hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Ken Flaton
Kenneth "Kenny" (Ken) Flaton (28. kesäkuuta 1940 New York – 7. marraskuuta 2004) oli yhdysvaltalainen pokeriammattilainen. Yhden WSOP-turnauksen urallaan voittaneen Flatonin vahvimpana pelimuotona pidettiin seitsemän kortin avopokeria. Stu Ungar keksi Flatonin lempinimen "Skyhawk".
Flaton voitti World Series of Pokerin $1,000 seven-card stud -turnauksen vuonna 1983. WSOP:n pääturnauksessa hän sijoittui rahoille kolme kertaa: 1988 (23.), 1990 (31.) ja 1997 (18.). Vuonna 1996 Flaton voitti Yhdysvaltain pokerimestaruuden (United States Poker Championship). World Poker Tourilla hän oli kahdesti rahasijoilla.
Flaton kuoli sydäninfarktiin marraskuussa 2004 Rose Dominicanin sairaalassa. Hän oli sairastanut keuhkosyöpää vaikkei tupakoinut.
Flatonin uran turnausansiot ylittivät 2,4 miljoonaa dollaria.
Lauri Viljanen
Lauri Sakari Viljanen (6. syyskuuta 1900 Kaarina – 29. syyskuuta 1984 Helsinki) oli suomalainen Tulenkantajiin kuulunut runoilija, kirjallisuudentutkija, kriitikko ja kääntäjä. Tunnetuin Viljasen teoksista lienee 1930-luvulla ilmestynyt "Taisteleva humanismi".
Viljasen vanhemmat olivat puuseppä Stefan Viljanen (vuoteen 1895 Vilkman) ja Aina Sofia Mantere. Viljanen oli naimisissa toisen Tulenkantaja-runoilijan Elina Vaaran kanssa vuosina 1926-1930. Vuodesta 1934, jolloin hän vieraili Travemünden saksalais-pohjoismaisessa kirjailijakodissa, hänen puolisonsa oli Tyyne Maria Vuori. Viljanen tuli ylioppilaaksi Turun suomalaisesta klassillisesta lyseosta 1920 ja opiskeli kirjallisuutta Turun yliopistossa 1922-1924. Filosofian kanditaantin tutkinnon hän suoritti 1947. Turun yliopiston kirjaston amanuessina Viljanen työskenteli 1921-1923 ja sen jälkeen opettajana mm. Haminan yhteiskoulussa 1924-1925. Viljanen julkaisi ensimmäisen runokokelmansa "Auringon purjeet" 1924 ja toimi myös kirjallisuus- ja teatterikriitikkona eri lehdissä. Vuonna 1926 Viljanen asettui Helsinkiin ja toimi Helsingin Sanomien kirjallisuuskriitikkona 1926–1950.
Suoritettuaan tohtorin tutkinnon 1949 Viljanen työskenteli kirjallisuuden professorina Turun yliopistossa 1949–1954 ja Helsingin yliopistossa 1954–1967. Kirjallisuudentutkijana hänkeskittyi J.L.Runebergin ja Aleksis Kiven runouteen ja julkaisi teokset myös V. A. Koskenniemestä ja Henrik Ibsenistä. Ollessaan Parnasson toimittajana 1953–1955 hän julkaisi lehdessä modernistien kuten Paavo Haavikon, Veijo Meren ja Tuomas Anhavan tekstejä. Viljasen suomennoksiin kuuluu mm. Knut Hamsunin, J. V. Snellmanin, Heinrich von Kleistin ja T. S. Eliotin tuotantoa.
Runoilijana Viljanen otti aluksi vaikutteita eniten V. A. Koskenniemeltä. 1930-luvulla Viljanen ja kirjailija Mika Waltari kiinnostuivat muinaista Egyptiä 18. dynastian aikana hallinneesta faarao Ekhnatonista. Viljanen teki hänestä runon "Ekhnatonin viimeinen laulu" ja Waltari ensin näytelmän "Akhnaton, auringosta syntynyt" ja sitten romaanin "Sinuhe egyptiläinen". Sodan jälkeen Viljasen runous haki aiheitaan muun muassa antiikin maailmasta ja Odysseuksen persoonasta. Eläkkeellä ollessaan Viljanen matkusteli Italiassa keräten materiaalia tutkimustaan "Romanttinen Hellas ja Rooma" varten, joka jäi kuitenkin keskeneräiseksi.
Daisy Kenyon
Daisy Kenyon, myös suomalaisella nimellä Hänen rakastajattarensa, on Otto Premingerin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva, joka valmistui vuonna 1947. Elokuvan päärooleissa esiintyvät Joan Crawford, Henry Fonda ja Dana Andrews. Sivuosaa esittää Ruth Warrick. Cameoroolin tekevät eräässä elokuvan kohtauksessa muiden muassa näyttelijä John Garfield ja toimittaja Walter Winchell. "Daisy Kenyon" perustuu Elizabeth Janewayn samannimiseen romaaniin vuodelta 1945. "Daisy Kenyon" on mustavalkoinen ja se on noin 99 minuutin mittainen. Se sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa joulupäivänä vuonna 1947 ja Suomessa vuoden myöhemmin, vuonna 1948. Tuotantoyhtiönä oli 20th Century Fox.
Elokuva kertoo Daisy Kenyonista (Crawford), jolla on suhde naimisissa olevaan Daniin (Andrews). Danin avioliiton takia heidän suhteensa ei voi edetä Daisyn haluamalla tavalla ja tämä alkaakin seurustella uuden miehen kanssa. Daisy on kuitenkin yhä rakastanut Daniin. Elokuva kuvaa henkilöiden välistä kolmiodraamaa.
Resolution-luokka
Resolution-luokka oli Britannian Kuninkaallisen laivaston ballististen ohjussukellusveneiden luokka, johon piti kuulua viisi venettä. Aluksista valmistui lopulta neljä, jotka olivat käytössä 1960–1990-luvuilla. Kukin niistä oli aseistettu kuudellatoista UGM-27 Polaris -ohjuksella.
Britannian Polaris-projekti alkoi, kun sekä maalta laukaistava Blue Streak -ohjus että V-pommittajien Skybolt epäonnistuivat. Yhdysvallat vastusti NATO-maiden omia ydinohjussuunnitelmia, koska se halusi aseiden olevan mahdollisimman uudenaikaisia ja turvallisia. Pääministeri Harold Macmillan ja presidentti Kennedy sopivat kuitenkin Nassaun kokouksessa 1962, että Yhdysvallat toimittaisi Britannialle Polaris-ohjuksia sukellusvenekäyttöä varten. Britannia suunnittelisi ja rakentaisi sukellusveneet ja ydinkärjet itse. Yhdysvallat tarjosi ohjusta myöhemmin myös Ranskalle, joka halusi kuitenkin kehittää omat ohjuksensa. Polaris-sopimus Britannian ja Yhdysvaltain välillä solmittiin 6. huhtikuuta 1963.
Yksi Rolls-Roycen ydinreaktori ja English Electricin höyryturbiinit antoivat veneelle 25 solmun nopeuden. Varavoimanlähteenä oli dieselgeneraattori.
Resolution-luokka oli muunnelma Valiant-luokan sukellusveneestä, jota suurennettiin ohjusten mahduttamiseksi. Alusten keula ja perä rakennettiin erikseen ja väliin sijoitettiin Yhdysvalloissa suunniteltu ohjusosasto. Veneen pääaseistuksena olleet kuusitoista Polaris A3 -ohjusta olivat sijoitettuna kahteen riviin. Ohjuksen kantomatka oli 2500 meripeninkulmaa. Taktisena aseistuksena oli kuusi 21" torpedoputkea, jotka ampuivat Tigerfish-torpedoja.
"HMS Resolutionin" rakennus aloitettiin helmikuussa 1964 ja se laskettiin vesille syyskuussa 1966. Alus otettiin palvelukseen 1967 ja pitkällisten kokeiden jälkeen se koelaukaisi ohjuksen Yhdysvaltain ilmavoimien koealueelle Cape Kennedyn ulkopuolelta 15. helmikuuta 1968 kello 11:15. Vene aloitti ensimmäisen partiomatkansa 15. kesäkuuta 1968, mitä seurasi 28 vuotta yhtenäistä Resolution-luokan veneiden partiointia. Kaikki alukset sijoitettiin 10. sukellusvenelaivueeseen Faslanen tukikohdassa Skotlannissa. Pisimmän yhtämittaisen 108 päivää kestäneen partiomatkan teki "HMS Resolution" vuonna 1991.
Vuonna 1980 hallitus ilmoitti aikeista korvata Polaris-ohjukset yhdysvaltalaisella Trident-ohjuksella. Tällä välin Polaris-ohjusten ydinkärjet korvattiin uudella Chevaline-mallilla. "HMS Repulse" ja "HMS Renown" peruskorjattiin 1982, "HMS Resolution" 1984 ja "HMS Revenge" 1988. Ensimmäinen Trident-vene, Vanguard-luokan "HMS Vanguard" valmistui 1992, jonka jälkeen "HMS Revenge" poistettiin käytöstä toukokuussa ja "HMS Resolution" lokakuussa. "HMS Renown" palveli 1995 asti ja "HMS Repulse" poistettiin käytöstä 28. elokuuta 1996. Tämän jälkeen alukset on sijoitettu Rosythin telakalle ja niistä on poistettu reaktorit.
Kristiina Komulainen
Kristiina Komulainen (s. 28. marraskuuta 1978) on suomalainen radio- ja televisiojuontaja sekä tuottaja ja toimittaja. Komulainen on juontanut muun muassa Kuorosotaa, Luukusta lukaalia sekä NRJ:n Aamushow’ta. Komulainen on kotoisin Siilinjärven Pöljältä.
Työt media-alalla Komulainen aloitti paikallislehti Uutis-Jousen toimittajana, josta hän siirtyi Radio NRJ:n palvelukseen vuonna 1999. Vuoteen 2002 asti Komulainen juonsi kanavan päivälähetyksiä ja siirtyi tämän jälkeen Aamushow’n juontajaksi/tuotantoon. Hän jatkoi Aamushow'n parissa vuoteen 2006, jolloin hän siirtyi The Voicen palvelukseen juontamaan, tuottamaan ja käsikirjoittamaan KomulainenPaasonenSaukko-ohjelmaa.
Ennen The Voicelle siirtymistä Komulainen ehti juontaa ja käsikirjoittaa useita eri tv-ohjelmia muun muassa Neloselle ja Subille. Hän on juontanut muun muassa ohjelmia Piinapenkki, NRJ Top 10, Video: Impossible sekä useita kymmeniä NRJ:n järjestämien konserttien tv-taltiointeja.
The Voicella Komulainen on sittemmin toiminut muun muassa kanavan tuottajana ja juontajana sekä radion että television Suomen virallinen latauslista-ohjelmassa. Hän on vuosina 2006–2010 juontanut myös muille tv-kanaville eri tuotantoja: Kuorosota, Luukusta lukaali, Unelmakoti sekä Päivä ennen kuolemaa, joka oli myös ehdolla Venla Gaalassa vuoden 2009 parhaaksi talk show-/keskusteluohjelmaksi. Komulainen siirtyi juontamaan Radio Aallon keskipäiviä vuonna 2011 ja sen jälkeen hän siirtyi juontamaan Loopin päivää vuonna 2013.
Komulainen on opiskellut muun muassa tuottamista, mainontaa sekä psykologiaa. Hän on valmistunut Helsingin ammattikorkeakoulusta tuottajaksi. Ylioppilaaksi hän kirjoitti Kuopion musiikkilukiosta vuonna 1997.
Komulainen on entinen Jehovan todistaja.
Kersti Bergroth
Kersti Solveig Bergroth (24. tammikuuta 1886 Viipuri – 24. tammikuuta 1975 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, joka nykyään muistetaan parhaiten karjalanmurteella kirjoitetuista näytelmistä "Anu ja Mikko" sekä "Kuparsaare Antti". Hänen kirjailijanuransa oli harvinaisen pitkä, yli 60 vuotta.
Bergrothin vanhemmat olivat rehtori Adiel Bergroth ja Lydia Petterson. Kirjailija Eva Hirn oli hänen vanhempi ja kirjailija Anna Inkeri Relander nuorempi sisarensa. Bergroth valmistui ylioppilaaksi 1904 ja filosofian kandidaatiksi 1910. Vuosina 1924–1934 hän toimi "Uuden Suomen" viikkoliitteen toimittajana. Vuosina 1927–1930 hän toimitti kirjallista aikakauslehteä "Sininen kirja" ja vuosina 1934–1938 "Päiväkirjaa".
1950-luvulla Bergroth muutti asumaan Italiaan Roomaan ja julkaisi monia Roomaa käsitteleviä esseitä. Roomasta hän palasi kotimaahan vuonna 1972. Seuraavana vuonna, jolloin hän oli jo 87-vuotias, hän julkaisi vielä muistelmateoksen "Löytöretki" ja aforismikokoelman "Meidän elämämme täällä". Vuonna 1971 hän oli valikoinut saksan kielellä kirjoittamiaan runoja kokoelmaksi "Neue Romantik".
Bergroth sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1950. Hän oli maailmankatsomukseltaan antroposofi ja toimi myös Suomen antroposofisen liiton puheenjohtajajana. Yle TV1 esitti dramatisoidun dokumentin "Meidän elämämme täällä" vuonna 1986, jolloin kirjailijan syntymästä oli kulunut sata vuotta. Suomessa ja Italiassa kuvattu ohjelma perustui Bergrothin omiin teksteihin. Ohjelman käsikirjoitti ja ohjasi Laura Lilja-Haataja. Kirjailijaa esitti Maija-Liisa Sutinen, jonka ohjaama "Eevan luokasta" kertoviin kirjoihin perustuva draamasarja oli aikaisemmin esitetty TV 1:ssä.
Bergroth kirjoitti vuoteen 1920 saakka ruotsiksi ja kuului tällöin Oscar Wildeä ja Hjalmar Söderbergiä ihanteenaan pitäneeseen Dagdrivare-kirjailijaryhmään. Suomen kielellä Bergroth kirjoitti näytelmät "Anu ja Mikko" (1932) ja "Kuparsaare Antti" (1956). Tällöin hänen pyrkimyksenään oli käyttää kansankieltä elävöittämään ja tehostamaan ilmaisuaan. Näytelmien innoittajina olivat Bergrothin lapsuudessaan ja nuoruudessaan Antreassa viettämät kesät. Bergroth kirjoitti nuorille tyttöromaaneja "Mary Marck" -salanimellä ja julkaisi myös kirjoja ja pakinoita eri nimimerkeillä kuten "Eli Ahonen, Arja Anger, Asser, Betty Cross, Kersti Hagelin, Mirjam Heino, K.B., Verna Kangas, K.L.Oire, L.K. Oire, Vilma Reino" ja "Tet".
Bergroth kirjoitti Valentin Vaalalle useita elokuvakäsikirjoituksia, kuten "Morsian yllättää" (1941), "Tositarkoituksella" (1943) ja "Dynamiittityttö" (1944). Elokuvascenaristina Bergroth käytti nimimerkkiään "Tet". Lisäksi hänen teostensa pohjalta on tehty käsikirjoituksia, muun muassa elokuvaan "Rikas tyttö".
Piikkinä lihassa
Piikkinä lihassa on Klamydian kolmen levyn 15-vuotisjuhlakokoelma, joka julkaistiin 5. syyskuuta 2004. Kokoelman ensimmäinen levy sisältää 14 uutta, kesällä 2003 äänitettyä kappaletta sekä eri artistien cover-versioita Klamydian kappaleista, toinen levy sisältää valikoituja kappaleita yhtyeen vanhasta tuotannosta ja kolmas levy koostuu kesällä 2003 Vaasan Rockperry -festivaaleilla äänitetystä 15 -vuotisjuhlakonsertista, jossa esiintyivät Klamydian kaikki vuosina 1988–2003 vaikuttaneet kokoonpanot.
Kokoelmaa varten äänitetyt uudet kappaleet julkaistiin myös vuonna 2004 ilmestyneellä "Urpojugend" -albumilla.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan kymmenennellä sijalla, ja pysyi listalla yhteensä viisi viikkoa.
Brendan Hansen
Brendan Joseph Hansen (s. 15. elokuuta 1981 Hawertovn, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen uimari ja olympiavoittaja, joka on erikoistunut rintauintiin. Hän on 183 senttimetriä pitkä ja painaa 86 kiloa.
Kesäolympialaisissa 2004 Hansen osallistui 4 × 100 metrin sekauintiviestiin (kultaa), 100 ja 200 metrin rintauinteihin (hopeaa ja pronssia). Sekauintiviestin voittoaika oli uusi maailmanennätys. Kesäolympialaisissa 2008 hän uusi 4 × 100 metrin sekauintiviestin kullan. Kesäolympialaisissa 2012 Lontoossa Hansen voitti kultaa sekauintiviestissä ja olympiapronssia 100 metrin rintauinnissa.
Hansen voitti 200 metrin rintauinnin maailmanmestaruuden Fukuokassa 2001. Barcelonan MM-kilpailuissa 2003 hän sai kultaa sekauintiviestissä sekä hopeaa 100 metrin ja pronssia 200 metrin rintauinnissa. Montrealin MM-kilpailuissa 2005 Hansen voitti samat kolme matkaa, mille oli osallistunut vuotta aikaisemmin olympialaisissa. Vuoden 2007 MM-kilpailuissa Hansen voitti 100 metrin rintauinnin, voittaen vain niukasti Japanin Kosuke Kitajiman. Lisäksi hän sai hopeaa 50 metrin rintauinnissa.
Hansenillä on ollut hallussaan kaksi maailmanennätystä pitkällä radalla, 100 metrin rintauinnin (aika 59,13) ja 200 metrin rintauinnin (aika 2.08,50).
Dracula 3000
Dracula 3000 on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut saksalais-eteläafrikkalainen kauhuelokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Darrell Roodt.
Elokuva sijoittuu vuoteen 3000. Romunkeräysalus löytää avaruudesta sata vuotta kadoksissa olleen aluksen. Romunkeräysaluksen jäsenet alkavat innoissaan tutkia tätä löytöä, mutta saavat pian tietää, että aluksella on synkkä salaisuus.
Mirna Jukić
Mirna Jukić (s. 9. huhtikuuta 1986 Novi Sad, Serbia, Jugoslavia) on itävaltalainen uimari, joka on 2000-luvun tunnetuin itävaltalainen naisuimari.
Jukić syntyi Serbiassa ja varttui Kroatiassa, mutta sai vuonna 1999 Itävallan kansalaisuuden. Jukić on voittanut pitkällä radalla kaksi EM-kultaa 200 metrin rintauinnissa, sekä MM-pronssia 200 metrin rintauinnissa pitkällä radalla.
Jukić voitti pronssia Pekingin olympialaisissa 100 metrin rintauinnissa.
The WB Television Network
The WB Television Network tai lyhyemmin The WB (lyhenne sanoista Warner Brothers) oli yhdysvaltalainen televisiokanava. WB oli Warner Brothersin ja Tribune Companyn yhteinen yritys, joka perustettiin 11. tammikuuta 1995.
CBS Corporation ja Warner Bros. julkistivat 24. tammikuuta 2006 uuden The CW Television Network -kanavan käynnistämisen keväällä 2006. Uusi yhteisyritys alkoi näyttää The WB:n ja UPN:n ohjelmia. The WB lopetettiin 17. syyskuuta 2006 The CW -kanavan käynnistämisen jälkeen.
Richard Willstätter
Richard Martin Willstätter (13. elokuuta 1872 Karlsruhe – 3. elokuuta 1942 Muralto) oli saksalainen orgaaniseen kemiaan perehtynyt kemisti, joka tutki kasvien pigmenttien kemiallista rakennetta ja selvitti muun muassa lehtivihreän rakenteen. Kasvien pigmenttejä koskevista tutkimuksistaan hän sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1915.
Willstätter syntyi Karlsruhessa ja aloitti koulunkäyntinsä siellä, kunnes hänen perheensä muutti, minkä jälkeen hän jatkoi opiskelua Nürnbergissä. 18-vuotiaana hän pääsi Münchenin yliopistoon, jossa hän opiskeli kemiaa viidentoista vuoden ajan aluksi Adolf von Baeyerin oppilaana. Hän valmistui vuonna 1894 tohtoriksi väitöskirjansa aiheena kokaiinin rakenne. Willstätter jatkoi tutkimuksiaan toisiin alkaloideihin ja syntetisoi niitä useita. Vuonna 1896 hänet nimitettiin yliopiston lehtoriksi ja vuonna 1902 "Professor extraordinariukseksi".
Vuonna 1905 hän siirtyi professoriksi Zürichin yliopistoon. Siellä hän selvitti lehtivihreän rakenteen. Vuonna 1912 hänestä tuli kemianprofessori Humboldt-yliopistoon Berliiniin ja Kaiser Wilhelm -instituutin johtaja. Tuolloin hän tutki kasvien ja hedelmien pigmenttejä. Vuonna 1916 hän palasi takaisin Müncheniin opettajansa von Bayerin seuraajaksi. 1920-luvun aikana Willstätter keksi entsyymireaktioiden mekanismin ja teki paljon töitä osoittaakseen, että entsyymit ovat kemiallisia aineita eivätkä biologisia organismeja. Vuonna 1924 Willstätterin ura loppui, kun hän antisemitismin vastaisena eleenä ilmoitti jäävänsä eläkkeelle.
Willstätter kieltäytyi ulkomaisista työtarjouksista ja pysyi Natsi-Saksassa kunnes pakeni natseja Sveitsiin Muraltoon vuonna 1938 ja eli siellä elämänsä loppuun asti. Hän kuoli sydäninfarktiin vuonna 1942.
Master of Everything
Master of Everything (tunnetaan myös nimellä "Bamboo Shoot", 自娱自乐 pinyin: "Zì yú zì lè") on Li Xinin (李欣) vuonna 2004 ohjaama kiinalainen wuxia-komedia, joka perustuu tositapahtumiin. Elokuva on lisäksi amerikankiinalaisen poplaulajan Coco Leen (李玟) ensimmäinen elokuva. Elokuvassa hänen vastanäyttelijänään on John Lone (尊龙), joka esitti myös keisari Pu Yitä elokuvassa "Viimeinen keisari".
"Master of Everything" avasi Shanghain elokuvajuhlat vuonna 2004.
Mi Jihong (John Lone) on hiljainen, yksinäinen romantikko, joka asuu syrjäisessä kiinalaisessa kylässä. Hän asustaa yhdessä energisen siskonsa Alianin (陶虹Tao Hong) kanssa, joka on hyvin määrätietoinen nuori nainen, joka tietää mitä haluaa. Alianin sydänsystävä, ja samalla Jihongin salainen ihastuksen kohde Luhua, on sädehtivän kaunis, mutta heikkolahjainen kyläpäällikön tytär.
Jouduttuaan todistamaan Luhuan epäonnistumista elokuva-kykykarsinnassa Mi päättä tehdä itse elokuvan, jossa hänen ihastuksensa kohde Luhua voisi olla päätähtenä. Mi ajattelee, että totta kai, kuka tahansa voi tehdä elokuvan, kunhan vain on oikeanlaiset välineet. Mi panttaa talonsa osataakseen videokameran. Hän värvää koko kylän väen näyttelemään elokuvassa. Hänen paras ystävänsä, Ma Xiaojun (Yuan Ding) lupaa rahoittaa elokuvan, jos saa osakseen elokuvan pääosan. Hän vakuuttaa Min siitä, että he voivat saada rahat kasaan laskuttamalla kyläläisiä koe-esiintymisistä. Kun kyläpäällikkö kuulee elokuvaprojektista (ja sen taloudellisista mahdollisuuksista) hän lupautuu myös avaamaan kukkaronnyörejään vaihtokauppana pääroolista rakkaalle tyttärelleen. Nyt Millä ei ainoastaan ole elokuvaan häikäisevää tähteä, vaan myös varat hullun suunnitelman toteuttamiseen.
Jermu Laine
Jermu Tapani Laine (s. 17. syyskuuta 1931 Turku) on entinen SDP:n kansanedustaja ja kolminkertainen ministeri. Laine oli II kauppa- ja teollisuusministeri ja ulkomaankauppaministeri 1973–1975, II valtiovarainministeri ja pohjoismainen yhteistyöministeri 1982–1983 sekä ulkomaankauppaministeri 1983–1987. Tullihallituksen pääjohtaja hän oli 1987–1994. Hän on myös kirjailija, joka kirjoittaa esseitä, näytelmiä, elokuva-arvosteluja ja kirjoja.
Laine on koulutukseltaan juristi ja varatuomari. Hän työskenteli uransa alussa Kauppa- ja teollisuusministeriössä kymmenen vuotta, joiden väliin mahtuivat vuosi Sveitsissä ja jakso Yhdysvalloissa jatko-opiskelijana Ford-rahaston stipendillä. Virkamiesuran jälkeen Laine siirtyi opettajaksi Pirkanmaalle. Samalla hän alkoi herättää huomiota kirjoituksillaan, joiden ansiosta hänet kutsuttiin pääministerin sihteeriksi vuonna 1972 ja siitä ulkomaankauppaministeriksi.
Laine edusti Hämeen läänin pohjoista vaalipiiriä vuodesta 1975 vuoteen 1987, ja hän on tullut tunnetuksi yhteiskunnallisena keskustelijana ja on julkaissut ahkerasti. Hän on ollut "Kanavan" kolumnisti vuodesta 1988. Jermu Laine oli presidentin valitsijamies 1978, 1982 ja 1988.
Laine on ollut naimisissa Terttu Laineen kanssa yli 60 vuotta. Heillä on kolme tytärtä.
Tarmo Salmela
Tarmo ”Tarppi” Salmela (26. helmikuuta 1948 Tampere – 2012) oli suomalainen runoilija. Salmelan ilmaisu on tiivistä, lähes aforistista. Hänen esikoisrunokirjansa "Elämäni sirpaleita" sai Mielenterveyden keskusliiton kannustuspalkinnon helmikuussa 2004. Teos "Kalanmaksaöljyä" palkittiin Suomen pienkustantajat ry:n Sampo-palkinnolla parhaana teoksena lyriikan sarjassa vuonna 2004. Tarmo Salmela opiskeli lyriikkaa Oriveden opistossa Mediapinta Oy:n stipendillä. Hän oli Suomen Elävien Runoilijoiden Seuran jäsen.
Tampereen kaupunginkirjasto
Tampereen kaupunginkirjaston päätoimipiste on Tampereen keskustassa sijaitseva pääkirjasto Metso. Kaupunginkirjastoon kuuluu lisäksi 14 lähikirjastoa ja kaksi kirjastoautoa.
Tampereen kaupunginkirjasto on osa PIKI-kirjastojen kirjastokimppaa. Se hoitaa myös opetus- ja kulttuuriministeriön määräämää yleisten kirjastojen alueellista kehittämistehtävää Pirkanmaalla ja Keski-Suomessa. Aiemmin se on toiminut Pirkanmaan maakuntakirjastona. Maakuntakirjastojärjestelmä lakkautettiin vuoden 2017 lopussa.
Kaupunginkirjastolla on lähes kaksisataa työntekijää. Kirjaston toimipisteisiin tehtiin vuonna 2017 yhteensä 2,6 miljoonaa kirjastokäyntiä, ja lainauksia oli 4,7 miljoonaa.
Tampereen kaupunginkirjasto perustettiin virallisesti 5. huhtikuuta 1861, mutta kaupungissa oli jo tätä ennen toiminut kaikille avoin lainakirjasto "Sällskapet för Låne Bibliothek i Tammerfors stad" (1837–1844). Kaupunginkirjastosta käytettiin vuoteen 1921 asti nimeä Tampereen kansankirjasto. Kirjastolla ei ollut aluksi omia tiloja, vaan se toimi vaihtuvissa vuokratiloissa muun muassa Kauppakadulla ja Puutarhakadulla.
Ajatus kirjastotalon rakentamisesta syntyi kirjaston johtokunnassa 1800-luvun lopulla. Hanke ei kuitenkaan edistynyt, ennen kuin vuorineuvos Emil Aaltonen tuki sitä huomattavalla lahjoituksella vuonna 1919. Valmistuessaan vuonna 1925 Tampereen kirjastotalo oli Suomen nykyaikaisin. Siellä otettiin ensimmäisten joukossa käyttöön avohyllyjärjestelmä, jossa kirjaston asiakkaat saivat itse ottaa kirjoja hyllystä.
1920-luvulla perustettiin Tampereen ensimmäiset sivukirjastot Tammelan lainausasema (1922) ja Rantaperkiön siirtokirjastoasema (1923). Kaupunginkirjaston ensimmäinen kirjastoauto aloitti toimintansa kesällä 1966.
Vanha kirjastotalo kävi ajan mittaan ahtaaksi. Rakennukseen suunniteltiin laajennusta, mutta se osoittautui liian hankalaksi toteuttaa. Nykyisen pääkirjasto Metson suunnittelu alkoi 1970-luvun lopulla, ja rakennus otettiin käyttöön elokuussa 1986. Metson piirsivät arkkitehdit Reima ja Raili Pietilä, jotka suunnittelivat myös Hervannan kirjaston.
Kaupunginkirjastolla oli vuosina 2001–2014 käytössä liikkuva internetbussi Netti-Nysse, jossa opetettiin tietotekniikan perustaitoja.
Netti-Nysse
Netti-Nysse oli linja-auton alustalle rakennettu Tampereen kaupunginkirjaston tarjoama tieto- ja viestintäteknologian koulutustila, joka käsitti auditorion ja tietokoneluokan, jossa oli 10 tietokonetta nopein Internet-yhteyksin. Nimitys tulee Internetin lyhyestä nimestä "netti" ja tamperelaisesta tai sellaiseksi väitetystä lausahduksesta "nysse tulee", jonka alkuperäinen merkitys on "nyt se (bussi) tulee". Vanha Netti-Nysse sijaitsee nykyään Mobilian varastossa.
Netti-Nysse aloitti toimintansa 6. kesäkuuta 2001 Tampereen kaupungin liikennelaitoksen vanhassa haitari- eli nivelbussissa, joka muokattiin tarkoitukseen sopivaksi. Alkuperäinen Netti-Nysse ei ole enää käytössä, vaan se on museoitu. Järjestyksessä toinen, erityisesti tätä tarkoitusta varten rakennettu Lahden Autokorin valmistama Lahti Eagle -mallinen linja-auto otettiin käyttöön 3. lokakuuta 2005.
Netti-Nyssen rekisterinumero TRE-101 viittaa kaupungin nimeen sekä binäärilukuihin tietotekniikan symbolina.
Sivistys- ja elämänlaatupalvelujen lautakunta päätti vuoden 2014 alussa Netti-Nyssen toiminnan luopumisesta.
Netti-Nysse toimi pääasiallisesti Tampereen kaupungin alueella käyttäen kiinteitä tukiasemia WLAN-yhteydellä. Yhteys voitiin muodostaa myös suunnattavalla siirrettävällä lähettimellä, joka voitiin kytkeä mihin tahansa tietoverkkoon. Lisäksi Netti-Nyssessä oli @450- ja 3G-yhteydet.
Yleiselektroniikka
Yleiselektroniikka Oyj on suomalainen elektroniikan ja sähkötekniikan komponenttien, mittalaitteiden ja työkalujen maahantuontia ja markkinointia harjoittava konserni. Konsernin emoyhtiö Yleiselektroniikka Oyj on noteerattu Helsingin pörssissä vuodesta 1988 lähtien. Yleiselektroniikan palveluksessa on noin 220 henkilöä ja yhtiön liikevaihto oli vuonna 2017 noin 54 miljoonaa euroa.
Markkinointiyhteyksissä konserni käyttää nimeä YE International.
Tytäryhtiöiden palveluksessa työskenteli vuonna 2013 yli puolet konsernin henkilöstöstä. Yleiselektroniikka tiedotti maaliskuussa 2014 lopettavansa Ukrainan tytäryhtiönsä liiketoiminnan kannattamattomana.Yleiselektroniikan viisi suurinta osakkeenomistajaa: (tilanne 31. joulukuuta 2017)
RF-modulaattori
RF-modulaattori on laite, joka muuttaa siihen syötetyn kantataajuuksisen signaalin radiotaajuksiseksi.
Tällainen muutos on yleensä ensimmäinen vaihe signaalin siirtämiseksi esimerkiksi kuvanauhurista, kotitietokoneesta, pelikonsolista tai vastaavasta tietolähteestä antenniliitännän kautta televisiovastaanottimessa esitettäväksi.
RF-modulaattoreita tarvittiin digiaikaan siirtyessä, jotta sellaisetkin televisiot, joissa ei ole scart-liitintä, saatiin kytkettyä digiboksiin.
Hale &amp; Pace
Hale & Pace on brittiläinen koomikkopari Gareth Hale ja Norman Pace.
Gareth Hale ja Norman Pace tapasivat opiskeluaikoina Elthamissa, Lontoossa 1971. He jakoivat saman huoneen ja huomasivat nopeasti, että heillä oli samankaltainen huumorintaju. He alkoivat esiintyä musikaalisessa komediaryhmä Daffyssä. Vuoteen 1976 mennessä he olivat muodostaneet komediaduon ja vierailivat klubeissa ja pubeissa esittämässä sketsejään.
Gareth Halesta ja Norman Pacesta tuli tunnettu koomikkopari 1980-luvun puolivälissä. Esiinnyttyään mm. BBC1:n ja C4:n "Pushing Up Daisies" -sarjassa LWT-kanava myönsi heille oman erikoislähetyksen vuonna 1986. Varsinaisen sarjan lähetykset alkoivat vuonna 1988. Sarja tunnetaan Suomessa nimellä "Hauskat pojat", myöhemmin "Hale & Pace – Hauskat pojat".
"Hale & Pace" -sarja nähtiin ensimmäisen kerran televisiossa vuonna 1988. Sarjaa tehtiin kymmenen kautta. Sarjan muistetuimpia sketsejä ovat mm. lasten televisio-ohjelman juontajat "Billy ja Johnny" sekä "The Two Rons", joka tunnetaan myös nimellä "The Management". Osa sketseistä aiheutti keskustelua, esimerkkinä mainittakoon kohtaus, jossa esitellään mikrossa paistettu kissa.
1990-luvun puolivälissä kaksikko esiintyi vakavassa roolissa Reginald Hillin luoman etsiväparin Dalziel ja Pascoe televisiofilmatisoinnissa ("A Pinch Of Snuff", ITV, 1994). Sarjasta esitettiin vain kolme jaksoa. Hillin luoma etsiväpari voitti itselleen yleisön suosion vasta vuonna 1996 kun BBC1 loi sarjan uudestaan nimellä "Yorkshiren etsivät" ("Dalziel and Pascoe"), tällä kertaa päänäyttelijöinään Warren Clarke ja Colin Buchanan.
Vuonna 1997 ITV aloitti sarjan "April Fool's Day", jossa kummatkin näyttelijät esiintyivät. Sarja oli draamakomedia, jossa kaksi luotaantyöntävää naapuria yritti ylittää toisensa tekemällä käytännön piloja. Sarja oli lyhytikäinen. Hale ja Pace pitivät syynä huonoa lähetysaikaa ja syyttivät tästä ITV:tä. Tämä erimielisyys johti siihen, että kumppanit vaihtoivat BBC:n puolelle.
BBC:llä heidän ensimmäinen työnsä oli ei-komedia "Jobs For The Boys" (1997). Kyseinen kolmiosainen sarja käsitteli työttömyyden haasteita. Tätä seurasi surkean kritiikin saanut eri ohjelmalajeja (mm. varietee, komedia, tietovisa) yhdistelevä "h&p@bbc" (1999).
Hale ja Pace ovat tehneet erikoislähetyksiä kuten "Hale and Pace Down Under" (1996, konserttikierros Australiassa) sekä "The Stonk", hyväntekeväisyyskappale Comic Reliefin hyväksi (1991).
Högborg
Högborg on Helsingin Katajanokalla osoitteessa Luotsikatu 11 sijaitseva jugendtalo. Se on rakennettu vuonna 1904. Högborgin on suunnitellut arkkitehti Vilho Lekman. Högborgin kaunis katto tuhoutui helmikuun 1944 suurpommituksessa. Korjattaessa kattoa ei enää palautettu alkuperäiseen asuun ja räystään yläpuolelle nousseet jugend-henkiset torninhuippu ja päätykolmio jätettiin pois, jolloin rakennuksen ilme yksinkertaistui. Talon katujulkisivussa on kaksi erkkeriä, jotka liittyivät torni- ja päätykolmioaiheisiin, sekä yksi parveke, joka rakennettiin kyseisen asunnon alkuperäiselle asukkaalle, joka oli liikuntaesteinen. Väriltään talo on keltainen. Högborgin asuntojen koko on 26–151 neliömetriä. Högborg on pohjaratkaisultaan I-tyyppinen rakennus. Se poikkeaa muista Katajanokan vanhoista taloista siinä, että rakennuksessa ei ole lainkaan pihasiipeä, mikä jättää sisäpihan avaraksi ja koko talon mittaiseksi.
IronPython
IronPython on Python-ohjelmointikielen C#-kielinen toteutus .NET- ja Mono-alustoille. Versio 1.0 julkaistiin 5. syyskuuta 2006 .
IronPython on kirjoitettu kokonaan C#-kielellä ja sen lähdekoodi on saatavilla Microsoftin luoman jaetun lähdekoodin mallin mukaisella Shared Source -lisenssillä. IronPython julkaistiin aluksi Common Public License -lisenssillä.
Eräs IronPythonin tärkeimmistä ominaisuuksista on sen toiminta laajennoskerroksena ("extensibility layer") .NET-tekniikalla toteutetuille sovelluskehyksille. On suhteellisen helppoa integroida IronPython-tulkki olemassa olevaan .NET-sovelluskehykseen. Kun tällainen sovelluskehys on valmis, kehyksen .NET-olioiden käyttäminen on mahdollista Python-kielisillä komentosarjoilla.
IronPython käyttää reflektiota: kun tulkille annetaan viite .NET-olioon, IronPython pääsee käsiksi olion muuttujiin ja metodeihin. Tällä tekniikalla voidaan toteuttaa C#-kielinen ohjelma, joka käyttää Python-kielisiä lisäosia.
Luettelo televisiosarjan House jaksoista
Tämä sivu sisältää luettelon House-televisiosarjan jaksoista.
Tamás Lossonczy
Tamás Lossonczy (12. elokuuta 1904 Budapest, Itävalta-Unkari – 3. marraskuuta 2009) oli unkarilainen taidemaalari.
Vanhempien toivomuksesta Lossonczy aloitti lakiopinnot, jotka hän jätti kesken ryhtyessään 1923 opiskelemaan Unkarin taideakatemiassa. Lossonczy oli kiinnostunut opettajansa János Vaszaryn ohella Piet Mondrianin ja Vilmos Huszárin taiteesta. Lossonczy teki opintomatkan Pariisiin ja Alankomaihin 1929.
Lossonczy siirtyi välillä arkkitehtuurin ja taideteollisuuden puolelle, mutta palasi 1930-luvun lopulla maalauksen pariin. Lossonczy kehitti orgaanisiin muotoihin perustuvan osin surrealistisen tyylin. Suuri osa hänen varhaisista maalauksistaan tuhoutui pommituksessa 1944. Sodan jälkeen Unkarissa puhkesi kuitenkin taiteelle hedelmällinen aikakausi, jolloin monet innovatiiviset taiteilijaryhmät saattoivat toimia. Lossonzcy liittyi moniin niistä.
Aikakausi ei kuitenkaan kestänyt kovin pitkään, koska sen piirissä tehty abstrakti taide ei sopinut yhteen sosialistisen realismin kanssa. Myös Lossonzcyn taide leimattiin pian porvarilliseksi ja merkityksettomäksi. Hänen teoksiaan jopa töhrittiin valkoisella maalillä näyttelyssä.
Lossonczy kokeili myös sosialistista realismia ja sitä lähempänä olevia esittäviä maalaustyylejä, mutta hänet erotettiin 1954 Unkarin taiteilijaliitosta. Lossonczy sai töitä piirustuksen opettajana Budapestistin teollisuuskouussa. Hänen maalaustuotantonsa elpyi vasta 1960-luvulla.
Suurimman osan urastaan Lossonczy eli melko eristyneesti, joskin hänellä oli muun muassa pieni näyttely Budapestissa 1971. Hänen teoksistaan oli Budapestissa retrospektiivinen museonäyttely vasta sosialismin murruttua 1995.
Lossonczylle myönnettiin vuonna 1994 Kossuthin valtionpalkinto, ja 1998 hänen mosaiikkityönsä asetettiin näytteille eräälle Rooman metroasemalle. 
Lossonczy vietti 100-vuotispäiväänsä elokuussa 2004. Hän pysyi aktiivisena vanhuusikäänsä saakka.
Marko Mustonen
Marko Mustonen (s. 5. maaliskuuta 1984 Vantaa) on kansainvälisestikin menestynyt konserttipianisti. Hän on osallistunut useisiin pianokilpailuihin kotimaassa ja ulkomailla, joista hän on mm. voittanut Jyväskylän pianokilpailun 2007, Tanskan Nyborgin Pohjoismaisen pianokilpailun 2007 ja sijoittunut neljänneksi Maj Lind -pianokilpailussa 2007.
Kaudella 2017–2018 hän oli muun muassa Suomen Kansallisoopperan -baletin Kamelianaisen pianosolisti ja esitti Frédéric Chopinin piano- ja orkesteriteoksia. Mustonen on erikoistunut Chopiniin ja on esiintynyt muun muassa Chopinin synnyinkodissa sekä ulkoilmakonsertissa Chopin-patsaan juurella Puolassa 2006 edettyään edellisenä vuonna Varsovassa välieriin kansainvälisessä Chopin-pianokilpailussa. Sibelius-Akatemian lisäksi Mustonen on opiskellut pianonsoittoa Pariisissa sekä Yalen yliopistossa USA:ssa. Hän on esiintynyt muun muassa Radion sinfoniaorkesterin, Helsingin Kaupunginorkesterin ja Odensen Sinfoniaorkesterin pianosolistina. Hän on äänittänyt radioon muun muassa Rachmaninoffin pianomusiikkia sekä esiintynyt lukuisilla festivaaleilla muun muassa New Yorkin Steinway Hallissa, New Havenin Sprague Hallissa, Pariisin Salle Cortot ja Salle Gaveau-saleissa.
Vuodesta 2015 lähtien Mustonen on toiminut Kainuun Musiikkiopiston säestäjänä ja pianonsoiton opettajana.
Waterzooi
Waterzooi on perinteinen belgialainen, Gentistä Flanderin alueelta peräisin oleva kalapata. Ruoka valmistetaan kalasta, vihanneksista, perunoista, yrteistä, kermasta ja voista. Kalan sijaan pataan käytetään joskus myös kanan lihaa ("kippenwaterzooi" tai "waterzooi van kip"). Liemi sakeutetaan munankeltuaisella. Waterzooita pidetään yhtenä Belgian kansallisruoista. Waterzooie tarjoillaan yleensä leivän kanssa, joskus myös ranskanperunoiden kanssa.
Irving Caesar
Irving Caesar (4. heinäkuuta 1895 – 18. joulukuuta 1996) eli Isidor Caesar oli yhdysvaltalainen muusikko ja laulunsanoittaja, jonka levytetyimpiä kappaleita ovat muun muassa ”Swanee”, ”Sometimes I’m Happy”, ”Crazy Rhythm” ja ”Tea for Two”. Hän oli George Gershwinin läheinen ystävä ja musiikillinen yhteistyökumppani.
Caesarin ensimmäinen hitti oli George Gershwinin kanssa kirjoitettu ”Swanee” (1919), jonka laulaja Al Jolson teki tunnetuksi. Vuonna 1925 Caesar kirjoitti Vincent Youmansin kanssa kappaleen ”Tea for Two” musikaaliin "No, No, Nanette". Hän sanoitti Joseph Meyerin ja Roger Wolfe Kahnin kappaleen ”Crazy Rhythm” vuonna 1928, ja vuonna 1930 ilmestyi hänen englanniksi sanoittamansa, alun perin saksalainen kappale ”Just a Gigolo”. Caesar osallistui vuoden 1939 elokuvan "Ihmemaa Oz" laulujen tekemiseen Harold Arlenin ja Otto Harbachin kanssa. Hän kirjoitti 1930-luvulla laulukirjoja lasten musiikkiopetukseen. Hän vetäytyi musiikkimaailmasta 1950-luvulla.
Irving Caesarin vanhempi veli Arthur oli käsikirjoittaja. Caesar syntyi, varttui ja kuoli New Yorkin kaupungissa.
Caesar toimi ASCAPin johtokunnassa yhteensä 33 vuotta. Hän eli 101-vuotiaaksi. Vuonna 1972 hänet kelpuutettiin Songwriters Hall of Fameen.
Milt Dunnell
Milt Dunnell (24. joulukuuta 1905 – 3. tammikuuta 2008) oli kanadalainen urheilutoimittaja, joka tuli kuuluisaksi työstään "Toronto Star" -lehden hyväksi.
Dunnellin toimittajanura kesti lukuisia vuosikymmeniä: hän aloitti uransa "Toronto Starissa" alun perin 1942, ja kirjoitti kolumneja vielä pitkälle 1990-luvulle. Uransa aikana Dunnell kirjoitti useista eri urheilulajeista. Hän kirjoitti huomattavan paljon baseballista, ja sai tästä hyvästä Jack Graney -palkinnon 1988. Dunnell kelpuutettiin sekä Canadian Horse Racing Hall of Fameen että Canadian Sports Hall of Fameen. Hän vietti 100-vuotispäiväänsä joulukuussa 2005 ja eli lopulta 102-vuotiaaksi.
Risto Nieminen
Risto Nieminen saattaa tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
People Like Me
People Like Me on 22. huhtikuuta 2002 julkaistu suomalaisen Hanoi Rocksin comeback-single ja uudelleen syntyneen yhtyeen ensimmäinen EP ja julkaisu. Kokonaisuudessaan "People Like Me" on yhtyeen historian 12. single ja kuudes EP. Single on albumilta Twelve Shots on the Rocks, joka julkaistiin 29. marraskuuta 2002. Se menestyi hyvin Suomen singlelistoilla myyden kultaa ja nousi Suomen singlelistan ykköseksi vuonna 2002 viikoilla 17 ja 18.
Itse nimikappale "People Like Me" on Andy McCoyn ja Michael Monroen yhteistyön tulosta. Alun perin kappale on yksi alkuperäisen Hanoi Rocksin viimeisiä demoja vuodelta 1984 ennen rumpali Razzlen kuolemaa ja yhtyeen hajoamista kesällä 1985. People Like Me saatiin kuitenkin lopullisesti valmiiksi vasta vuonna 2002.
Yksi suurimpia syitä Hanoi Rocksin uudelleen syntymiseen oli se, että McCoy salli Monroen tasavertaiseksi kappaleentekijäksi rinnalleen. Suomessa kaupallisen singlen kappaleet olivat "People Like Me", "Lucky" ja "Winged Bull" ja mukana oli myös musiikkivideo nimikappaleesta. Lisäksi julkaistiin Suomessa kappaleet "People Like Me", "Lucky", "Delirious" ja "In My Darkest Moment" sekä musiikkivideon sisältänyt promo-EP, joka ei ollut myynnissä vaan tarkoitettiin radioiden, klubien ja muiden musiikinlevittäjien haltuun. Japanissa kuitenkin julkaistiin markkinoille EP kappaleilla "People Like Me", "Lucky", "Delirious" ja "Are You Lonely Tonight" sekä nimikappaleen musiikkivideolla. "Are You Lonely Tonight" -kappaletta ei julkaistu alkuperäisellä albumilla, mutta uudelleen miksatulla ja täydennetyllä "Twelve Shots on the Rocks" -albumilta kyseinen kappale löytyy.
Kaikki kappaleet Michael Monroe ja Andy McCoyn tuotantoa paitsi "Are You Lonely Tonight" on Willy DeVillen.
"People Like Me" -single (Akashic Rocks, Suomi) (Victor Records, Japani):"People Like Me" -EP (Victor Records, Japani):
Nina Persson
Nina Elisabet Persson (s. 6. syyskuuta 1974 Jönköping, Ruotsi) on laulaja The Cardigans -yhtyeessä. Hän on myös työskennellyt soolouralla sekä sivuprojektiyhtyeessä A Camp.
Persson on näytellyt elokuvassa "Om Gud vill", jonka ensi-ilta oli vuonna 2006.
Howard Gordon
Howard Gordon (s. 31. maaliskuuta 1961 New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen käsikirjoittaja ja tuottaja. Hän valmistui Princetonin yliopistosta vuonna 1984.
Gordon työskenteli Salaiset kansiot -televisiosarjan parissa sen neljän ensimmäisen tuotantokauden aikana. Hän vetäytyi sarjasta vuonna 1997 omiin projekteihinsa. Pian tämän jälkeen hän ja käsikirjoittaja Tim Kring loivat uuden tieteissarjan nimeltä "Strange World", joka ei kuitenkaan menestynyt vaan lopetettiin pian alun jälkeen vuonna 1999. Vuodesta 2006 alkaen Gordon on toiminut televisiosarja "24:n" käsikirjoittajana ja tuottajana.
Isomasto
Isomasto on purjealuksen korkein masto. Purjeveneissä isomastoon voidaan voidaan kiinnittää mm. isopurje ja fokka, mutta myös veneen tyypistä riippuen muitakin purjeita. Isomaston huipussa on myös usein antenneja, kuten GSM- tai VHF-antennit.
Lennart Heljas
Lennart Albert Heljas (vuoteen 1935 Helenius, 13. toukokuuta 1896 Viipuri – 9. maaliskuuta 1972 Kuopio) oli suomalainen evankelisluterilainen pappi ja maalaisliittoa edustanut poliitikko.
Heljas valmistui ylioppilaaksi vuonna 1914, suoritti teologian erotutkinnon ja sai pappisvihkimyksen vuonna 1918 ja suoritti pastoraalitutkinnon vuonna 1920. Valmistuttuaan Heljas toimi ensin pappina, uskonnon opettajana ja vankilapastorina Helsingissä ja Vaasassa vuosina 1918–1920. Vuodet 1920–1931 hän oli merimiespappina Cardiffissa ja Lontoossa. Vuosina 1931–1937 hän toimi kirkkoherrana Kaavilla ja vuodet 1937–1967 Kuopion maaseurakunnan kirkkoherrana. Rovastin arvon hän sai vuonna 1945.
Kansanedustajana Heljas toimi 19 vuotta vuosina 1939–1958 edustaen Kuopion läänin läntistä vaalipiiriä. Hän toimi eduskunnan toisena varapuhemiehenä vuonna 1945, ensimmäisenä varapuhemiehenä vuonna 1946 ja uudelleen vuosina 1954–1956 ja ja 1957.
Ministerinä Heljas oli kolmeen otteeseen. Pekkalan hallituksessa hän oli ministerinä sosiaaliministeriössä ajalla 26. maaliskuuta 1946 – 26. toukokuuta 1948 ja opetusministerinä ajalla 26. toukokuuta – 29. heinäkuuta 1948. Kekkosen I hallituksessa hän oli opetusministerinä ajalla 17. maaliskuuta 1950 – 17. tammikuuta 1951 ja Kekkosen II hallituksessa niin ikään opetusministerinä ajalla 17. tammikuuta 1951 – 20. syyskuuta 1951.
Presidentin valitsijamiehenä Heljas oli vuosina 1950 ja 1956 ja hän kuului myös Suomen valtuuskuntaan Pariisin rauhanneuvotteluissa ja Suomen YK-valtuuskuntaan.
Guatemalan lippu
Guatemalan lippu on Guatemalan valtion kansallistunnus vaakunan, moton ja kansallislaulun ohella. Se koostuu kolmesta samankokoisesta pystyraidasta. Taivaansinisten raitojen välissä oleva valkoinen raita kuvastaa sitä, että Guatemala on maa Tyynenmeren ja Atlantin välissä. Lipun valkoinen väri symboloi myös rauhaa. Valkoisen raidan keskellä on Guatemalan vaakuna.
Vaakunaan sisältyy Guatemalan kansallislintu mayaketsaali, joka symboloi vapautta; pergamenttirulla, jossa on Väli-Amerikan Espanjasta itsenäistymispäivä 15. syyskuuta 1821; ristikkäin olevat kiväärit, jotka kuvaavat Guatemalan tahtoa puolustaa itseään tarvittaessa vaikka voimakeinoin; laakeriseppele, voiton symboli; ja kaksi miekkaa, jotka kuvaavat kunniaa.
Nykyinen lippu on vuodelta 1871. Se perustuu Keski-Amerikan liittovaltion lippuun vuodelta 1824. Guatemalan lippu on Mosambikin lipun lisäksi ainoa kansallislippu, jossa on kuvattu nykyaikainen ase.
Kaa
Kaa (hindi का) on fiktiivinen pyton, joka esiintyy Rudyard Kiplingin tarinakokoelmassa "Viidakkokirja". Kaa on luonteeltaan vahva ja vaikutusvaltainen käärme, joka on melko iäkäs. Hän saa kenet tahansa hypnoosiin katseellaan.
Malankivuono
Malankivuono ( tai "Malangsfjorden", ) on Pohjois-Norjassa Tromssan läänissä sijaitseva vuono. Vuonon uloin osa muodostaa itse asiassa Senjan ja Kvaløyan saarten välisen salmen. Malankivuonon sisempi, mantereeseen työntyvä varsinainen vuono-osa muodostaa rajan itäisen Lenvikin kunnan ja läntisempien Tromssan kaupungin ja Balsfjordin kuntien välillä.
Malankivuonon sivuvuonoja ovat Rossfjorden, Målselvfjorden, Aursfjorden ja Nordfjorden. Sen rannoilla sijaitsevia taajamia ovat Sommarøy, Brensholmen, Laukvik, Tennskjær ja Mortenhals. Seuraava vuono Malankivuonosta itään on Paatsivuono.
Legend I
Legend Part I aloittaa Saviour Machinen neljän osan "Legend"-trilogian, joka käsittelee Ilmestyskirjan tapahtumia. Se julkaistiin vuonna 1997 "Massacre Recordsin" kautta, mutta todennäköisesti vielä vuonna 2007 siitä julkaistaan omakustanteinen kahden levyn erikoisversio, kuten jo aiemmin tänä vuonna "Legend Part II:sta". KakkosCD tullee sisältämään ennen kuulemattomia remixauksia ja alkuperäisiä midiversioita albumin kappaleista.
Ricardo Maduro
Ricardo Rodolfo Maduro Joest (s. 20. huhtikuuta 1946) toimi Hondurasin presidenttinä 2002–2006.
Maduro syntyi Panamassa ja opiskeli Lawrenceville Schoolissa, sittemmin Stanfordin yliopistossa. Hän edustaa Hondurasin kansallispuoluetta ("Partido Nacional", PN), ja vuonna 2006 häntä seurasi maan presidenttinä liberaalipuolueen Manuel Zelaya.
Maduron ensimmäisestä avioliitosta syntynyt poika Ricardo Ernesto kuoli väkivaltaisesti 1997. Maduron edeltäjä Hondurasin presidenttinä oli Carlos Roberto Flores.
Maduro laajensi poliisin ja asevoimien yhteistoimintaa ja lähetti välittömästi virkaan astuttuaan poliisien ja asevoimien yhteisyksiköt partioimaan kaduille. Maduro tuki myös vahvasti Yhdysvaltain terrorismin vastaista sotaa ja lähetti vuonna 2003 Irakin koalitioon 370 sotilasta. Maduron kaudella Honduras ratifioi myös Yhdysvaltain kanssa Yhdysvaltain-Keski-Amerikan vapaakauppasopimuksen (CAFTA), josta sai vastineeksi maan velkoja anteeksi.
Leino (kylä)
Leino on kylä entisen Ylämaan kunnan alueella Lappeenrannan kaupungissa Etelä-Karjalassa. Kylä sijaitsee Pukaluksen länsirannalla noin neljän kilometrin päässä valtakunnanrajasta ja noin viiden kilometrin päässä Ylämaan kirkonkylästä.
Peter Rono
Peter Kipchumba Rono (s. 31. heinäkuuta 1967 Kapsabet, Kenia) on entinen kenialainen keskimatkojen juoksija, joka voitti olympiakultaa Soulissa 1988.
Rono voitti Afrikan maastojuoksumestaruuden 1985 Nairobissa. Seuraavana vuonna hän sai hopeaa 1 500 metrillä nuorten maailmanmestaruuskisoissa Ateenassa. Maailmanmestaruuskisoissa 1987 Roomassa hän jäi 1 500 metrin välierissä yhdenneksitoista karsiutuen finaalista.
Soulin olympialaisissa Rono voitti alkueränsä ja sijoittui välierässään toiseksi. Loppukilpailussa ennakkosuosikki oli Ison-Britannian Steve Cram, kauden tilastoykkönen. Kaksi kierrosta ennen maalia Rono meni johtoon ja piti sen yllättäen loppuun asti. Voittoaika oli Ronon henkilökohtainen ennätys 3.35,96, joka oli varsin vaatimaton kilpakumppaneihin nähden. Ronosta tuli samalla 1 500 metrin nuorin olympiavoittaja, ikää hänellä oli vasta 21 vuotta ja 62 päivää. Hopeaa sai Peter Elliott ja pronssia Jens-Peter Herold Cramin jäädessä neljänneksi.
Nuoresta iästään huolimatta Rono jäi tähdenlennoksi eikä enää koskaan voittanut tärkeää kilpailua. Hän suoritti maisterin tutkinnon Mount Saint Mary's Universityssä Marylandissa. Myöhemmin hän toimi valmentajana samassa yliopistossa.
Marraskuussa 2006 Rono nimitettiin Yhdistyneiden Kansakuntien hyväntahdon lähettilääksi.
Pihlajiston ala-asteen koulu
Pihlajiston ala-asteen koulu on helsinkiläinen ala-asteen koulu, joka valmistui vuonna 1978. Nimestään huolimatta se sijaitsee Pihlajamäen osa-alueen puolella. Koulun rehtori on Heli Lehtinen. Koulussa on noin 390 oppilasta. Yleisopetuksen luokkien lisäksi koulussa toimii kolme erityisluokkaa, erityisopetuksen nivelluokka, kaksi valmistavaa luokkaa ja starttiluokka. Koulussa on myös iltapäivätoimintaa.
Pihlajiston koulu on oman alueensa lähikoulu, jonka oppilaat ovat kotoisin pääosin Pihlajiston, Pihlajamäen ja Viikinmäen alueelta. Koulusta muutti noin puolet luokkalaisista juuri valmistuneeseen Viikinmäen kouluun vuoden 2014 joulukuun puolessa välissä. Toimenpiteellä pyrittiin helpottamaan Pihlajiston koulun ahtautta.
Koulu on Helsingin kaupungin omistama kunnallinen palvelu ja sen toiminnasta vastaa kaupungin opetusvirasto.
Lautalla yli Enonselän
Lautalla yli Enonselän on vuonna 1953 ilmestynyt Väinö Riikkilän kirjoittama nuortenkirja, jonka tapahtumapaikkana on sisäsuomalainen maatila lähiseutuineen. Tarinan päähenkilö on kaupunkilaispoika Aarne, joka matkustaa setänsä maatilalle ja tutustuu Konstan, Pekan ja Matin veljeskolmikkoon.
Kaupungissa lääkärin alipainoiseksi ja heikoksi tuomitsema 13-vuotias Aarne-poika lähetetään setänsä maatilalle lihomaan. Matka vie ensin junalla Voikoskelle ja sitten kävellen Korven tilalle. Pitkä kävely on viedä Aarnelta voimat, mutta puolimatkassa hänen seurakseen lyöttäytyy vanha Kuppari-Ieva. Perillä Aarne tutustuu serkkuihinsa Konstaan, Pekkaan ja Mattiin sekä pääsee tutustumaan moniin maatilan töihin, kuten nauriiden kylvämiseen ja kalastukseen.
Seikkailukirjojen ja Thor Heyerdahlin "Kon-Tikin" innoittamana Aarne haluaa serkkujensa kanssa purjehtimaan läheiselle Enonselän järvelle. Retki toteutuu, mutta poikien vene karkaa saaresta ja he jäävät oman onnensa nojaan. Ainoa uimataitoinen, Matti eli serkuista nuorimmainen, ui selän yli rantaan hakemaan apua, mutta joutuukin keskelle omaa seikkailuaan; jätettyään sanan tovereidensa hädästä postimiehelle hän saa kyydin mieheltä, joka paljastuu murtomieheksi. Samaan aikaan muut pojat rakentavat Kuussaaressa lautan ja lähtevät vesille, mutta päätyvät vain väärään suuntaan Lokkiluodolle.
Matti ja poliisit onnistuvat ottamaan murtomies Ruuskasen kiinni ja niin Matti pääsee lähtemään veneellä pelastusretkelle, mutta taas vene karkaa häneltä Lokkiluodon rannassa. Niinpä kaikki neljä joutuvat lähtemään uudelle lauttamatkalle, joka vie heidät viimein takaisin mantereelle. Poikien saapuessa Aarnen sedän maatilalle saapuu samaan aikaan postimies tuoden Matin aiemmin lähettämää viestiä heidän avuntarpeestaan.
Nicolas Slonimsky
Nicolas Slonimsky (; 27. huhtikuuta 1894 Pietari, Venäjän keisarikunta – 25. joulukuuta 1995 Los Angeles, Yhdysvallat) oli Yhdysvalloissa vaikuttanut venäläissyntyinen säveltäjä, musiikkitieteilijä ja kapellimestari.
Slonimsky syntyi Pietarissa ja muutti Yhdysvaltoihin 1923. Hän oli nykytaidemusiikin mestari ja johti muun muassa Edgard Varèsen "Ionisationin" sekä Charles Ivesin "Three Places in New Englandin" kantaesitykset. Hänen sävellyksenopettajansa olivat Eastman School of Musicissa Selim Palmgren ja Albert Coates.
Slonimsky niitti uransa aikana mainetta myös musiikkikirjailijana ja musiikkitieteilijänä. Hän oli vanhemmiten Frank Zappan hyvä ystävä.
Nicolas Slonimskyn omaan sävellystuotantoon kuuluu muun muassa "Studies in Black and White" pianolle, "Gravestones"-laulusarja, "Minitudes"-kokoelma pianolle sekä ainoaksi orkesteriteokseksi jäänyt "My Toy Balloon". Hän eli 101-vuotiaaksi.