kaupunkia.
Wredebyn kartanon maat ovat osa Ruotsin kuningas Kaarle IX:n vuonna 1608 Henrik Wreden jälkeläisille lahjoittamaa Elimäen neljännestä. Henrik Wreden leski Gertrud von Ungern perusti Anjalan kylään asuinkartanon, johon hän muutti. Tästä kartanosta erotettiin 1805 Rabbelugnin kartano ja viisi vuotta myöhemmin Wredeby Anjalan kartanon maille.
Wredebyn perusti Fabian Gottlieb Wrede, joka lunasti isältään viisi Muhniemen taloa. Uusi kartano valmistui 1815, ja Fabian muutti sinne vaimonsa kanssa. Kartanorakennus oli kaksikerroksinen ja rakennettu puusta. Isän kuoltua 1828 Fabian Wrede lunasti perinnönjaossa samasta kylästä vielä kymmenen taloa lisää. Fabian Wrede kuoli 1857 ja jo vuotta aiemmin Wredeby oli siirtynyt hänen poikansa Henrik August Wreden haltuun.
Henrik August Wreden kuoltua 1882 Wredeby siirtyi Rabbe Axel Wredelle, joka luovutti kartanon pojalleen Rabbe Fabian Wredelle 1918. Rabbe Fabiania seurasi 1955 hänen Nuorempi poikansa, Wredebyn perustajan kaima, Fabian Gottlieb Wrede. Tiedossa ei ole, miksi vanhempi poika, ratsastuksenopettaja Rabbe Wrede ei perinyt sukukartanoa.
Kartanon merkittävin hetki Suomen historiassa koitti elokuussa 1917, jolloin siellä laadittiin luonnos Suomen uudeksi hallitusmuodoksi. Kartanon isäntä R. A. Wrede oli jäsenenä K. J. Ståhlbergin johtamassa komiteassa, jonka tehtävänä oli valmistella uusi hallitusmuoto. Kesähelteiden aikana Wrede kutsui ensin Ståhlbergin ja sitten sosiaalidemokraatteja komiteassa edustaneen Anton Kotosen luokseen, jolloin kolme miestä laativat esityksen, josta tuli komiteamietinnön pohja. Vuonna 1977 Kymenlaakson maakuntaliitto hankki paikallisen Marttapiiriliiton ehdotuksesta Wredebyhyn kivilohkareeseen kiinnitetyn muistolaatan, jossa lukee: ""Kaarlo Juho Ståhlberg, Rabbe Axel Wrede ja Anton Kotonen laativat kesällä 1917 Anjalassa lakiehdotuksen Suomen hallitusmuodoksi. Tämä laatta kiinnitettiin Suomen itsenäisyyden juhlavuonna 1977"".
Vanha puinen kartanorakennus korvattiin arkkitehti Sven Kuhlefeltin suunnittelemalla kivirakennuksella vuosina 1938–1939. Vuodesta 1969 Wredebyssä on pidetty kartanohotellia ja kartanon alueella toimii yksityinen Wredebyn lentokenttä. Kartanon pihapiirissä on puutarha, hirsinen väenrakennus, talli ja navetta. Alueella on myös vuonna 1907 rakennettu viljamakasiini ja paikalle vuonna 1911 siirretty niin sanottu komendantintalo. Hallitusmuodon laatimisesta kertova muistolaatta on kiinnitetty sen vieressä olevaan kiveen.
Kartanoon johtaa koivukuja.
Weaver-kisko
Weaver-kisko on eräs Picatinny-kiskon muunnelma, jota käytetään lisävarusteiden (kuten kiikaritähtäin tai valaisin) kiinnittämiseen kivääreihin, rynnäkkökivääreihin, konepistooleihin ja pistooleihin.
Weaver-kiskon päällä olevat kiinnitystä parantavat kohoumat ovat 3,8 millimetrin välein, kun Picatinny-kiskossa välitys on viisi millimetriä. Siten Picatinny- ja Weaver-kiskoille sopivat lisälaitteet eivät ole täysin keskenään yhteensopivia. Weaver-kiskolle sopiva laite voidaan kiinnittää tukevasti Picatinny-kiskoon vain, jos kiinnitettävän laitteen alapinta on tasainen ja kiinnitys voidaan tehdä esimerkiksi ruuveilla.
Stjepan Šulek
Stjepan Šulek (5. elokuuta 1914 – 16. tammikuuta 1986) oli kroatialainen säveltäjä, kapellimestari, viulisti ja pianisti.
Šulek syntyi Zagrebissa ja opiskeli nuorena pianon- ja viulunsoittoa sekä sävellystä. Hän itse opetti Zagrebin konservatoriossa viulunsoittoa vuodesta 1939, sävellystä vuodesta 1948 ja orkestrointia vuodesta 1953 lähtien. Hän perusti myös Zagrebin radion kamariorkesterin.
Šulek sävelsi muun muassa kahdeksan sinfoniaa, useita konserttoja, sonaatteja ja oopperoita.
Peli on menetetty
Peli on menetetty, DVD:nä suomeksi nimellä Tappo, ("The Killing") on Stanley Kubrickin vuonna 1956 ohjaama film noir -elokuva. Se perustuu Lionel Whiten romaaniin "Yksi tuhannesta". Elokuva kertoo Johnny Clayn (Sterling Hayden) ja tämän kokoaman joukon ryöstöyrityksestä, jonka kohteena on laukkarata.
Valtion elokuvatarkastamo asetti elokuvalle ennakkotarkastuksessa heti tuoreeltaan 27.11.1956 ikärajan KK (Kokonaan kielletty), joten elokuvaa ei saanut Suomessa laillisesti esittää eikä levittää. Valituskierrosten jälkeen Korkein hallinto-oikeus päätti kuitenkin, että elokuvan saa esittää, ja elokuva saikin ensi-iltansa 1961. Elokuva esitettiin uudestaan 18.4.2003, jolloin sen kävi katsomassa vajaat 2 500 katsojaa. Sitä ennen elokuvaa oli esitetty televisio kaksi kertaa. Yle Teema on esittänyt elokuvaa 2000-luvulla useita kertoja.
Kohtalokas suudelma
Kohtalokas suudelma ("Killer's Kiss") on Stanley Kubrickin toinen pitkä elokuva. Elokuva kertoo Davey Gordonista (Jamie Smith), 29-vuotiaasta nyrkkeilijästä, ja hänen suhteestaan tanssijaan (Irene Kane) sekä tanssijan väkivaltaisesta työnantajasta (Frank Silvera).
Fear and Desire
Fear and Desire (1953) on Stanley Kubrickin ensimmäinen pitkä elokuva. Se kertoo joukosta sotilaita vihollislinjan takana kuvitteellisessa sodassa.
Tarinan tapahtumapaikkana on kahden nimettömän osapuolen välinen sota. Sotilaslentokone putoaa metsään vihollislinjojen takana, mutta neljän hengen miehistö säilyy vahingoittumattomana. Miehet vaeltavat läheiselle joelle ja rakentavat lautan, lähtevät sillä matkaan mutta joutuvat pian piiloutumaan saavuttuaan lähelle vihollisen lentotukikohtaa. He alkavat valmistella hyökkäystä tukikohtaan samalla kun yksi heistä alkaa nopeasti menettää mielenterveytensä.
Elokuva on Yhdysvaltojen tekijänoikeuslakiin liittyvän laiminlyönnin takia niin sanotussa public domain -tilassa, jolloin siitä voi vapaasti julkaista kopioita. Kubrick itse yritti päinvastoin estää esikoiselokuvansa esittämisen kokonaan elokuvan huonon menestyksen takia.
Nina Gavriljuk
Nina Gavriljuk (s. 13. huhtikuuta 1965 Leningrad) on maastohiihtäjä, joka edusti urallaan sekä Neuvostoliittoa että Venäjää.
Gavriljuk aloitti hiihtämisen vuonna 1976. Hänen ensimmäiset arvokilpailunsa olivat vuoden 1987 MM-hiihdot Oberstdorfissa, missä hän hiihti kultaa voittaneessa Neuvostoliiton viestijoukkueessa. Viestikultaa hän voitti myös 1988 Calgaryn olympialaisissa. 1989 Lahden MM-hiihdoissa hän ei hiihtänyt viestissä ja oli kymmenen kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa viides. Kolmannen arvokisaviestikultansa hän voitti 1993 Falunissa Venäjän joukkueessa. Samoissa kisoissa hän oli viidellä kilometrillä 15:s, takaa-ajossa seitsemäs ja 30 kilometrillä kahdeksas. 1994 Lillehammerin olympialaisissa hän voitti jälleen viestikultaa, saavutti lisäksi pronssia 15 kilometrillä, 5. sijan takaa-ajossa ja 11. sijan viidellä kilometrillä.
1995 MM-kisoissa Thunder Bayssä Gavriljuk voitti jälleen viestimaailmanmestaruuden ja saavutti lisäksi hopeaa takaa-ajosta ja 5 kilometriltä. Lisäksi hän oli 15 ja 30 kilometrin kilpailuissa kuudes. Kaksi vuotta myöhemmin 1997 MM-hiihdoissa Trondheimissa hän voitti Venäjän joukkueessa jälleen viestin, ja saavutti pronssia takaa-ajosta, neljännen sijan 5 kilometriltä, viidennen sijan 15 kilometriltä ja 13. sijan 30 kilometriltä. 1998 Naganon olympialaisissa hän voitti jälleen viestistä kultaa, oli 5 kilometrillä neljäs ja takaa-ajossa seitsemäs. 1999 MM-kisoista Ramsausta hän voitti viestikultaa, tällä kertaa ankkurin roolissa, ja takaa-ajon hopeaa ja oli viidellä kilometrillä viides ja 15 kilometrillä seitsemäs. 2001 Lahden MM-kisoissa hän toi jälleen ankkurina Venäjän joukkueen viestivoittoon, oli sprintissä viides ja takaa-ajossa kahdeksas. 2002 Salt Lake Cityn olympialaisissa hän oli takaa-ajossa viides ja sprintissä 20:s, mutta muiden venäläishiihtäjien liian korkeiden hemoglobiiniarvojen vuoksi Venäjä ei päässyt osallistumaan viestiin. Viimeisimmiksi jääneissä arvokisoissaan 2003 Val di Fiemmen MM-hiihdoissa hän toi Venäjän joukkueen ankkurina viestipronssille ja saavutti lisäksi 30 kilometriltä kahdeksannen sijan ja oli takaa-ajossa 12:s. Kaikkiaan hänelle kertyi viesteistä arvokisavoittoja yhdeksän.
Maastohiihdon maailmancupissa Gavriljuk saavutti viisi osakilpailuvoittoa ja kaikkiaan 35 palkintopallisijoitusta. Parhaimmillaan hän oli maailmancupin loppupisteissä toinen, kaudella 1994–1995. Seuratasolla hän edusti Pietarin Dynamoa.
Lahden Autokori
Lahden Autokori Oy (vuoteen 1956 Lahden Autokori O/Y) oli vuonna 1945 perustettu suomalainen linja-autojen korivalmistaja. Yritys ajautui konkurssiin syyskuussa 2013.
Yhtiöllä oli kaksi tehdasta, molemmat Suomessa.
Vanhempi koritehdas sijaitsi Villähteellä Nastolassa. Uudempi, vuoden 2007 keväällä valmistunut pikavuoro- ja turistibusseja valmistava tehdas sijaitsee Lahdessa. Yhtiö työllisti ennen konkurssia noin 200 henkilöä. Vanhempaa tehdasta oltiin ajamassa alas vuoden 2013 alussa ja kun siellä työn alla olleet Jokeri-autot valmistuivat, tehtaan toiminta lakautettiin.
Toiminnan alkuaikoina yhtiö rakensi linja-autojen korit puurunkoisina, ja tuotantoon kuuluivat myös kuorma-autojen ohjaamot sekä myymäläautot. Vuonna 1956 Lahden Autokori oli keskisuuri korinrakentaja ja valmisti 37 uutta koria, kun alan suurimmat Ajokki ja turkulainen Autokori ylsivät sataan koriin ja ylikin. Ensimmäinen alumiinirakenteinen linja-auton kori valmistui vuonna 1967, ja tämä Scanian alustalle rakennettu ja aktiiviaikansa Lahden Liikenne Oy:n (nykyisin osa Koiviston Auto -yhtymää) käytössä ollut auto on kunnostettu museoautoksi. Alumiinikorien rinnalla tehtiin puurunkoisia koreja vuoteen 1973 saakka.
Lahden Autokori Oy täytti 60 vuotta 11. huhtikuuta 2005. Nastolan Villähteellä toiminut kolmannen polven perheyritys Lahden Autokori oli Saarion perheen yritys. Virvoitusjuomatehtailijanakin tunnettu Kalle Saario (1895–1984) tuli tehtaan osakkaaksi pari vuotta perustamisen jälkeen ja sai pian haltuunsa koko osakekannan. Yrityksen kehittämistä jatkoivat hänen poikansa Kauko Saario sekä tämän poika Juhani Saario, josta tuli Lahden Autokori Oy:n hallituksen puheenjohtaja.
Lahden Autokorin tunnettuja bussimalleja olivat Lahti Eagle -pikavuoro- ja turistibussi sekä matalalattiainen, yhteistyössä Scanian kanssa suunniteltu Lahti Scala -kaupunkibussi. Vuonna 2007 Scania esitteli uuden OmniExpress-pikavuorobussin, jonka yhtiöt ovat suunnitelleet yhdessä. Autot valmistetaan Lahden Autokorin uudessa Lahden-tehtaassa.
Lahden Autokorin hallituksen puheenjohtaja Juhani Saario ilmoitti 11.9.2013 Lahden Autokorin hakevan konkurssia kahden viikon kuluttua. Scania oli hänen mukaansa päättänyt siirtää tuotannon Puolaan. Noin 200 henkeä oli jäämässä työttömäksi. Yritys meni konkurssiin, mutta seuraavana vuonna Scania päätti jatkaa Lahden tehtaan toimintaa nimellä SOE Busproduction.
Lahti 10, Lahti 11, Lahti 20, Lahti 21, Lahti 31, Lahti 32, Lahti 310, Lahti 320, Lahti 330, Lahti Eagle 450/451/560, Lahti Golden Eagle 471, Lahti Eagle, Lahti Falcon 430/431/540, Lahti Falcon, Lahti 400, Lahti 402, Lahti Scala
Day of the Fight
Day of the Fight on Stanley Kubrickin ensimmäinen ohjaustyö. Se on 16 minuuttia kestävä mustavalkodokumentti. Elokuva perustuu Kubrickin tekemään valokuvadokumenttiin, jonka hän oli tehnyt irlantilaisesta nyrkkeilijästä Walter Cartieristä.
Sydän- ja rintaelinkirurgia
Sydän- ja rintaelinkirurgia on rintakehän alueen kirurgisten sairauksien erikoisala. Erikoisalana tämä sisältää sydämen, keuhkojen, ruokatorven, välikarsinan ja rintakehän alueen verisuonten sairauksien kirurgisen hoidon.
Sydän- ja rintaelinkirurgia on kohtuullisen nuori kirurgian ala. Esteenä kehitykselle olivat leikkauksenaikaiset ja -jälkeiset komplikaatiot, jotka johtivat käytännössä aina potilaan menehtymiseen. Ensimmäiset onnistuneet leikkaukset suoritettiin 1800-luvulla, joihin lukeutuivat sydänpussin korjaus ja keuhkon osapoistot. Rintakehän murskavamman vuoksi ensimmäisen keuhkonpoiston suoritti Rudolph Nissen vuonna 1931. Vastaavasti syövänhoidoksi samantyyppisen leikkauksen suorittivat Evarts Graham ja Singer vuonna 1933.
Sydänkirurgia alkoi kehittyä vasta 1940-luvulla, kun 1944 Alfred Blalock ja Helen Taussig suorittivat Blalock-Taussig shuntin Fallotin tetralogiaa sairastavalle lapselle. Ensimmäisen varsinaisen avosydänkirurgisen toimenpiteen hypotermiassa suorittivat Walton Lillhei ja John Lewis syyskuussa 1952 synnynnäisen sydänvian vuoksi. Leikkausryhmä aloitti 1954 leikkaukset joissa potilaan toinen vanhempi toimi ulkopuolisena sydän-keuhkokoneena. Näitä leikkauksia suoritettiin yhteensä 44 kappaletta.
Ensimmäisen sydän-keuhkokoneen kehitti John Gibbons 1953, mutta huonojen hoitotulosten takia projekti keskeytettiin. John W. Kirklin kehitti sydän-keuhkokonetta ja 1954 lopulla suoritettiin ensimmäiset avosydänkirurgiset toimenpiteet sydän-keuhkokoneen avulla. Vasta tämän jälkeen maailmanlaajuinen mielenkiinto kehittyi sydänkirurgiaan.
Argentiinalainen René Favaloro suoritti 1967 ensimmäisenä lääketieteellisissä julkaisuissa raportoidun sydämen ohitusleikkauksen käyttäen alaraajan Iso Safeena -laskimoa Clevelandissa, Yhdysvalloissa.
Ensimmäisen sydämensiirron suoritti Christiaan Barnard työryhmineen 1967.
Suomen ensimmäisen sydämensiirto suoritettiin 1985, Severi Mattila työryhmineen. Sydämen ja keuhkojen yhteissiirto suoritettiin 1988, Ari Harjulan ja työryhmän puolesta. Ensimmäinen keuhkonsiirto vastaavasti 1990, Ari Harjulan ja työryhmän puolesta
Suomessa toimii nykyään seitsemän julkista sydänkirurgista yksikköä: Meilahden sairaalassa, Lastenklinikka , Turun yliopistollisessa keskussairaalassa, Tampereen yliopistollisen sairaalan sydänkeskuksessa, Oulun yliopistollisessa sairaalassa, Kuopion yliopistollisessa sairaalassa ja Vaasan keskussairaalassa. Lisäksi kahdessa yksityisessä: Mehiläinen, Töölö ja Cordia, Kuopio.
Ainoastaan lastensydänkirurgia on keskitetty Lastenklinikalle, ja elinsiirrot Meilahden sairaalaan.
Rintaelinkirurgisia toimenpiteitä suoritetaan myös useimmissa keskus- ja aluesairaaloissa, joskin nykyään kyseisiä toimenpiteitä pyritään keskittämään yhä suurempiin leikkausyksiköihin.
Flying Padre
Flying Padre (1951) on Stanley Kubrickin toinen ohjaustyö. Se on 8-minuuttinen dokumentti katolisesta papista. Papilla on oma pienkone, jolla hän pystyy lentämään seurakuntansa alueella.
The Seafarers
The Seafarers (1953) on Stanley Kubrickin kolmas ohjaustyö. Se on 30-minuuttinen dokumentti "Seafarers International Union of North Americalle", yhdysvaltalaiselle ammattiyhdistykselle.
Kroatia Eurovision laulukilpailussa
Kroatia osallistui Eurovision laulukilpailuun ensimmäisen kerran vuonna . 
Kroatian edustaja valittiin vuosittain Dora-nimisellä popfestivaalilla. Sen paras sijoitus on ollut neljäs sija, jonka se on saavutti vuosina ja .
Suurin osa Kroatian kappaleista on esitetty kroatian kielellä. Englantia Kroatia käytti vuosina 2001, 2002, 2004, 2011, 2016, 2017 ja 2018, sekä myös vuoden 1993 kappaleen nimilauseessa. Vuoden 2017 kappale oli laulettu osittain italiaksi.
Vuonna 2003 EBU:ssa päätettiin muuttaa laulukilpailun rakennetta. Semifinaali ja finaali käytiin kahtena eri päivänä ja laulukilpailuun voi osallistua korkeintaan 40 valtiota. Kansainvälisessä finaalissa suora finaalipaikka on edellisenä vuonna 10 parhaiten menestyneellä valtiolla sekä suurimmilla laulukilpailun rahoittajamailla Saksalla, Ranskalla, Espanjalla ja Isolla-Britannialla. Ne valtiot, jotka eivät päässeet suoraan finaaliin, kilpailevat finaalipaikasta semifinaalissa. 10 parhaiten menestynyttä valtiota semifinaalissa pääsevät finaaliin.
Vuonna 2008 päätettiin ottaa käyttöön kahden semifinaalin järjestelmä, jossa suurimmat rahoittajamaat ja edellisen vuoden voittaja ovat automaattisesti finaalissa. Kaikki muut valtiot kilpailevat finaalipaikasta kahdessa semifinaalissa, joista jatkoon pääsee yhteensä 20 maata. Vuosina 2004–2010 Espanja, Iso-Britannia, Ranska ja Saksa pääsivät automaattisesti finaaliin. Italia palasi kisoihin vuonna 2011 ja isona rahoittajamaana on automaattisesti finaalissa.
Vuonna 2016 otettiin käyttöön uusi pisteidenlaskujärjestelmä, jolla halutaan pitää jännitys loppuun asti. Ennen vuotta 2016 voittaja saattoi selvitä jo hyvin varhaisessa vaiheessa pisteidenlaskua. Tämän ja usein moititun pisteiden vääristymisen takia haluttiin antaa molemmille äänestysryhmille täysin oma valta, joten pisteet jaettiin. Uudessa systeemissä jokaisen osallistujamaan raadit antavat pisteet 1-8, 10 ja 12. Sen jälkeen puhelinäänet julistetaan könttäsummina. Näin ollen voittaja selviää vasta kun eniten puhelinääniä saanut maa saa pisteet.
Vuosina 1956–1998 Eurovision laulukilpailussa lauluja säesti suuri viihdeorkesteri jousineen, puhaltimineen ja komppiryhmineen. Jokainen maa lähetti kilpailuun oman kapellimestarin, joka vastasi laulun sovituksesta ison orkesterin säestämänä. Kroatia osallistui myös vuoden 1993 Eurovision laulukilpailun esikarsintaan "Kvalifikacija za Millstreet", jossa Kroatian kappaletta johti Andrej Baša, kuten Millstreetissäkin. Kroatian kappale esitettiin ilman orkesterisäestystä vuoden 1997 kilpailussa.
Mehmet Shehu
Mehmet Shehu (10. tammikuuta 1913 Çorush – 17. joulukuuta 1981 Tirana) oli albanialainen kommunistipoliitikko ja maansa pääministeri vuosina 1954–1981.
Shehu syntyi eteläisessä Albaniassa ja opiskeli 1930-luvulla Napolissa. Hän soti Espanjan sisällissodassa Garibaldin kansainvälisessä prikaatissa ja vietti vuodet 1939–1942 keskitysleirillä Ranskassa. Shehu toimi Albanian pääministerinä vuodesta 1954 kuolemaansa saakka. Shehun kuolema Tiranassa joulukuussa 1981 ilmoitettiin virallisesti itsemurhaksi, mutta Enver Hoxhan huhutaan ampuneen hänet Shehun vastustettua Hoxhan eristäytymispolitiikkaa. Itsemurha oli kielletty Albanian rikoslaissa, jonka vuoksi Shehu julistettiin "kansakunnan viholliseksi" ja haudattiin joutomaalle lähelle Ndroqin kylää Tiranan länsipuolelle.
Mehmet Shehu oli Ismail Kadaren "Pasardhësi"-romaanin (2003) aiheena.
Teesi
Teesi (kreik. θέσις) on lyhyeen muotoon saatettu väite, väittämä, joka otetaan keskustelun tai väittelyn kohteeksi, tai logiikassa todistettavaksi.
Antiteesi on sanojen tai lausekkeiden vastakkaisuuteen perustuva tekstinrakentamisen keino: sanat tai lauseet kuvaavat siis päinvastaisia asioita, eli ovat toistensa vastakohtia. Filosofiassa antiteesi tarkoittaa vastaväitettä.
Synteesi on teesin ja antiteesin yhdistelmä.
SS America
S/S American Star (entinen S/S America) oli matkustajakäyttöön rakennettu, vuonna 1940 United States Lines -yhtiölle valmistunut höyryturbiinilaiva. Laivan suunnitteli arkkitehti William Francis Gibbs, ja sen alkuperäisen "America"-nimen jälkeen laivalla oli 54 toimintavuotensa aikana useita nimiä: USS "West Point", "Australis", "Italis", "Noga", "Alferdoss" ja "American Star". Eleanor Roosevelt kastoi laivan Newport Newsissä "Americaksi" muutamaa päivää ennen toisen maailmansodan syttymistä. Sodan aikana alus toimi joukkojenkuljetusaluksena, minkä jälkeen se kulki vuosikausia reittiliikenteessä New Yorkin ja saksalaisen Bremerhavenin välillä. Alus pystyi kuljettamaan 543 matkustajaa ensimmäisessä luokassa, 418 matkustajaa toisessa luokassa ja 241 kolmannessa luokassa, ja sillä oli 643 hengen miehistö.
Vuonna 1964 laiva myytiin D & A Chandrikselle Pireukseen Kreikkaan, ja laiva sai uuden nimen "Australis". Uuden omistajan myötä aluksella tehtiin halparisteilyjä Euroopan ja Australian välillä. Vuonna 1974 "Australis" törmäsi yhteen HMAS "Melbournen" kanssa, mutta onnettomuudesta ei aiheutunut suuria vahinkoja.
Vuosina 1979–1993 laiva oli ankkuroituna Eleusiksen lahdella Pireuksen ulkopuolella toimettomana. Joulukuussa 1993 laiva lähti usean omistajan- ja nimenvaihdoksen jälkeen "American Star" -nimisenä viimeiselle matkalleen. Avomerihinaajan oli määrä viedä alus Thaimaahan, missä se olisi muutettu uivaksi hotelliksi. Tammikuussa 1994 aluksen taival päättyi kuitenkin ennenaikaisesti, kun Kanariansaariin kuuluvan Fuerteventuran edustalla puhaltaneet kovat tuulet painoivat aluksen saaren rantaa kohden, jolloin se juuttui hiekkasärkälle ja katkesi pian kahtia. Haaksirikon jälkeen alus joutui rosvouksen kohteeksi, jolloin sieltä vietiin kaikki irtonainen pois.
Aluksen jäljellä ollut osa katosi vedenpinnan alle talvena 2008–2009.
Kari Kontio
Kari Kontio (8. elokuuta 1956 Oulu – 8. heinäkuuta 2006 Helsinki) oli kirjailija, teatteriohjaaja, käsikirjoittaja, toimittaja ja juontaja.
Kontio oli opiskellut aatehistoriaa, filosofiaa, valtio-oppia ja teologiaa. Hän kävi Teatterikorkeakoulua Jouko Turkan aikana vuosina 1984–1988 ohjaajalinjalla. Kontio oli ristiriitainen, mutta samalla sivistynyt ja monipuolinen ihminen. Hänellä oli yhteisiä media-, kirjallisuus- ja taidehankkeita muun muassa Timo Harakan, Tuomas Nevanlinnan ja Asser Korhosen kanssa. Keskustelua herättänyt radiosarja "Radio Vapaa maailma" (1985) oli rajun poliittisen satiirin edelläkävijöitä Suomessa.
Kontio oli toimittajana vuonna 1983 Ylioppilaslehdessä ja myöhemmin Voima-lehdessä. Hän harrasti nyrkkeilyä. Vuoden 1987 eduskuntavaaleissa hän oli ehdolla Helsingin vaalipiirissä omalla Kontion listallaan "Jumalan teatteria" koskeneen keskustelun jälkimainingeissa.
Kontio hukkui uintiretkellä heinäkuussa 2006.
Martin Vučik’
Martin Vučik’ (, s. 7. elokuuta 1982, Skopje) on makedonialainen pop-laulaja, rumpali ja lauluntekijä. Hän edusti maataan vuoden 2005 Eurovision laulukilpailussa kappaleella "Make My Day" ja sijoittui seitsemänneksitoista.
Vučik’ syntyi ja aloitti koulunkäyntinsä Skopjessa. Hän aloitti rumpujensoiton 3-vuotiaana. Vučik’ on julkaissut kaksi sooloalbumia.
Oopperan kummitus
Oopperan kummitus () ranskalaisen Gaston Leroux’n kirjoittama goottilainen kauhuromaani, joka ilmestyi vuonna 1910. Kirjan ensimmäinen suomennos ilmestyi 1926 nimellä "Pariisin oopperan kummitus" ja 1990 nimellä "Oopperan kummitus".
Romaanin pohjalta on tehty lukuisia sovituksia – tunnetuimpia ovat Lon Chaneyn tähdittämä mykkäelokuva "Suuren oopperan kummitus" (1925) ja Andrew Lloyd Webberin musikaali "The Phantom of the Opera" (1986) sekä siihen perustuva elokuva (2004).
"Oopperan kummitus" on koskettava ja opettavainen tarina pakkomielteisestä, mutta aidosta rakkaudesta ja sen menetyksestä, sekä siitä, kuinka ulkoinen ja sisäinen kauneus eivät välttämättä kulje käsi kädessä. Tarinan nimikkohahmo Oopperan kummitus on kuolevainen mies Erik, jonka kasvot ovat olleet kammottavasti epämuodostuneet jo hänen syntymästään asti. Sisimmältään kaunista Erikiä ei ole koskaan arvostettu, vaikka hän on lahjakas niin musiikissa kuin monessa muussakin taiteessa. Ihmiset, pojan oma äiti mukaan luettuna, ovat pelänneet ja inhonneet tätä. Kukaan ei ole koskaan rakastanut Erikiä (lukuun ottamatta hänen äitiään), eikä hän ole myöskään oppinut erottamaan oikeaa väärästä.
Erik asettuu elämään Pariisin oopperatalon kellareiden alapuolelle. Monipuolisilla taidoillaan hän saa muut ihmiset uskomaan, että oopperassa kummittelee. Myöhemmin Erik rakastuu orpotyttö Christineen, jota Erik alkaa opettaa laulamaan. Pian tyttö laulaakin ”kuin yksi Jumalan enkeleistä”. Mutta kun Christinen lapsuudenystävä ja ihastus astuu kuvaan, hän on vaikean päätöksen edessä.
Ensimmäinen elokuvasovitus kirjasta tehtiin vuonna 1916, mutta tämä on julistettu kadonneeksi tai jopa tuhotuksi. Romaanin pohjalta on silti tehty muita lukuisia elokuvia. Muutamia niistä ovat:
"Oopperan kummituksesta" on tehty lukuisia näytelmä- ja musikaaliversioita. Tunnetuimpia niistä on Andrew Lloyd Webberin musikaali "The Phantom of the Opera", joka sai ensi-iltansa 1986.
Susan Kayn kirjoittama romaani "Phantom" ilmestyi 1991. Se kertoo Gaston Leroux’n tarinan uudelleen, mutta keskittyy kertomaan myös aiheista, joihin Leroux on vain viitannut. Se on tavallaan Oopperan kummituksen elämäkerta kehdosta hautaan. Kirja viittaa myös Andrew Lloyd Webberin musikaaliin ja vuoden 1925 elokuvaan. Kirjasta tuli tavattoman suosittu. Koska siitä ei otettu painoksia vuosiin, varsinkin englanninkielisistä kappaleista tuli kysyttyjä harvinaisuuksia, joista maksettiin jopa yli 300 euroa. Vuonna 2005 pieni kirjakustantamo painatti teoksesta kaksi uutta painosta.
"Oopperan kummitus" on suomennettu kaksi kertaa:
Musta Paraati (EP)
Musta Paraati on Maj Karman Kauniiden Kuvien kunnianosoitus helsinkiläiselle Musta Paraati -yhtyeelle ja se sisältääkin vain heidän kappaleitaan (kaikki kappaleet ovat Mustan Paraatin esikoispitkäsoitolta "Peilitalossa"). EP-levy ilmestyi 10. maaliskuuta 2004 Megamanian kautta. Yhtye soitti myös keikoillaan Mustan Paraatin kappaleita, ja yhdellä keikalla Mustan Paraatin kitaristi Sakari "Saku" Paasiniemi vieraili soittamassa. Levy on yhtyeen viimeinen Maj Karman Kauniit Kuvat -nimellä julkaistu. Herra Ylppö liittyi Musta Paraati -yhtyeeseen laulajaksi vuonna 2014.
EP nousi Suomen virallisen singlelistan kolmannelle sijalle, ja pysyi listalla yhteensä kahdeksan viikkoa.
Polttovälin muuttaja
Polttovälin muuttajalla eli "telekonvertterilla" tai "telejatkeella" tarkoitetaan valokuvaustarviketta, joka pidentää objektiivin vaikutuksellista polttoväliä muuttajasta riippuvalla kertoimella.
Tavallisimmat polttovälin muuttajat ovat kertoimiltaan 1,4 ja 2, ensin mainitun pidentäessä vaikutuksellista polttoväliä 1,4-kertaiseksi ja jälkimmäisen kaksinkertaiseksi siten, että esimerkiksi käytettäessä polttoväliltään 200 mm:n objektiivia, vaikutuksellinen polttoväli on 1,4-kertaisella muuttajalla 280 mm ja kaksinkertaisella muuttajalla 400 mm.
Muuttajan käyttämisen seurauksena käytetyn objektiivin valovoima laskee 1,4-kertaista muuttajaa käytettäessä yhdellä aukkoarvolla (filmille tai kennolle pääsevä valo on puolet alkuperäisestä) ja kaksinkertaista muuttajaa käytettäessä kahdella aukkoarvolla (filmille tai kennolle pääsevä valo on neljäsosa alkuperäisestä).
Käytettävästä objektiivista ja muuttajasta riippuen, muuttajien katsotaan usein heikentävän kuvanlaatua.
Vastavalosuoja
Vastavalosuojalla tarkoitetaan kameran objektiivin päähän kiinnitettävää välinettä, joka vähentää objektiiville tulevan hajavalon määrää.
Vastavalosuojia valmistetaan kovasta muovista, kumista ja alumiinista.
Muodoltaan vastavalosuojat vaihtelevat objektiiveittain. Kiinteäpolttovälisissä objektiiveissa vastavalosuoja on lähtökohtaisesti lieriö. Zoom-objektiiveissa vastavalosuoja voi olla "kukkamainen", jolloin vastavalosuoja ei estä tällaisen objektiivin lyhyempien polttovälien käyttöä näkymällä kuvan reunoilla.
Tavallisesti vastavalosuojat ovat irrotettavia, joskin joissakin objektiiveissa on myös kiinteärakenteisia alumiinisia vastavalosuojia.
Koska vastavalosuoja vähentää objektiiville kulkeutuvan hajavalon määrää, se on omiaan parantamaan kuvan kontrastia ja vähentämään linssiheijastuksia. Kuvanlaadun parantamisen lisäksi vastavalosuoja estää objektiivin naarmuuntumista ja siihen tulevia kolhuja.
Hughes H-4 Hercules
Hughes H-4 Hercules ("Spruce Goose", "kuusihanhi") on Howard Hughesin Hughes Aircraft-yhtiön rakentama lentovene. Vain yksi Hercules on rakennettu. Hercules on suurin lentovene mitä koskaan on rakennettu, ja myös siipien kärkiväliltään (97,54 m) kaikkien aikojen suurin lentokone; Antonov An-225 on pidempi ja raskaampi, ja on myös lentänyt paitsi korkeammalla, myös otettu vakituiseen käyttöön.
Koneen suunnittelu aloitettiin vuonna 1942, mutta se valmistui vasta sodan päättymisen jälkeen vuonna 1947. 2. marraskuuta 1947 Howard Hughes lensi koneella Long Beachissa Kaliforniassa. Kone liikkui 130 km/h nopeudella noin 1,6 kilometrin matkan pysytellen 20 metrin korkeudella. Kriitikoiden mukaan kone ei todellisuudessa olisi pystynyt nousemaan saavutettua korkeutta korkeammalle, vaan kone pysyi ilmassa pelkästään matalalla lennettäessä syntyvän maavaikutuksen ansiosta. Tämä väite on kuitenkin suuri valhe. Howard otti suuren riskin lentäessään koneella joka oli vielä vuoden päässä valmistumisesta. Koneen koko hydrauliikka olisi pitänyt vaihtaa jos sillä olisi mielitty Atlantin ylityksiin joka olisi jälleen maksanut miljoonia, jotka Hughes itse olisi joutunut maksamaan. Sodan loputtua koneelle ei ollut käyttöä koska 1931 säädetty laki Yhdysvalloissa kieltää puurakenteisen koneen käytön matkustajien lennätyksessä. Laki oli käytännössä protektionismia, jolla saatiin Fokker F.VII (Fokker Trimotor) pois liikenteestä Yhdysvalloista.
Pilkkanimi Spruce Goose keksittiin lähinnä siitä väitteestä, että Hughes-yhtiö investoi Yhdysvaltain valtion rahaa tähän projektiin ja se valmistui myöhässä.
Koska toisen maailmansodan aikaan metalleja oli saatavilla rajoitetusti, lähes koko lentokone valmistettiin laminoidusta koivusta (eikä siis pilkkanimen mukaan kuusesta). Rakennuksessa käytettiin myös ajankohtaan nähden edistyksellistä "Duramold"-komposiittiprosessia, jossa rakenteita tehtiin viiluista ja liimasta.
Nykyisin kone on nähtävillä Evergreen Aviation Museumissa Oregonissa. Museossa on nähtävillä myös malli, jota käytettiin Hughesin elämäkertaelokuvassa "Lentäjä", joka kertoo myös H-4:n rakentamisesta ja sen lennosta.
TV Tokyo
TV Tokyo on TX Networkin eli TNX:n tärkein asema, ja se on tällä hetkellä pienin Tokion merkittävimmistä televisioverkoista. TV Tokyo tunnetaan erikoistumisestaan japanilaisiin piirrettyihin eli animeen. Asemaa kutsutaan joskus myös nimellä , mikä on sanayhdistelmä televisiota tarkoittavasta sanasta "terebi" ja kaupungin nimestä Tokio.
Aseman yhteydessä toimii myös TV Tokyo Broadband Entertainment, Inc. Se levittää tallennettavaa TV-sisältöä.
Japan Science Promotion Foundation perusti TV Tokyon 12. huhtikuuta vuonna 1964. Neljä vuotta myöhemmin 1. heinäkuuta vuonna 1968 perustettiin Tokyo Channel 12 Production, Ltd. (株式会社東京12チャンネルプロダクション, "Kabushiki Kaisha Tōkyō 12 Channeru Purodakushon"). Lokakuussa vuonna 1973 yhtiön nimeksi vaihdettiin Tokyo Channel 12, Ltd. (株式会社東京12チャンネル, "Kabushiki Kaisha Tōkyō 12 Channeru"), ja tällöin uudelle kanavalle siirrettiin vastuu televisiolähetyksistä.
Vuonna 1983 yhdessä TV Osakan ja TV Aichi asema loi Mega TON Network (メガTONネットワーク, "Mega TON Nettowāku") -verkon. Joulukuussa vuonna 1985 päätoimiston sijainti siirrettiin Shibakoenista Toranomoniin. 12. joulukuuta vuonna 1999 avattiin studio Tennozun saarelle. 25. kesäkuuta vuonna 2003 luovuttiin aseman englanninkielisestä nimestä Television Tokyo Channel 12, Ltd. Sen tilalle tuli uusi muoto TV TOKYO Corporation. Vuonna 2004 TV TOKYO juhlisti 40. vuosipäiväänsä.
Syväterävyysalue
Syväterävyysalueella tarkoitetaan valokuvauksessa syvyyssuuntaista aluetta, jossa kohteet ovat kunnolla tarkentuneita. Valokuvaaja voi valita aukon arvolla kuinka suureksi syväterävyysalue muodostuu: syväterävyysalue on sitä lyhempi mitä suurempaa aukkoarvoa käytetään. Vastaavasti pientä aukkoarvoa käytettäessä syväterävyysalue voi ulottua kuvan etualalta äärettömään.
Varsinkin "pokkareilla" ( = taskukameroilla) terävyyteen alkaa pienillä aukoilla vaikuttaa valon hajoamisen vaikutus ja pistekoko, joiden yleinen nimitys on optisesti diffraktio. Ts.: määrättyä aukkoa pienemmällä ei syvyysterävyys kasvakaan vaan valon hajoaminen heikentää "terävyyttä".
Aukon arvon lisäksi syväterävyysalueeseen vaikuttaa kuitenkin myös objektiivin todellinen polttoväli ja toisaalta kohteen etäisyys kuvaajasta:
mitä lähempänä olevaa kohdetta kuvataan, sitä lyhyemmäksi syväterävyysalue muodostuu. Erityisen merkittävää tämä on makrokuvauksessa: kuvattaessa vain muutaman senttimetrin päässä olevaa kohdetta suurella aukkoarvolla syväterävyysalue saattaa rajoittua muutamaan millimetriin. Jos taas kuvataan vaikkapa maisemaa lyhytpolttovälisellä laajakulmaobjektiivilla, on suhteellisen helppoa saada syväterävyysalue ulottumaan kuvan etualalta äärettömään.
Objektiivin polttovälin vaikutus taas ilmenee siinä, että mitä pidempi objektiivin todellinen polttoväli on, sitä lyhyemmäksi syväterävyysalue jää. Objektiivin polttovälistä riippumatta terävyysalue on sama, jos kuvan suurennussuhde pysyy muuttumattomana.
Syväterävyysalueen hallinta on yksi valokuvauksen ilmaisukeinoja. Lyhyt syväterävyysalue kohdentaa huomion kuvan varsinaiseen kohteeseen irrottamalla sen mahdollisesti häiritsevästä taustasta tai etualasta. Toisaalta esimerkiksi maisemakuvauksessa syväterävyysalueen usein odotetaan ulottuvan kuvan etualalta äärettömään siten, että kaikki kuvassa näkyvä on kunnolla tarkentunutta.
Syvyysterävyysalueeseen vaikuttaa ensisijaisesti objektiivin (optisen) suuaukon absoluuttinen koko (esim. senttimetreissä mitattuna). Pienissä objektiiveissa, esimerkiksi taskukokoisissa kameroissa ja älypuhelimissa, objektiivin suuaukko on erittäin pieni (vähänkään kauempana olevien kohteiden kannalta pistemäinen), ja siksi syvyysterävyysalue on hyvin suuri. Kaikille järjestelmäkameroille on saatavilla suuriaukkoisia objektiiveja, joilla pystytään saavuttamaan kapea syvyysterävyysalue. Kameran kennokoko sinänsä ei vaikuta objektiivien suuaukon absoluuttiseen kokoon, mutta yleisesti on niin, että suurempikennoisille kameroille on saatavilla suurempia objektiiveja, joiden suuaukko on suuri.
Lakritsirousku
Lakritsirousku ("Lactarius helvus") on havu- ja sekametsissä kasvava, lievästi myrkyllinen rouskulaji. Lakritsirousku on männyn ja koivujen mykorritsasieni.
Lakritsirouskun lakki on väriltään keltaruskea tai harmahtavan vaaleanruskea ja halkaisijaltaan noin 5–15 cm. Lakki on aluksi kupera ja reunoiltaan sisäänpäin kääntynyt, vanhemmiten lakki muuttuu laakeaksi ja halkeilee kuivuessaan. Toisinaan lakissa on nipukka, joka vajoaa sienen kasvaessa. Pinta on samettimainen, kiilloton ja hieman karhea, eikä märkänäkään limainen. Heltat ovat rouskuille tyypillisen vaaleat. Sienen rikkoutuessa niistä tihkuu kirkasta nestettä, tosin kuivista tai vanhoista sienistä nestettä ei tule välttämättä ollenkaan. Lakritsirouskun jalka on tasapaksu, ja se on usein vaaleampi kuin lakki. Erityisesti kuivana ja kuivuessaan sieni tuoksuu lakritsille.
Lakritsirouskun voi sekoittaa kangasrouskuun ("Lactarius rufus") jonka maitiaisneste on valkoista, kun taas lakritsirouskulla se on kirkasta. Myös lakritsirouskun lakki on vaaleampi kuin kangasrouskulla.
Lakritsirouskuja voi löytää heinäkuusta lokakuuhun, vaikkakin se on yleisimmillään elo-syyskuussa. Se on yleinen Etelä- ja Keski-Suomessa, ja sitä esiintyy paikoin myös Pohjois-Suomessa. Lakritsirousku esiintyy usein isoina ryhminä, toisinaan samoilla paikoilla kangasrouskun kanssa; karuilla kalliomänniköillä ja niiden soistumilla, lampien rahkamättäillä ja suo-ojien reunoilla.
Lakritsirouskua ei suositella ruokasieneksi. Se on lievästi myrkyllinen ja suurina määrinä nautittuna se voi aiheuttaa vatsanväänteitä, oksentelua ja ripulia. Tosin lakritsirouskuja on useinkin kerätty kangasrouskuina, eikä sen tiedetä aiheuttaneen myrkytystapauksia. Keskieurooppalaisissa sienikirjoissa, joissa esimerkiksi haapa- ja kangasrouskua pidetään syömäkelvottomana, neuvotaan käyttämään lakritsirouskua mausteena.
Hinoi Team
HINOI team (, Hinoi chīmu) on japanilainen tyttöryhmä. Ryhmän perusti Asuka Hinoi, ja siihen liittyi Hikaru Koyama, Rina Takenaka ja Keika Matsuoka. Heidän julkaisunsa ovat olleet eurobeat-covereita. Laulajina toimivat Asuka ja Hikaru, Rina ja Keika toimivat vain tanssijoina. Asuka on saanut mainetta Japanissa myös soolourallaan. Hinoi Team lopetti toimintansa keväällä 2007 Keikan erotessa ryhmästä.
Milan Horvat
Milan Horvat (28. heinäkuuta 1919 Pakrac, Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskunta – 1. tammikuuta 2014 Innsbruck, Itävalta) oli kroatialainen kapellimestari. Hän aloitti uransa Zagrebin radion sinfoniaorkesterin johtajana vuonna 1946.
Horvat toimi vuosina 1969–1975 Wienin radion sinfoniaorkesterin ylikapellimestarina. Sen jälkeen hän johti Zagrebin oopperaa ja esiintyi muun muassa Lontoossa, Berliinissä, Pietarissa, Pariisissa, Moskovassa, Milanossa ja Zürichissä.
Horvatin levytyksiä ovat julkaisseet Decca, Philips ja Deutsche Grammophon.
Seralji
Seralji on itämainen palatsi, tai palatsin osa, jossa asuvat vaimot ja jalkavaimot.
Sana tulee italiankielisestä haaremia tarkoittavasta tai erityisesti Istanbulin Topkapın palatsiin viittaavasta "seraglio"-sanasta, joka puolestaan tulee turkinkielen palatsia, tai hovia tarkoittavasta sanasta "saray". Se on johdos persiankielen sanasta "saraʾi" (سرای‎), jonka merkityksenä on palatsi, tai talli. Italiankielinen sana heijastelee luultavasti myös italian "serraglio"-sanan (muuri, suoja, häkki) etymologiaa, joka on johdettu keskiajan latinankielen serraculum-sanasta.
Sonia Evans
Sonia Evans (s. 13. helmikuuta 1971), paremmin tunnettu nimellä Sonia, on englantilainen Liverpoolista kotoisin oleva laulaja. Suosituimmillaan hän oli 1980-luvun lopulla ja 1990-luvun alussa.
Hänen laulaja uransa käynnistyi tuottaja trio "Stock Aitken Watermanin" avulla vuonna 1989. Hänellä oli lukuisia hittejä Britannian singlelistalla mukaan lukien listan kärkeen noussut hitti "You'll Never Stop Me Loving You".
Vuonna 1989 hän oli myös osallisena Band Aid II -hyväntekeväisyyssinglen tekemisessä.
Evans osallistui brittien edustajana vuoden 1993 Eurovision laulukilpailuihin. Hän sijoittui toiseksi.
Albumit
Singlet (suluissa julkaisupäivä Britanniassa)
Vanilla Fudge
Vanilla Fudge on yhdysvaltalainen psykedeelistä ja progressiivista raskasta rockmusiikkia soittava yhtye, joka levytti viisi albumia vuosien 1967 ja 1970 välillä. Yhtyeeseen kuuluivat urkuri Mark Stein, basisti Tim Bogert, kitaristi Vince Martell ja rumpali Carmine Appice. Yhtye esiintyy Suomessa kesällä 2016 Nosturissa.
Boke
Boke (, "sumeus") on valokuvaustermi, jolla tarkoitetaan valokuvan syväterävyysalueen ulkopuolisten alueiden subjektiivisia esteettisiä ominaisuuksia.
Muotokuvia otettaessa kuvan varsinainen kohde pyritään usein erottamaan taustastaan käyttämällä lyhyttä syväterävyysaluetta. Tällöin osa kuva-alasta jää tarkoituksella epätarkaksi. Syväterävyysalueen ulkopuolisten osien esteettiset ominaisuudet vaikuttavat kuvan kokonaisvaikutelmaan.
Syväterävyysalueen ulkopuolisten alueiden piirtyminen riippuu objektiivista ja sen himmentimen rakenteesta. Miellyttävän boken luodakseen objektiivien valmistajat saattavat lisätä himmentimen lehtien lukumäärää ja pyöristää lehtiä.
Objektiivissa on erilaisia himmentimen muotoja, jotka voivat tehdä epätarkasta valopisteestä (kts. esim. kuva) soikean, pyöreän, tähtimäisen, nelikulmion tms., riippuen millainen objektiivin verho himmentimessä on. Ilmentymää voi tietenkin muuttaa suotimilla, jota ilmiöta taas ei voi välttämättä erottaa sanasta Boke (jos tarkoitetaan lopullisen kuvan ilmentymää).
Martin Havlát
Martin Havlát (s. 19. huhtikuuta 1981 Mladá Boleslav, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Hän pelaa St. Louis Bluesissa, ennen sitä New Jersey Devilsissä. Havlátilla on tilillään harvinainen saavutus: hän voitti vuonna 2000 sekä nuorten että aikuisten MM-kultaa.
Havlát aloitti jääkiekkoilun viisivuotiaana ja kehittyi nopeasti nopeaksi luistelijaksi. Vuonna 1998 hän siirtyi Tšekin Extraligaan ja vuonna 2000 NHL:ään. Hän pelasi kaudesta 2000–2001 alkaen NHL:n Ottawa Senatorsissa, joka varasi hänet ensimmäisellä kierroksella numerolla 26, yhteensä viisi kautta. Hyvien peliesityksiensä lisäksi hän on herättänyt huomiota ajoittaisella epäurheilijamaisella käytöksellään; kaudella 2003–2004 Havlát potkaisi Eric Cairnsia ja löi kaulaan Mark Recchiä.
Kesällä 2006 Havlát oli osana kolmen joukkueen kauppaa, jossa hänen lisäkseen hyökkääjä Bryan Smolinski siirtyi Ottawasta Chicago Blackhawksiin. Ottawaan muuttivat entiset San Jose Sharks -pelaajat Tom Preissing ja Josh Hennessy sekä Chicagon Michal Barinka. Chicagosta San Joseen siirtyi hyökkääjä Mark Bell.
2. heinäkuuta 2009 Minnesota Wild hankki Havlátin vain pari tuntia sen jälkeen, kun joukkueen slovakialainen huippulaituri Marián Gáborík oli jättänyt seuran siirtyessään New York Rangersiin. Havlát teki kuuden vuoden mittaisen ja peräti 30 miljoonan taalan arvoisen sopimuksen. Minnesotassa hän pelasi lopulta vain kaksi kautta. Kaudella 2010–2011 hän oli joukkueen paras pistemies, mutta Wild jäi ulos pudotuspeleistä kolmatta kertaa peräkkäin. Kauden jälkeen Havlát siirtyi San Jose Sharksiin pelaajakaupassa jossa Wild sai Dany Heatleyn.
Sopimus Sharksin kanssa oli nelivuotinen ja kokonaisarvoltaan 20 miljoonaa dollaria. Havlátin kaudet Sharksissa olivat työsulkukautta lukuun ottamatta rikkonaisia, loukkaantumisten takia. Kausi 2013–2014 päättyi suureen pettymykseen, kun Sharks hävisi Los Angeles Kingsille puolivälieräsarjan, jota se johti jo 3–0. Kauden jälkeen Havlátin sopimus ostettiin ulos ja hän siirtyi New Jersey Devilsiin yhden vuoden ja 1,5 miljoonan dollarin sopimuksella.
Limingan taidekoulu
Limingan Taidekoulu on Suomen vanhimpia suomenkielisiä kansanopistoja. Se perustettiin vuonna 1892 Liminkaan. Virallinen nimi on Limingan Kansanopisto, ja tarkennukseksi lisätään Taidekoulu, jotta oppilaitoksen erityisluonne tulisi esiin.
Alkuun yleissivistävä oppilaitos perustettiin parantamaan Oulun ulkopuolella asuvien pohjoispohjalaisten sivistystasoa ja lukutaitoa. Limingan kansanopistossa on sen historian aikana ollut monenlaisia opetusohjelmia. Kansanopisto alkoi muotoutua taidekouluksi Rolf Siilasvuon aikana 1960-luvulla. Nykyään se on kuvataiteen, sarjakuvan ja valokuvauksen opetuspaikka. Kouluun pääsee vapaasti, ja se toimii esimerkiksi valmistautumispaikkana taidekoulujen pääsykokeisiin. Koulussa on lukukausimaksu, joka sisältää majoituksen, opetuksen ja ruoat.
Koulua ylläpitää Limingan Kansanopiston Kannattajayhdistys ry. Nykyinen rehtori on Ari Karvonen.