hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Jenisei
Jenisei (, tuvaksi "Ulug-Khem") on suurjoki Siperiassa Venäjällä ja Mongoliassa. Joki on keskivirtaamaltaan suurin Jäämereen laskevista vesistöistä. Se on myös yksi maailman pisimmistä joista. Jenisein vesistö on valuma-alueeltaan Obin vesistön jälkeen Venäjän toiseksi suurin ja koko maailmassa seitsemänneksi suurin.
Jenisein suurempi alkujoki Bolšoi Jenisei (eli Bi-Hem) saa alkunsa Sajanvuorilta Venäjän ja Mongolian rajamailta Baikaljärven länsipuolelta. Kyzylin kaupungin luona siihen liittyy toinen alkujoki tai sivuhaara Malyi Jenisei (Ka-Hem). Tästä eteenpäin joki kantaa nimeä Jenisei. Jenisei laskee Karanmereen 3 487 kilometriä myöhemmin. Jos joen pituus lasketaan alkujoki Malyi Jenisein alusta, Jenisein pituus on 4 102 kilometriä.
Joen vuotuinen keskivirtaama on 19 800 m/s. Jenisei on jäässä yli puolet vuodesta; kuukausivirtaama on alimmillaan kevättalvella. Kevättulva ajoittuu touko-heinäkuulle.
Joella on säännöllistä laivaliikennettä yläjuoksun Sajanogorskiin saakka, valtamerialuksilla päästään alajuoksun Igarkaan asti.
Merkittävimmät sivujoet ovat Angara (Ylä-Tunguska), Kivinen-Tunguska ja Ala-Tunguska.
Yläjuoksulta suuaukolle laskien suurin joen pituus on jopa 5 539 kilometriä, mikä on pisin Venäjän läpi virtaavista joista. Tämä muodostuu reittiä Selengan sivujoen Iderin latvoilta Selengan, Baikaljärven ja sen laskujoen Angaran kautta.
Suurimpia Jenisein pääuoman varrella sijaitsevia kaupunkeja ovat: Kyzyl, Abakan ja Krasnojarsk. Sivu-uomien varrella sijaitsevat muun muassa Ulan Ude, Irkutsk, Angarsk, Bratsk, Ust-Ilimsk ja Kansk.
Sajan
Sajan (, ) on vuoristoalue eteläisessä Siperiassa Mongolian rajan tuntumassa. Se koostuu kahdesta osasta. Länsi-Sajan muodostaa Altain jatkeen koillisessa. Itä-Sajan ulottuu Jenisein latvoilta Baikaljärven eteläpäähän. Vuoriston korkein huippu Itä-Sajanilla on Munku Sardyk 3492 metrin korkeudessa Venäjän ja Mongolian rajalla.
Sajanin alueen alkuperäistä väestöä ovat turkkilaisia kieliä puhuvat kansat sekä suomensukuisia kieliä puhuneet kamassit ja matorit.
Vesisuoni
Vesisuoni tarkoittaa kansanuskomusten mukaista maan alla kulkevaa pohjaveden väylää tai kanavaa, joka muistuttaa lähinnä maanalaista puroa. Todellisuudessa tällaiset väylät ovat harvinaisia, ja suurin osa vesisuonia koskevista käsityksistä on näennäistiedettä ja kansanuskomuksia. Vedellä ei ole taipumusta muodostaa itselleen suonia. Suurin osa pohjavedestä liikkuu maan huokoisissa kerroksissa kuten hiekassa ja sorassa. Kallioperässä esiintyy joskus halkeamia ja esimerkiksi kalkkikivessä luoliakin, joissa on vettä.
Vesisuoniin liittyy paljon näennäistieteellisiä käsityksiä. Vesisuoniin uskovat katsovat kuitenkin veden kulkevan vesisuonissa lähes millaisessa maastossa tahansa.
Esimerkiksi valtaosa taikavarvun käyttäjistä uskoo vesisuoniin. Oletettujen vesisuonten kannalta otollisimmin saatetaan jopa rakentaa taloja, yleensä vesisuonia välttäen. Kaivo taas saatetaan tehdä esimerkiksi "kolmen vesisuonen risteykseen".
Uskomus vesisuoniin on usein jollakin tavalla mystinen. Vesisuonet saattavat muodostaa erilaisia verkostoja ja säteittäisiäkin kuvioita maan alla, joita voi selvittää vain asioihin perehtynyt tietäjä varpuineen. Hyvin samantapaisia ovat käsitykset kuviteltujen henkimaailman energioiden vastaavantapaisesta virtaamisesta.
Vesisuonten on väitetty vaikuttavan taika­varpuun maasäteilyn tai heikkojen magneetti­kenttien välityksellä. Termin "maa­säteily" on tehnyt tunnetuksi saksalainen Gustav von Pohl, joka myös väitti tämän säteilyn aiheuttavan syöpää ja muita sairauksia. Tästä ei kuitenkaan ole todisteita. Teoreettisesti on päätelty, että maan alla virtaava vesi todella aiheuttaa heikkoja magneetti­kentän muutoksia, mutta ne ovat niin pieniä, ettei niitä ole voitu mitata. Kuitenkin Finn Skøtt Andersen on väittänyt ihmisen kykenevän havaitsemaan näinkin heikot magneetti­kentän vaihtelut, mitä useimmat tutkijat eivät pidä uskottavana.
Helsingin yliopiston kasvitieteellisessä puutarhassa Kaisaniemessä tehtiin hydrologisen toimiston Matti Wäreen johdolla tutkimuksia alueen vesisuonista. Useita kymmeniä varpumiehiä teki kartan alueen vesisuonista ja kaikki ne olivat erilaisia. Koe toistettiin Eläintarhan kentällä. Tällöin ilmeni, että eri etsimiskerrat tuottivat eri tuloksia, mutta aiemman tuloksen perusteella maastoon merkityt suonet löysivät toisetkin etsijät, vaikka merkinnät oli tehty eri tutkintaruutuun kuin itse havainnot. Vuonna 1985 tehtiin Oulun yliopistossa tutkimus professori Onni Kari-Koskisen johdolla. Tutkimuksessa ajettiin erästä tietä ja merkittiin varpumiesten löytämien suonten paikat. Sama toistettiin paluumatkalla eivätkä paluumatkalla löydetyt suonet olleet samoissa paikoissa kuin menomatkan suonet.
Kildaren kreivikunta
Kildaren kreivikunta (, ) on Irlannin kreivikunta maan itäosassa pääkaupunki Dublinin lounaispuolella. Sen rajanaapureita ovat Dublinin, Wicklow’n, Carlow’n, Laoisin, Offalyn, Westmeathin ja Meathin kreivikunnat. Siellä on 222 130 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 1 693,25 neliökilometriä. Se on saanut nimensä Kildaren kaupungilta.
Kreivikunnassa sijaitseva Maynoothin kaupunki ("Maigh Nuad") oli ennen vanhaan tunnettu pappisseminaaristaan, joka on nyttemmin muutettu Irlannin kansallisen yliopistoverkon yhdeksi haaraosastoksi tai collegeksi ("coláiste"). Newbridgen länsipuolella on The Curragh ("Curach Chill Dara"), nykyisin muun muassa hevoskilpailuihin käytetty autio alue. Aiemmin se toimi asevoimien harjoituskenttänä, mutta toisen maailmansodan – irlantilaisittain ”hätätilan” ("the Emergency", "an Éigeandáil") – vuosina siellä oli vankileiri, jossa pidettiin IRA:n kannattajia. Siellä muun muassa iirinkielinen kirjailija Máirtín Ó Cadhain ideoi ainoan elinaikana julkaistun romaaninsa "Cré na Cille".
Keskitin
Keskitin () on tietoliikennetekniikassa käytetty verkon komponentti, joka ottaa signaalin vastaan ja lähettää sen edelleen muuttamattomana. Keskitin perustuu toistimiin ja toimii OSI-mallin kerroksella yksi (fyysinen kerros).
Toisin kuin kytkin, jokainen toistimessa oleva portti jakaa yhteisen kaistan, toistimiin perustuva verkko ruuhkautuu liikenteen kasvaessa yli kriittisen rajan. Ethernet-verkoissa tämä tarkoittaa, että uudelleenlähetysten määrä vilkkaasti liikennöidyssä verkossa kasvaa nopeasti, ja läpi menevän liikenteen määrä romahtaa. Koska moniporttitoistimeen saapuvat paketit lähetetään jokaiseen toistimessa olevaan porttiin, verkon liikennettä voi salakuunnella helposti.
Otsonikerros
Otsonikerros on Maan ilmakehän stratosfääriin kuuluva osa, joka sijaitsee 15–50 kilometrin korkeudella ja jonne valtaosa ilmakehän otsonista on kertynyt. Otsonikerros suojelee maanpintaa liialliselta Auringon ultraviolettisäteilyltä. Otsonia (O) syntyy Auringon säteilyn hajottaessa happimolekyylejä reaktiokykyisiksi happiatomeiksi, jotka reagoivat happimolekyylien kanssa muodostaen otsonia. Otsonikerros myös lämmittää stratosfääriä Otsonikerrosta ei voi havaita ihmis-silmin maanpinnalta käsin.
90 % ilmakehän otsonista sijaitsee 20–40 kilometrin korkeudella maanpinnasta. Nimestään huolimatta tässä otsonikerroksessa otsonia on vain keskimäärin yksi molekyyli sadastatuhannesta. Tämä määrä on kuitenkin kymmenkertainen verrattuna ilmakehän keskiarvoon. Tulivuorten purkauspilvet saattavat nousta stratosfääriin, mutta tavallisia pilviä ei helmiäispilviä lukuun ottamatta stratosfäärissä näy.
Koska stratosfäärin otsoni syntyy UV-säteilyn vaikutuksesta, voisi suurimpien otsonipitoisuuksien olettaa löytyvän tropiikista ja pienimpien napa-alueilta. Samalla perusteella tulisi kesän otsonimäärien olla talvea suuremmat. Tämä ei kuitenkaan vastaa havaintoja: suurin osa otsonista on keskileveysasteilla, ja otsonimaksimi havaitaan keväällä kesän sijaan. Havainnot selittää stratosfäärissä vallitseva Brewerin–Dobsonin kiertoliike, joka kuljettaa tropiikissa syntynyttä otsonia navoille ja alempaan stratosfääriin.
Otsonikerros on alkanut kehittyä maapallolle 2–3 miljardia vuotta sitten, ja se on aikoinaan mahdollistanut elämän siirtymisen vedestä maalle. Otsonikerros ohenee CFC-päästöistä, ja tätä ilmiötä kutsutaan otsonikadoksi. Otsonikerroksen paksuudessa esiintyy luonnollisia vaihteluita, mutta sen viimeaikainen ohentuminen on huolestuttanut tutkijoita, sillä otsonikadon kiihtyminen on huomattavasti ilmastonmuutosta nopeampi ilmiö.
Viimeisimpien tutkimusten mukaan otsonikato on pysähtynyt ja otsonikerros alkanut elpyä. Tutkijoiden mukaan otsonikerros saavuttaa normaalin paksuutensa vuosisadan puoliväliin mennessä.
St. George’s
St. George’s on satamakaupunki ja Grenadan pääkaupunki. Sen asukasluku oli vuoden 1991 väestönlaskennassa 4 520. Arvio vuodelle 2010 on noin 5 200 asukasta. St. George’s oli brittiläisen Windward Islands -siirtokunnan pääkaupunki.
Kaupunkia ympäröi osa vanhan tulivuoren kraatterista, joka aukeaa hevosenkengän muotoisena meren rannalle. St. George’s on suosittu huvivenesatama ja Karibian-risteilyiden pysähtymispaikka.
Kaupungin perustivat ranskalaiset vuonna 1650. Ranskalaisten vaikutus näkyy edelleen kaupungin arkkitehtuurissa. Sen taloissa on takorautaisia kaiteita ja kalansuomutiilikattoja. Hurrikaani Ivan vahingoitti monia vanhoja rakennuksia vuonna 2004.
St. George’sin nähtävyyksiin kuuluvat ranskalaisten 1700-luvulla rakennuttamat linnoitukset fort George ja Fort Frederick, Varenagen ranta satamineen ja sinne johtava Sendallin tunneli sekä kaksi kirkkoa.
Pöljä
Pöljä on kylä ja taajama Pohjois-Siilinjärvellä valtatie 5:n varrella, Pöljänjärven ja Pitkäjärven rannoilla.
Asutusta Pöljällä tiedetään olleen jo viisituhatta vuotta sitten (asbestikeramiikka, ennen pronssikautta). Tätä keramiikkatyyppiä löydettiin Suomesta ensimmäisenä juuri Pöljältä, siksi sitä sanotaan Pöljän tyypiksi.
Pöljällä on vuonna 1902 rakennettu rautatieseisake, tosin junat eivät enää pysähdy siellä. Seisake on kyläyhdistyksen omistuksessa. Se mainitaan Juhani Ahon romaanissa "Rautatie" (1884) sekä Kalle Väänäsen romaanissa "Pöljäm pysäkiltä palamupuihen siimekseen" (1926).
Pöljällä on kotiseutumuseo. Pöljällä sijaitsee neljä järveä, jotka yhdistyvät toisiinsa. Pöljällä on kyläkoulu, jossa on kaikki alakoulun luokat ja esikoulu. Pöljällä on oma kyläkauppa, Tiensuu, jossa toimii asiamiesposti, sekä GT-huoltoasema, Viitostupa.
Vuonna 2015 Pöljä valittiin Pohjois-Savon vuoden kyläksi.
Falluja
Falluja (, joskus translitteroitu myös Fallujah, Fallouja tai Falloujah) on Irakin länsiosan Anbarin maakunnan piirikunta, alipiirikunta ja kaupunki. Fallujan kaupunki on piirikunnan keskus ja sijaitsee noin 69 kilometriä Bagdadista länteen. Irakissa kaupunki tunnetaan "moskeijoiden kaupunkina": siellä ja sitä ympäröivissä kylissä on yli 200 moskeijaa. Falluja on eräs sunni-islamilaisten tärkeimmistä paikoista alueella.
Vuoden 2014 tammikuussa Fallujan piirikunnassa arvioitiin asuvan 35 prodenttia koko maakunnan väestöstä eli noin 520 000 asukasta.
Persianlahden sodassa vuonna 1991 Fallujassa kuoli noin 200 siviiliä Yhdysvaltojen suorittamissa pommituksissa.
Vuodesta 2003 alkaen Irakin sodassa Fallujassa oli laajaa vastarintaa liittouman joukkoja vastaan. Vuonna 2004 siellä käytiin rajuja taisteluita kapinallisten ja amerikkalaissotilaiden välillä. Kaupunki tuhoutui pahoin taisteluissa. Amerikkalaiset lähtivät Fallujasta 2008. Isis valtasi kaupungin heimojohtajilta vuoden 2013 lopussa. Irakin hallituksen joukot saarsivat Fallujan toukokuussa 2016.
Etiäinen
Etiäinen (myös eeliänen) on kansanuskomusten mukaan ihmisen kuvajainen, kaksoisolento tai aistittava vaikutelma, joka kulkee hänen edellään ja tekee tai on tekevinään edellä samoja asioita, jotka asianosainen myöhemmin itse tekee. Etiäiseksi voidaan kutsua myös kokemusta tällaisen "olennon" kohtaamisesta. Etiäinen voi kuulua, joskus näkyäkin.
Ihmiset saattavat kuulla esimerkiksi perheenjäsenensä kävelevän pihaan, avaavan oven, jopa nähdä tämän hahmon tai varjon, kunnes huomaavat, ettei tämä todellisuudessa vielä tullutkaan. Pian perheenjäsen kuitenkin tulee ja toistaa saman kuin etiäisensä. Etiäinen saadaan kolmen päivän vanhana, ja se noudattaa ihmisensä luonteenpiirteitä. Erityisesti tarmokkailla haltijoilla on kyky toimia ilmoittajina isäntänsä ulkopuolella.
Sanalla voidaan myös tarkoittaa ennakkoaavistusta.
Ivalo
Ivalo (, ja ) on Inarin kunnan suurin taajama ja hallinnollinen keskus Inarijärven eteläpuolella. Taajaman väkiluku oli vuoden 2016 lopulla 3 036. Ivalon maapinta-ala on 7,40 neliökilometriä.
Ivalo sijaitsee seudun tärkeimmän tieyhteyden nelostien varrella. Ivalon kuntakeskuksesta Inarin kirkonkylään on matkaa 39 km. Rovaniemelle kertyy etäisyyttä 288 km ja Utsjoelle 164 km. Saariselän matkailukeskus sijaitsee 30 km Ivalosta etelään.
Ivalo tunnettiin aiemmin Kyrön kylänä.
Kyrön kylän perusti 1750-luvulla Ivalojoen alajuoksulle Tornionlaaksosta muuttanut Henrik Kyrö. Ruotsalaisen sukututkijan Erik Kuoksun mukaan Kyrö kuului laajaan pirkkamiessukuun, jotka kuninkaan valtuuttamina kävivät kauppaa lapinkylien kanssa ja kantoivat niistä verot. Kyrö merkittiin lappalaiseksi, koska hän ei perustanut taloa vaan elinkeinoina olivat kalastus ja metsästys. Kyrön tytär nai saamelaisen miehen ja kyläläiset alkoivat 1700-luvun lopulla kehittää poronhoidosta sivuelinkeinoa.
Lapin sodassa saksalaiset polttivat Ivalon, kuten suuren osan muistakin Lapin asutuskeskuksista. Saksan perääntyviä joukkoja takaa-ajavat suomalaisjoukot saavuttivat Ivalon 5. marraskuuta 1944.
Ivalon halki virtaa länsilounaasta jo 1800-luvulta kuuluisaksi tullut kultajoki Ivalojoki, joka laskee Inarijärven sokkeloiseen lounaiskolkkaan. Hankalina tulvakeväinä Ivalojoki nousee yli äyräidensä saartaen jokivarressa sijaitsevia asuntoja.
Ivalossa joen rantamilla kasvaa vielä metsäkuusi harvoina suurina yksilöinä. Kuusiraja on noin 10 kilometriä Ivalon pohjoispuolella lähellä Ukonjärveä, josta löytyvät viimeiset luonnonvaraiset korpikuuset. Pohjoisempana kuuset ovat istutettuja.
Ivalon eteläpuolella Törmäsen kylän luona on Ivalon lentoasema, josta on säännöllinen lentoyhteys Helsinkiin. Ivalosta on päivittäiset linja-autoyhteydet Rovaniemelle. Ivalossa on terveyskeskus, supermarketti ja muita liikkeitä. Inarin kunnan huomattava matkailukeskittymä Saariselkä sijaitsee noin 30 km etelään Ivalosta.
Vuosittain heinäkuun lopulla järjestetään Inariviikot, jolloin tapahtumia järjestetään myös Ivalossa. Inariviikkojen ohjelma huipentuu perinteisesti Ivalojoella ajettaviin WaterCross-kisoihin.
Guatemala (kaupunki)
Guatemala (virallisesti La Nueva Guatemala de la Asunción, paikalliset käyttävät nimeä Guatemala, Guate tai La Capital; yleisesti käytössä on Ciudad de Guatemala ja kansainvälisissä yhteyksissä Guatemala City) on Guatemalan valtion pääkaupunki ja suurin kaupunki. Vuoden 2002 väestönlaskennassa kaupungissa oli 942 348 asukasta. Vuonna 2010 sen asukasluvun arvioidaan olevan noin 1,1 miljoonaa.
Kaupunki sijaitsee vuorilaaksossa maan eteläosassa lähes 1500 metrin korkeudessa, missä ilmasto on miellyttävän viileä.
Guatemalan kaupunki on maan taloudellinen, hallinnollinen ja kulttuurinen keskus ja yksi Keski-Amerikan suurimmista metropoleista. Eräs kaupungin viidestä yliopistosta: "Universidad de San Carlos", on Uuden maailman kolmanneksi vanhin yliopisto.
Nykyisen Guatemalan paikalla on aikoinaan sijainnut mayakaupunki Kaminaljuyu. Kaminaljuyun historia ulottuu 2000 vuoden päähän.
Espanjan siirtomaa-aikana paikalla oli pieni luostarikylä nimeltään "El Carmen", joka perustettiin vuonna 1620. Espanjan Keski-Amerikan pääkaupunki siirrettiin tänne kun maanjäristys oli tuhonnut vanhan pääkaupungin Antigua Guatemalan vuonna 1775. Tästä alkoi kaupungin laajeneminen.
Vainionmäen kalmisto
Vainionmäen kalmisto löydettiin 1980-luvulla Laitilan Kodjalasta Varsinais-Suomesta.
Kyseessä on polttokenttäkalmisto ja kiviröykkiö, joka ajoittuu merovingiajalle noin vuosiin 650–800. Kalmistosta eli hautapaikasta on löytynyt yksitoista miekkaa, keihäänkärkiä, veitsenteriä, kilven keskitukia eli kilvenkupuroita, ratsastustarvikkeita ja noin kymmenen miehen jäännökset. Osa aseista oli runsaasti koristeltuja, miekoissa on jopa puolijalokiviä (granaatteja). Hautaan on ilmeisesti haudattu merkkihenkilöitä usean sukupolven ajalta, mahdollisesti ylimyssuvun päämiehiä. Kalmistoon haudattiin myös naisia.
SIL International
SIL International on voittoa tavoittelematon kristillinen järjestö, joka tutkii, kehittää ja dokumentoi huonosti tunnettuja kieliä. Järjestön päämääränä on kielitieteellisen tietämyksen lisääminen, maailman kirjallisuuden edistäminen ja pienten kielten tutkimustyön avustaminen. Se tarjoaa resursseja kielten tutkimukseen "Ethnologue"-nimisellä kotisivuillaan. Toinen tärkeä tavoite on lukutaidon edistäminen pienten kielten alueilla.
SIL Internationalin toiminta jakaantuu neljään osaan: se järjestää koulutusta, tarjoaa tuki- ja neuvontapalveluja pienten vähemmistökielien alueella, julkaisee tietoa tiedejulkaisuissa ja muilla kanavilla, sekä isännöi konferensseja ja seminaareja. Alkujaan nimellä "The Summer Institute of Linguistics" (suom. "Kielitieteellinen kesäinstituutti") toiminta alkoi pienenä kesäkokouksena Arkansasissa vuonna 1934. Kokouksen tarkoituksena oli tutustuttaa kristittyjä lähetystyöntekijöitä kielitieteen, antropologian ja kääntämisen periaatteisiin. Järjestön päämaja sijaitsee Dallasissa, Teksasissa. Se toimii yli 1600 kielen puhujien kanssa 85 maassa. Kaikkiaan järjestössä työskentelee yli viisituhatta henkeä 84 maasta.
SIL Internationalilla on neuvoa antava asema UNESCOssa ja Yhdistyneissä kansakunnissa. Järjestö tekee yhteistyötä myös kansallisten hallitusten sekä kansalaisjärjestöjen kanssa. Sen suurimpiin rahoittajiin kuuluu kristillinen Wycliffe International.
Bissau
Bissau on Guinea-Bissaun pääkaupunki ja tärkein satamakaupunki. Sen asukasluku on 365 097 (vuonna 2009, väestönlaskenta).
Bissau sijaitsee Gebajoen estuaarin pohjoisrannalla. Paikka oli 1960-luvulle saakka saari, mutta sen mantereesta erottanut kanaali on sittemmin kuivunut.
Seudulla vallitsee trooppinen monsuuni-ilmasto. Vuotuinen sademäärä on yli 2 240 millimetriä ja keskilämpötila 26 astetta. Sateisin kuukausi on elokuu.
Bissau muodostaa hallinnollisesti autonomisen osa-alueen eli sektorin. Sen pinta-ala on 77,5 neliökilometriä. Kaupungissa asuu 25,2 % Guinea-Bissaun väestöstä. Suurimmat etniset ryhmät ovat balantet (20,5 %), fulbet (18,0 %), pepelit (15,7 %), mandinkat (12,3) %, mandjakot (9,4 %) ja mankanjat (8,0 %). Kristittyjä on 40,2 %, muslimeja 34,2 % ja animisteja 7,9 %.
Pepelien asuinalueelle syntynyt Bissau oli 1500-luvulta lähtien pieni orjakaupan tukikohta. Vuonna 1690 portugalilaiset päättivät rakentaa sinne linnoituksen ja vuonna 1692 perustettiin Cacheun alainen Bissaun kapteenikunta. Se lakkautettiin pepelien hyökkäysten takia jo vuonna 1707. Ranskalaisten lisääntyneen kilpailun takia portugalilaiset ryhtyivät vuonna 1753 rakentamaan uutta linnoitusta. Epäterveellisen ilmastosta ja pepelien jatkuvista hyökkäyksistä huolimatta se valmistui lopulta vuonna 1775.
Kauppapaikka sai vuonna 1855 kunnanvaltuuston ja vuonna 1859 siitä tehtiin kaupunki. Guinean piirikunnan hallinto siirrettiin Gebasta Bissauhun vuonna 1869. Tuolloin siellä oli 573 asukasta, joista 391 oli afrikkalaisia, 166 kapverdeläisiä ja 16 eurooppalaisia. Portugalin Guinea erotettiin Kap Verden alaisuudesta vuonna 1879 ja sen hallinnolliseksi keskukseksi määrättiin Bolama.
Bissau alkoi kehittyä vuonna 1941, jolloin siirtomaan hallinto siirrettiin sinne Bolamasta. Kaupunki sai uusia asukkaita eri puolilta maata ja seudun kanta-asukkaat pepelit jäivät vähemmistöksi. Guinea-Bissaun itsenäisyysliike sai alkunsa vuonna 1959 Pijiguitin telakan verilöylyyn päättyneestä lakosta. Maan itsenäisyyssodan aikana 1963–1974 kaupungin väestö kasvoi noin 25 tuhannesta 80 tuhanteen. Väestönkasvu on jatkunut voimakkaana itsenäistymisen jälkeen ja aiemmin erilliset asutukset kuten Antula, Bandim ja Intim ovat sulautuneet Bissauhun. Kaupunki on Guinea-Bissaun ylivoimaisesti suurin teollisuuskeskus, jossa asuu valtaosa maan palkansaajista.
Presidentinlinna oli vaikuttava uusklassinen rakennus, mutta se vaurioitui pahasti sisällissodassa ja on nyt tyhjillään. Vuonna 2013 otettiin käyttöön uusi presidentinlinna, joka rakennettiin Kiinan huomattavan avustuksen turvin. Kiina on lahjoittanut kaupunkiin myös stadionin, oikeustalon ja parlamenttitalon.
Bissaun lentoaseman nimi on Osvaldo Vieiran lentoasema. Bissaun sataman kautta kulkee 85 % maan viennistä ja 95 % tuonnista. Satama on muuttumassa matalammaksi, kun siihen laskeva joki kasaa siihen hiekkasärkkiä. Valtio on suunnitellut korjausavustuksen hakemista Maailmanpankilta. Alkuperäinen syvyys oli 11 metriä, mutta koska satamaa ei ole ruopattu 30 vuoteen, nykyisin sen syvyys on noin 7 metriä.
Myrmidonit
Myrmidonit () olivat kreikkalaisessa mytologiassa Aiginan saarella asunut heimo, ”muurahaisihmiset”. Kun rutto tappoi kaikki saaren ihmiset, kuningas Aiakos rukoili isältään Zeukselta apua. Zeus vastasi muuttamalla kaikki saaren muurahaiset ihmisiksi. Näitä muurahaisista luotuja ihmisiä kutsuttiin myrmidoneiksi.
Homeroksen "Iliaan" runoissa myrmidonien myöhemmin perustama Fthian kuningaskunta Thessaliassa osallistui Troijan sotaan, johtajanaan Akhilleus, joka oli Aiakoksen lapsenlapsi.
Myyttiset myrmidonit olivat kuuluisia sokeasta ja armottomasta lojaalisuudesta johtajiaan kohtaan. Tämän vuoksi esiteollisessa Euroopassa sana ”myrmidoni” sisälsi monia samoja merkityksiä kuin termi ”robotti” nykyään.
ISO 639
ISO 639 on kansainvälinen standardi, joka määrää kielten kaksi- ja kolmikirjaimiset tunnukset. Standardi koostuu useasta osasta, joita on julkaistu kolme. Kolme muuta osaa on kehitteillä. ISO 639 -tunnuksia ei ole tarkoitus käyttää kielten lyhenteinä, vaan ainoastaan niiden yksiselitteisenä koodina.
Ensimmäinen ISO 639 -standardi hyväksyttiin vuonna 1967. Standardi jaettiin kahteen osaan vuonna 2002, jolloin alkuperäisten kaksikirjaimisten tunnusten päivitetystä versiosta tuli ISO 639-1. Viimeinen lisäys siihen on tehty 26. helmikuuta 2012, eikä sitä enää tulla muuttamaan.
Toisen osan muodostavat kolmikirjaimiset tunnukset, ja se sisältää myös kaikki ensimmäisen osan kielet. Yksittäisten kielten lisäksi ISO 639-2 määrittää tunnuksia myös kieliryhmille.
Uusin, kolmas osa ISO 639-3 pyrkii antamaan kolmikirjaimisen tunnuksen kaikille tunnetuille ihmiskielille.
Unicoden CLDR (Common Locale Data Repository) -hankkeessa kielten suomenkieliset nimet ovat Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksen tarkastamana.
Esimerkiksi suomen kielen ISO 639-1 koodi on "fi" ja ISO 639-2 koodi on "fin".
Aarre Elo
Aarre Elo (s. 21. syyskuuta 1934 Helsinki) on ollut suomalaisen viihteen keskushahmoja 1950-luvulta lähtien.
Elo aloitti uransa Fennada-Filmin valomiehenä vuonna 1951. Myöhemmin hän siirtyi äänittäjäksi. Vuonna 1954 Elo erosi Fennadan palveluksesta ja siirtyi äänittäjäksi Filmi-Ääni-yritykseen, joka teki elokuvien lisäksi äänityksiä levy-yhtiö Scandialle.
Elo työskenteli useiden kuuluisien laulajien kuten Olavi Virran (muun muassa ”Hopeinen kuu”), Annikki Tähden, Laila Kinnusen ja Pirkko Mannolan kanssa. Vuonna 1962 Elo aloitti työskentelyn Yleisradiossa televisio-ohjelmien parissa. Elon työtovereina olivat Jukka Virtanen ja Matti Kuusla. Näiden kanssa hän muodosti VEK-ryhmän, jolla oli merkittävä vaikutus suomalaisen televisioviihteen kehitykseen sen alkuaikoina. Tunnetuin VEK-ryhmän ohjelmista lienee "Lumilinna"-komedia, joka palkittiin vuonna 1965 Montreux’n kansainvälisillä televisiofestivaaleilla parhaana viihdeohjelmana.
VEK-ryhmä hajosi vuonna 1966 Virtasen ja Kuuslan siirryttyä vapaiksi toimittajiksi. Elo jatkoi Yleisradion palveluksessa TV1:n Ajanvietetoimituksen, sittemmin , päällikkönä vuoteen 1970 asti. Elo oli mukana tekemässä useita suosittuja viihdeohjelmia, joista menestynein oli vuosina 1967–1969 esitetty "Jatkoaika". 1970-luvulta lähtien Elo oli viihdeohjelmien lisäksi toteuttamassa suurten urheilutapahtumien kuten olympialaisten ja eri urheilulajien maailmanmestaruuskilpailujen televisiointia Yleisradiolle. Samalla vuosikymmenellä Elo perusti musiikkiviihderyhmä Songilon, jossa hänen lisäkseen olivat mukana Jukka Virtanen, Heikki Kahila, Jani Uhlenius ja Apeli Halinen. Vuodesta 1981 lähtien Elo oli mukana myös Uuden iloisen teatterin toiminnassa. Elo jäi eläkkeelle TV1:n ohjelmajohtajan virasta 1990-luvun alussa.
Elon tytär Maria Jungner toimii Yle TV1:ssä televisiokuuluttajana.
Aarre Elon hyvä ystävä Juha Vainio teki hänen 40-vuotissyntymäpäivänsä kunniaksi kappaleen ”Aarre Elo 40 v”.
Vasara
Vasara on työkalu, jolla on tarkoitus keskittää iskuvoimaa kapeaan pisteeseen. Yleisimmin vasaralla lyödään nauloja, sovitellaan kappaleita paikoilleen, muotoillaan tai rikotaan jotain. Vasara on etenkin geologien, kirvesmiesten, seppien ja monien muiden käsityöläisten ja ammattiryhmien tärkeä työkalu. Vasaran käyttöön viitataan sanoilla "vasaroida" ja "vasarointi".
Vasaroita on useita erilaisia eri käyttötarkoituksia varten, jolloin niiden muotokin vaihtelee. Vasarassa on varsi ja varren toisessa päässä yleensä metallinen pää. Päässä on tasainen iskupinta toisella puolella ja toisella puolella voi olla haara naulojen irrotusta varten tai se voi olla esimerkiksi pallo- tai kiilamainen. Erikoistarkoituksia varten on myös kumi-, muovi- yms. vasaroita.
Vasaroiden kokoluokka on tapana ilmoittaa unsseissa (oz). Kirvesmiehen vasaroiden tavallinen paino on 16-20 unssia. Painavasta ja lyhytvartisesta pajavasarasta käytetään nimitystä moska. Pitkävartinen painava vasara on leka.
Rekyylitön vasara ei kimpoa niin helposti takaisin iskettäessä kuin perinteinen.
Sanalla vasara on vastineita kaikissa itämerensuomalaisissa kielissä. Vasara tiedetään vanhaksi arjalaiseksi, eli indoeurooppalaiseksi lainaksi. "...siihen on verrattu mm. tärkeän muinaiskielen avestan sanaa "vazra-", 'nuija' ja muijaisintian sanaa "vájrah", joka on tarkoittanut ukkosen vajaa, taivaanjumalan asetta." Sana on selvästi vanha sana, joka voi hyvinkin liittyä vasarakirveskulttuuriin, jota muinaiset indoeurooppalaiset edustivat ja levittivät. Suomen kirjakielessä sana on tunnettu Agricolan ajoista alkaen.
Iskettäessä vasaralla naulankantaan kosketusaika on tyypillisesti 4 ms. Vasara osuu tuolloin naulaan nopeudella 6–8 m/s ja voima on luokkaa 1 kN.
Käsisaha
Käsisaha on käsikäyttöinen käsivoimainen saha, jolla lastuamalla leikataan puuta, metallia tai muita materiaaleja. Siinä on hammastettu (sahalaitainen) terä, joka liikkuessa kohdetta vasten leikkaa sitä. Käsisahoissa liike on edestakainen, ja eurooppalaiset sahat tyypillisesti leikkaavat sahaa työnnettäessä. Saha voi myös leikata vetäessä tai jopa molempiin suuntiin.
Käsisahalla voidaan viitata myös konevoimaisiin sahoihin, kuten käsisirkkeli, joissa työstön tekee konevoimainen osa mutta syöttöliike tehdään käsivoimaisesti.
Leikkaustapahtuman kannalta sahan tärkein ominaisuus on terän hampaiden geometria. Hampaan leikkaava sivu voi olla positiivisessa, nolla- tai negatiivisessa kulmassa suhteessa leikattavaan aineeseen. Toinen hyvin tärkeä tekijä on hampaan koko. Hampaan kokoa mitataan yleensä laskemalla kuinka monta hammasta on yhden tuuman matkalla (tpi - teeth per inch). Pienihampaiset sahat, toisin sanottuna ne, joilla on suuri tpi-arvo, leikkaavat hienoa pintaa ja repivät vain vähän materiaalia. Isohampaiset sahat taas leikkaavat nopeammin. Kolmas tekijä sahan geometriassa on ns. hampaiden haritus. Sahan hampaita on käännetty sivuille, jolloin saha leikkaa leveämmän uran kuin sahan materiaalipaksuus. Harituksen hyötynä on sahan vähäisempi jumittuminen sahausuraan.
Vetosaha on saha, jolla sahataan vetämällä eikä työntämällä. Siksi terä ja sahausura voi olla hyvin ohut, joten vetosaha säästää voimia ja on hyödyllinen tarkkuutta vaativissa töissä.
Metallisahoissa hammastus on tiheämpi kuin puuta sahaavissa sahoissa.
Retkeilysahat voivat olla sellasia, että mukana kuljetetaan vain pelkkää terää esimerkiksi kaksinkertaisen vyön sisällä. Kun sahaa tarvitaan otetaan kaari tai kahvapuut luonnosta.
Sahansoittajille tehdään usein erikoissahoja erikseen.
Commodore VIC-20
Commodore VIC-20 on Chuck Peddlen kehittämä Commodoren 8-bittinen kotitietokone. Se julkaistiin Japanissa vuonna 1980 ja Yhdysvalloissa ja Euroopassa 1981. Se julkaistiin noin kolme vuotta Commodoren ensimmäisen kotitietokoneen, PET:in jälkeen, ja se edelsi Commodore 64:ää. Koneen ulkoista muotoilua käytettiin myöhemmin Commodore 64:ssä ja Commodore 16:ssa.
Nimensä kone on saanut videopiiristään VIC (Video Interface Chip), joka huolehtii sekä kuvasta että äänestä. Numero 20 on luultavasti peräisin 20 kilotavun ROM-muistista, joka koostuu C-64:n tavoin 8 kilotavun BASICista, 8 kilotavun KERNAL:stä ja 4 kilotavun merkki-ROM-muistista. Peruskoneessa on ohjelmoitavissa olevaa keskusmuistia 5,5 kilotavua, josta BASIC-tulkin käytettävissä on 3,5 kilotavun muisti. VIC-20-koneeseen on myös saatavilla erilaisia muistinlaajennuksia ja huomattava määrä pelejä. Erityisesti "Super Expander" joka kasvattaa VICin muistin 8 kilotavuun ja lisää BASICiin ominaisuuksia on ollut suosittu. Lisäksi on ollut olemassa muita muistinlaajennuksia.
Käyttöjärjestelmä oli Commodoren itse kehittämä KERNAL (ei siis kernel).
Basic-tulkkina VIC-20:ssä toimi Commodore Basic v.2.0. Commodore Basic perustuu Microsoftilta 10 000 dollarin kertamaksulla lisensioituun Microsoft BASICiin.
Vic-piirin antaman kuvan tekstiresoluutio on käynnistettäessä 22×23. Varsinaista grafiikkatilaa Vicissä ei ole vaan grafiikkakuva tehdään muunnelluilla merkeillä. Vic-piirissä on tätä tarkoitusta varten olemassa myös 16×8 merkin tila.
VIC-20:n suoritin on 8-bittinen MOS 6502, jota ajetaan noin 1 MHz:n kellotaajuudella. Nopeudeltaan VIC-20 on muutaman prosentin nopeampi kuin C-64 johtuen videopiirin badlinejen puuttumisesta sekä hivenen korkeammasta kellotaajuudesta.
VIC-20:n ääniominaisuudet ovat kolme melodiakanavaa ja yksi kohinakanava. Kaikissa kanavissa on ulostulona siirtorekisteri, jota taitavat ohjelmoijat käyttävät hyödykseen 6522 -piirin siirtorekisterin kaltaisella tavalla saadakseen erilaisia aaltomuotoja ulos.
Yleisenä ulkoisena tallennusvälineenä VIC-20:ssä oli kasettiasema. Myös Commodoren omia levyasemia voi käyttää. Suuri osa Commodore 64:n lisälaitteista toimii myös VIC-20:ssä.
VIC-20 oli ensimmäinen tietokone, joka myi yli miljoona kappaletta. Kokonaisuudessaan 2,5 miljoonaa valmistettiin ennen valmistuksen lopettamista tammikuussa 1985.
Suomessa VIC-20 oli ensimmäinen markkinoille tullut todella edullinen ja helposti hankittava kotimikro, ja se tarjosikin ensikosketuksen tietokoneisiin monille nykyisille tietotekniikkavaikuttajille (mm. Linus Torvalds ja Jyrki Kasvi). Koneen asemasta kertoo myös se, että Suomessa on vieläkin suhteellisen vahva VIC-20-harrastajakunta ja esimerkiksi useimmat merkittävistä VIC-20-demoryhmistä ovat suomalaisia.
1406 Komppa
1406 Komppa on Yrjö Väisälän 13. syyskuuta 1936 Turussa löytämä asteroidi, joka kiertää Aurinkoa asteroidien päävyöhykkeellä. Ennen nimeämistään pikkuplaneetta tunnettiin tunnuksella 1936 RF. Kompan kiertoaika on 4,43 vuotta ja inklinaatio 12,42412°. Sen likimääräinen läpimitta on 33 kilometriä ja keskimääräinen etäisyys Auringosta 2,70 tähtitieteellistä yksikköä.
Suomen Kansan Järjestö
Suomen Kansan Järjestö (SKJ) (, FFO) oli jääkärikapteeni Arvi Kalstan perustama kansallissosialistinen puolue. Liikkeen kannattajia kutsuttiin myös perustajansa mukaan "kalstalaisiksi".
Järjestön perustava kokous pidettiin maaliskuussa 1933 ja siihen osallistui noin 500 jäsentä. SKJ julkaisi lehtiä "Herää Suomi" (1933–1934), "Hakkorset" (1933–1934, ruotsinkielinen, toimittaja Thorvald Oljemark) ja "Hakaristi" (1934–1937, toimittaja Yrjö Raikas).
Järjestön toiminta hiipui vuonna 1936, kun Kalsta siirtyi Rovaniemelle Hotelli Pohjanhovin johtajaksi. SKJ:n johtoon nousi Yrjö Raikas, joka ei kuitenkaan onnistunut pitämään puoluetta kasassa ja liike hajosi kilpaileviin ryhmiin. Raikas kannattajineen perusti loppuvuonna 1936 Suomen Työrintama -puolueen, jota tutkija Henrik Ekberg on pitänyt SKJ:n legitiimeimpänä perillisenä. Vuonna 1940 Kalsta palasi politiikkaan ja hän, yhdessä muun muassa Raikkaan kanssa, perusti uuden Kansallissosialistien Järjestön. KSJ omaksui SKJ:n vanhan ohjelman.
Järjestö ei missään vaiheessa noussut kovin merkittävään asemaan, vaikka sen jäsenmäärä oli suurimmillaan jopa 20 000. Vuoden 1933 eduskuntavaaleissa SKJ:n listat saivat 2 733 ääntä, joista 2 103 annettiin Uudellamaalla ja 630 Viipurin läänin itäisessä vaalipiirissä (lista Jaakko Seise).
Babe Ruth
George Herman ”Babe” Ruth (6. helmikuuta 1895 Baltimore, Maryland – 16. elokuuta 1948 New York) oli yhdysvaltalainen baseballtähti. Häntä pidetään yleisesti yhtenä kaikkien aikojen parhaista baseball-pelaajista.
Babe Ruth – joka tunnettiin myös lempinimillä "The Bambino" ja "The Sultan of Swat" – oli yksi ensimmäisestä viidestä baseballin Hall of Fameen valituista. Hän oli ensimmäinen pelaaja, joka löi yli 50 kunnaria yhdessä kaudessa. Hänen 60 kunnarin ennätyksensä kaudelta 1927 kesti 34 vuotta, kunnes Roger Maris rikkoi sen vuonna 1961 lyömällä 61 kunnaria. Ruthilla oli pitkään hallussaan myös koko uran kunnariennätys 714, jonka ylitti ensimmäisenä Hank Aaron vuonna 1974 ja toisena Barry Bonds vuonna 2006. Babe Ruth pelasi aluksi Boston Red Soxissa (1914–1919), sittemmin New York Yankeesissa 1920–1934. Viimeisen MLB-kautensa 1935 hän pelasi Boston Bravesissa.
Vuonna 2007 ESPN sijoitti Babe Ruthin listallaan 1900-luvun parhaista pohjoisamerikkalaisista urheilijoista sijalle kaksi. Ainoastaan koripalloilija Michael Jordan sijoittui häntä paremmin.
Kun Babe Ruth tienasi 80 000 dollaria vuonna 1930, joku huomautti hänen tienaavan enemmän kuin Yhdysvaltain presidentti. Ruth vastasi: "Mitä sitten? Minulla oli parempi vuosi kuin hänellä."
Frans Ferdinand
Franz Ferdinand von Habsburg (suomalaisissa yhteyksissä yleensä Frans Ferdinand; 18. joulukuuta 1863 Graz – 28. kesäkuuta 1914 Sarajevo, Itävalta-Unkari) oli Itävalta-Unkarin arkkiherttua ja kruununperillinen. Hänen murhansa Sarajevossa 28. kesäkuuta 1914 oli lähtölaukaus ensimmäiselle maailmansodalle.
Frans Ferdinandin isä oli arkkiherttua Karl Ludwig, keisari Frans Joosefin nuorempi veli. Frans Ferdinandista tuli kruununperillinen, kun hänen serkkunsa, keisarin ainoa poika Rudolf, teki itsemurhan vuonna 1889 ja Karl Ludwig luopui kruununperimysoikeudestaan poikansa hyväksi lähes välittömästi sen jälkeen. Karl Ludwig kuoli vuonna 1896.
Frans Ferdinand meni vuonna 1900 naimisiin kreivitär Sophie Chotekin kanssa. Keisari Frans Joosef vastusti epäsäätyistä avioliittoa. Pari joutuikin myöntymään siihen, että morsian ei saisi kuninkaallista statusta ja heidän lapsillaan ei olisi oikeutta kruunuun (nk. morganaattinen avioliitto). Keisari Frans Joosef ei osallistunut häihin. Frans Ferdinand ja Sophie saivat myöhemmin kolme lasta.
Frans Ferdinandin mielestä unkarilaisia suosiva kaksoismonarkia oli kestämätön järjestelmä monikansaisessa Itävalta-Unkarissa. Hän suunnitteli erilaisia uudelleenjärjestelyjä, joilla valtion rakennetta olisi muutettu eri kansallisuuksien tyydyttämiseksi. Nämä suunnitelmat tekivät kuitenkin hänestä epäsuositun varsinkin poliittisen eliitin parissa, eikä keisari Frans Joosefkaan pitänyt niistä. Frans Ferdinand kannatti yleistä äänioikeutta miehille, mikä olisi vähentänyt unkarilaisten valtaa kaksoismonarkiassa. Hän kannatti myös kolmatta kroaattien kuningaskuntaa, mikä ärsytti sekä kaksoismonarkian kannattajia että vastustajia. Sekä ei-katolilaiset että papiston vastustajat epäilivät hänen suhdettaan katoliseen kirkkoon.
Frans Ferdinand nimitettiin vuonna 1913 armeijan ylitarkastajaksi. Seuraavana vuonna hän päätti kenraali Oskar Potiorekin kutsusta vierailla Sarajevossa tarkastamassa sotaharjoituksia. Bosnian liittämistä Itävalta-Unkariin vastustanut Musta käsi -salaseura päätti salamurhata arkkiherttuan tämän vierailun aikana. Ensimmäinen 28. kesäkuuta suoritettu attentaatti Frans Ferdinandia vastaan epäonnistui, mutta myöhemmin samana päivänä salaseuraan kuulunut Gavrilo Princip ampui hänet ja hänen vaimonsa näitä kuljettaneeseen autoon.
Frans Ferdinandia ei haudattu Habsburgien tavanomaiseen hautapaikkaan eli Wienin kapusiinikirkkoon vaan hänen omistamansa Artstettenin linnan kappelin alla sijainneeseen kryptaan. Keisari Frans Joosef ei osallistunut hautajaisiin. Gavrilo Principin ampuma surmanluoti on nykyään esillä Konopištěn linnan museossa Benešovissa, Tšekissä.
Sloveeni
Sloveeni on slaavilaisiin kieliin kuuluva indoeurooppalainen kieli. Sitä puhuu noin 2,2 miljoonaa ihmistä Sloveniassa sekä naapurimaissa Italiassa, Unkarissa ja Itävallassa.
Sloveenissa on kuusi sijamuotoa ja kolme kieliopillista sukua.
Muista slaavilaisista kielistä sloveeni eroaa siten, että siinä on yksikön ja monikon lisäksi edelleen duaali, tasan kahta asiaa tarkoittava kieliopillinen luku, joka on muista kielistä hävinnyt.
Sloveeni jakaantuu kymmeniin murteisiin, jotka eroavat toisistaan niin paljon, että ymmärtäminen saattaa olla vaikeaa. Esimerkiksi itäisimmällä prekmurščinan tai prekmursko narečje -murteella, jota puhutaan Prekmurjessa ja Unkarissa, on noin 80 000 puhujaa. Sillä oli myös 200 vuoden ajan 1900-luvun alkuun asti oma kirjallinen traditionsa ja sanomalehdistö. Toinen standardi-sloveniasta merkittävästi eroava murre oli rozajanski langač (), jota puhuttiin Resian laaksossa Italian Udinessa.
Standardi-slovenia eli ns. uusi slovenia luotiin 1800-luvun puolivälissä. Se perustuu alun perin 1500-luvulla Ljubljanassa puhuttuun kieleen, jolla Primož Trubar julkaisi ensimmäisen kirjan vuonna 1550 ja jolle Jurij Dalmatin käänsi Raamatun 1584. Kieltä vakiinnutti Jernej Kopitar vuoden 1809 kieliopillaan, mutta sen jälkeen monien sanojen oikeinkirjoitusta muutettiin vielä muinaiskirkkoslaavia vastaavaksi ja kieleen otettiin muiden slaavilaisten kielten ja kirkkoslaavin mukaiset monikkomuodot.
Hektor
Hektor () oli kreikkalaisessa mytologiassa Troijan prinssi ja Akhilleuksen jälkeen Troijan sodan toiseksi mahtavin soturi.
Hän oli Troijan kuninkaan Priamoksen ja Hekaben vanhin lapsi. Homeros kutsui häntä "Hevosten murtajaksi", pitkälti kuvatakseen hänen kokoaan ja osittain siitä syystä, että Troija oli yleisesti tunnettu hevosten kasvatuksesta. Hektorilla oli vaimonsa Andromakhen kanssa poika Astyanaks. "Iliaassa" mainittujen ystävien nimet olivat Misenos ja Polydamas ja hänen vaunujensa ajaja Troijan sodassa oli hänen velipuolensa Kebriones.
Hektor on hyvin erilainen hahmo kuin Akhilleus, joka ennen kaikkea eli sodasta. Hektor ei taistellut henkilökohtaisen kunnian takia, vaan puolustaakseen kotimaataan. Hänen lauseestaan "Taistele maasi puolesta — tämä on ensimmäinen ja ainoa enne" tuli lentävä lause isänmaallisessa Kreikassa. Hänen kauttaan voidaan nähdä aavistus siitä, millaista elämä olisi voinut olla Troijassa rauhanomaisempina aikoina. Kohtaus, jossa hän hyvästelee vaimonsa Andromakhen ja lapsensa Astyanaksin on yksi "Iliaan" liikuttavimpia kohtauksia.
Troijan sodassa Hektor surmaa Protesilaoksen ja Aias haavoittaa häntä. "Iliaan" sodasta kertovissa kohtauksissa hän taistelee monien kreikkalaisten sotureiden kanssa ja onnistuu usein (mutta ei aina) surmaamaan vastustajansa tai haavoittamaan tätä.
Siitä huolimatta Hektorin kohtalo on selvä. Akhilleus surmaa hänet Patrokloksen kuoleman synnyttämässä vihassa ja vetää hänen ruumistaan ympäri Troijan muureja. Lopulta Priamos saa Hermes-jumalan avulla Akhilleuksen antamaan Hektorin ruumiin haudattavaksi. Hektorin hautajaiset ovat "Iliaan" lopussa (suom. Otto Manninen 1919):
Hektorin hautajaisten jälkeen Troijan tuho on vain ajan kysymys.
Vergiliuksen "Aeneiksen" toisessa kirjassa Troijan kaupungin tuhosta kerrotaan, että Hektorin isä ja moni hänen veljistään surmataan ja hänen poikansa heitetään muurilta alas, jottei tämä voisi kostaa Hektorin kuolemaa. Vergiliuksen mukaan Akhilleuksen poika Neoptolemos otti Hektorin vaimon Andromakhen orjaksi.
Koptin kieli
Kopti (kielen nimen taustalla , , joka on typistymä kreikan sanasta 'egyptiläinen') on muinaisen egyptin kielen viimeinen kehitysaste, joka syntyi, kun myöhäisegyptiä alettiin kolmannella vuosisadalla kirjoittaa kreikkalaisilla kirjaimilla kristillistyneessä muodossa. 
Koptin aakkosiin otettiin kirjaimia egyptin demoottisesta aakkostosta, koska kreikkalaiset aakkoset eivät sisältäneet kaikkia egyptin äänteitä. Demoottinen aakkosto oli arabian ja heprean kaltaista konsonanttikirjoitusta. Koptin kirjakieli perustui täysin puhuttuun kieleen, koska kristillisten lähetyssaarnaajien tietoinen tarkoitus oli vieraannuttaa egyptiläiset kristityt egyptin kirjakielen vanhemmista, pakanallisemmista muodoista. Luonnollisesti koko kristillinen sanasto ja käsitteistö omaksuttiin kreikasta, ja raamatunkäännöksien välityksellä kielen koko fraseologia muovautui kreikan mukaiseksi.
Kopti on säilynyt kirjoitetussa muodossa useina murteina, joista tärkeimmät ovat bohairin ja sahidin murteet. Sahidin murre on omaperäisen koptinkielisen kirjallisuuden murre, kun taas bohairin murretta on käytetty ennen kaikkea kirkkokielenä ja kreikasta käännetyn uskonnollisen kirjallisuuden kielenä: yliopistoissa opiskellaan sahidin, pappisseminaareissa bohairin murretta. Muita murteita ovat akhmimin, subakhmimin (assiutin ja lykopoliksen), faijumin (bašmuurin) ja oksyrhynkhoksen (mesokeemin, väliegyptin) murteet. Kaikki murteet ovat kuitenkin suhteellisen lähellä toisiaan ja eroavat eniten kirjaimistoltaan ja oikeinkirjoitukseltaan. Koptinkielistä kirjallisuutta tunnetaan paljonkin, mutta suurimmaksi osaksi kyse on niin sanottujen erämaaisien eli erakkomunkkien laatimasta kristillisestä kirjallisuudesta. Yksi tunnetuimmista ja merkittävimmistä koptinkielisistä kirjakokoelmista on Nag Hammadin kirjasto, joka löydettiin Egyptistä 1945.
Koptin aakkosia tai niiden muunnelmia on käytetty koptin lisäksi meroen ja muinaisnuubian kielen kirjoittamiseen. Nämä kielet esiintyvät Sudanin arkeologisissa löydöissä. Muinaisnuubiasta kehittyneitä kieliä, kuten nobiinia ja dongolaa, puhutaan alueella vieläkin.
Kopti kuoli puhekielenä 1400-1500-luvulla. Sillä on kuitenkin vielä merkitystä Egyptin alkuperäisten kristittyjen eli koptilaisten liturgisena kielenä. Egyptin koptikristityt ovat myös koettaneet elvyttää bohairin murretta puhekielenään, mutta nämä pyrkimykset eivät ole johtaneet merkittäviin käytännön tuloksiin. Faaraoiden Egyptin tavoin myös kopti kuuluu afroaasialaisiin kieliin. Egypti ja kopti muodostavat niiden joukossa oman alaryhmänsä. Niille läheisintä sukua on luultavasti Sudanissa puhuttu bejan (bedawien) kieli, joka kuitenkin lasketaan (yhdessä muun muassa somalin ja oromon kielten kanssa) afroaasialaisten kielten kuušilaiseen alaryhmään.
Somalin kieli
Somalin kieli on afroaasialaisten kielten kuušilaiseen alaryhmään kuuluva kieli, jota puhutaan valtakielenä Somaliassa ja Djiboutissa sekä vähemmistökielenä Etiopiassa ja Keniassa. Toisin kuin monet muut Afrikan maat, Somalia on kielellisesti ja etnisesti varsin yhtenäinen. Paimentolaisuuden mukana kieli on levinnyt koko Afrikan sarven alueelle, jossa puhutaan yleisesti somalin kieltä tai sille läheisiä murteita ja sukukieliä. Klaanirajat eivät ainakaan yleensä kulje kieli- ja murrerajojen mukaan. Somalin sukukieliä puhutaan myös naapurimaissa: esimerkiksi oromo (galla) on yksi Etiopian tärkeimmistä vähemmistökielistä.
Kieltä on kirjoitettu aiemmin monilla erilaisilla somalian aakkostoilla. Arabialaiset aakkoset sopivat sille melko hyvin, mutta 1970-luvulta alkaen on kehitetty latinalaisiin aakkosiin perustuva kirjakieli. Monille, osittain arabiasta lainatuille tai ainakin arabialaisissa lainasanoissa tavallisille kurkkuäänteille tarvitaan omia kirjaimia: niinpä q-kirjaimella merkitään arabian qaf-äännettä (hyvin takaista k:ta), c-kirjaimella kurkunpää-äännettä, joka arabiassa kirjoitetaan 'ain-kirjaimella (sen takia Abd-alkuiset arabialaisperäiset musliminimet, kuten Abdullah ja Abdulkadir, kirjoitetaan somaliksi Cabd-alkuisina), ja x-kirjaimella hyvin takaista kurkku-h:ta, joka esiintyy esimerkiksi profeetta Muhammedin nimessä. Muuten somalin oikeinkirjoitus noudattelee englantilaisia malleja, esim, j- ja y-kirjaimet lausutaan kuten englannissa.
Lainasanoja somaliin on otettu arabian lisäksi siirtomaaisäntien kielistä, eli englannista ("laybreeri" kirjasto, "buug" kirja) ja italiasta. Alkuperäiset sanat elävät kuitenkin monen lainasanan rinnalla: niinpä esimerkiksi Jumala on somaliksi sekä arabialaisittain "Allaah" että somalien omalla sanalla "Eebe".
Suomessa somalin kielen puhujia oli 14 769 vuonna 2012, eniten Uudellamaalla.
Seksitauti
Seksitauti eli sukupuolitauti on seksikontaktissa tarttuva virus- tai bakteeriperäinen tartuntatauti.
Seksitaudit tarttuvat limakalvon tai veren välityksellä. Taudista riippuen vaikutukset ovat moninaiset: ne voivat aiheuttaa lapsettomuutta, tulehduksia, kasvattaa syövän riskiä ja pahimmillaan aiheuttaa kuoleman. Bakteerien aiheuttamat seksitaudit ovat hoidettavissa antibiooteilla. Virusperäisiin tauteihin ei vielä ole olemassa parannuskeinoja (ks. AIDS) vaikkakin oireita voidaan lievittää.
Seksissä tarttuva papilloomavirus (HPV) voi aiheuttaa sukupuolielimeen syövän mutta myös lisäksi papilloomavirusta sisältänyttä sukupuolielintä nuolleelle kieli- tai suusyövän. Tunnettuja pappiloomaviruksesta syövän suun alueelle saaneita ovat esim. näyttelijä Michael Douglas ja laulaja Bruce Dickinson.
Ovulaatio
Ovulaatio tarkoittaa munasolun irtoamista munasarjasta. Irtoaminen tapahtuu yleensä 12–14 päivää ennen kuukautisten alkamista riippumatta kierron pituudesta. Munasolu irtoaa vuorotellen oikeasta tai vasemmasta munasarjasta. Munasolut kypsyvät yksi kerrallaan irtautumista varten, munasarjoissa on siis eri kypsymisvaiheissa olevia munasoluja.
Ovulaatio on tärkeä osa raskaaksi tulemista. Ovulaation jälkeen hedelmöittyminen on mahdollista. Puuttuvan ovulaation hoitoon voidaan käyttää erilaisia anti-estrogeenejä (anti-estrogeeni → vähentää estrogeenin tuotantoa, jolloin lyhyen lääkejakson seurauksena kehon oma estrogeenituotanto tehostuu), useimmiten klomifeenisitraattia, mutta joskus myös esimerkiksi letrotsolia tai anastrotsolia sisältäviä hormoneja.
Terveellä, hedelmällisessä iässä olevalla naisella ovulaatio tapahtuu n. 10–12 kertaa vuodessa. Ensimmäinen ovulaatio voi tapahtua ennen ensimmäisten kuukautisten alkamista.
Skanneri (täsmennyssivu)
Skanneri voi tarkoittaa seuraavia:
Irwin
Irwin voi tarkoittaa seuraavia:Muita merkityksiä:
Johnny Ramone
Johnny Ramone (oikealta nimeltään John William Cummings; 8. lokakuuta 1948 Long Island, New York – 15. syyskuuta 2004 Los Angeles, Kalifornia) oli punk rock -yhtye Ramonesin kitaristi.
Johnny Ramone ei juurikaan osallistunut kappaleiden säveltämiseen. Ensimmäisten Ramones-levyjen kappaleet silti kirjattiin kaikkien nimiin. Myöhemmin julkaistuista hänen nimiinsä kirjattiin esimerkiksi Dee Dee Ramonen kanssa ”Psycho Therapy”, ”Wart Hog”, ”Endless Vacation”, ”Freak Of Nature” ja ”I Lost My Mind”. Durango 95-kappaleen hän sävelsi itse.
Johnny Ramone soitti yhtyeissä jo 1960-luvulla, kuten Tangerine Puppetsissa, jossa oli tulevista Ramones-jäsenistä myös Tommy Ramone (Thomas Erdelyi).
Musiikillisen uransa lisäksi Johnny Ramone esiintyi useissa elokuvissa ja televisio-ohjelmissa (muun muassa Simpsoneissa). Johnny Ramone oli poliittisesti oikealla ja julistautui republikaaniksi ja George W. Bushin kannattajaksi. Johnny Ramone oli naimisissa Joey Ramonen entisen tyttöystävän, Lindan, kanssa.
Johnnyn suosikkikitara oli Mosrite Ventures II -mallinen. Kenties Kurt Cobain päätyi siksi samaan suhteellisen harvinaiseen kitaraan.
Johnny Ramone kuoli kotonaan Los Angelesissa syyskuussa 2004 viisi vuotta sairastamaansa eturauhassyöpään. Johnny alkoi kaveerata monien Hollywood-tähtien, muun muassa Nicholas Cagen, Lisa Marie Presleyn ja Rob Zombien kanssa ennen kuolemaansa.
Johnny valittiin "Rolling Stone" -lehden kaikkien aikojen kitaristi -äänestyksessä sijalle 16.
Elvis (täsmennyssivu)
Elvis voi viitata seuraaviin: