hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Salibandyn Euroopan-mestaruuskilpailut
Salibandyn Euroopan-mestaruuskilpailut on järjestetty vain kahdesti. Vuoden 1994 kisoissa Suomessa olivat mukana vain miehet. Mestaruuden voitti Ruotsi, hopealle sijoittui Suomi ja pronssia sai Sveitsi. Vuoden 1995 kisat Sveitsissä olivat avoimet Euroopan-mestaruuskilpailut; niissä oli mukana Euroopan ulkopuolelta Japani. Silloin olivat mukana myös naiset. Miesten mestaruuden voitti Suomi, hopeaa sai Ruotsi ja Sveitsi uusi kolmannen tilansa. Naisten mestaruuden voitti Ruotsi, hopeaa sai Norja ja pronssia Suomi. Vuonna 1996 ei pelattu enää Euroopan-mestaruudesta, vaan silloin järjestettiin ensimmäistä kertaa maailmanmestaruuskilpailut.
Kansainvälinen Salibandyliitto IFF päätti yleiskokouksessaan, että Euroopan-mestaruuskilpailut palaa vuonna 2023. EM-kisoihin osallistuu edellisten MM-kisojen 7 parasta europpalaista maata ja järjestäjämaa. Kisoihin osallistuneet maat pääsevät suoraan seuraaviin MM-kisoihin.
Maria Gripe
Maria Gripe (o.s. Walter, 25. heinäkuuta 1923 – 5. huhtikuuta 2007) oli ruotsalainen lasten- ja nuortenkirjailija.
Gripe syntyi Vaxholmissa Tukholman läänissä, mutta muutti 6-vuotiaana perheensä mukana Örebrohon. Myöhemmin hän muutti Tukholmaan, missä hän suoritti ylioppilastutkintonsa (studentexamen) ja kävi yliopistoa. Vuonna 1946 hän meni naimisiin Harald Gripen kanssa, joka sittemmin kuvitti useimmat Maria Gripen kirjat. Harald Gripe menehtyi vuonna 1992. Heillä oli yksi lapsi, vuonna 1947 syntynyt Camilla, joka on äitinsä tavoin kirjoittanut useita lastenkirjoja.
Gripen ensimmäinen kirja "Pienten eläinten kaupunki" ("I vår lilla stad") julkaistiin vuonna 1954. Läpimurtonsa hän teki 1960-luvun alussa vuonna 1961 julkaistun kirjan "Josefin" myötä. Myös kirjat "Josefinin ystävä" ("Hugo och Josefin") ja "Hugo ja Josefin" ("Hugo") sisältävän kirjasarjan pohjalta on tehty myös elokuva, vuonna 1967 ilmestynyt "Hugo ja Josefin" ("Hugo och Josefin"). Kolmesta muustakin Gripen kirjasta on tehty elokuvaversio, Anders Grönros ohjasi 1990-luvulla elokuvat kirjoista "Lasinpuhaltajan lapset" ("Glasblåsarns barn") ja "Vieras aikojen takaa" ("Agnes Cecilia – en sällsam historia"), Kay Pollakin elokuva "Elvis! Elvis!" ilmestyi vuonna 1976. Hugo ja Josefin -sarjan lisäksi muita tunnetuimpia Gripen kirjasarjoja ovat 1970-luvulla julkaistu viisiosainen Elvis-sarja, jonka päähenkilö on jo kirjassa "Julian talo" ("Julias hus och nattpappan") sivuhenkilönä esitelty Elvis Karlsson, sekä 1980-luvulla ilmestynyt, yliluonnollisia elementtejä sisältävä neliosainen Varjo-sarja (Skugg-serie), jonka pohjalta tehtiin vuonna 1989 Ruotsin televisiossa esitetty minisarja "Flickan med stenbänken".
Yhteensä Gripe kirjoitti urallaan 38 kirjaa, joista viimeinen on vuonna 1997 julkaistu "Annas blomma". Hänen kirjojaan on käännetty noin kolmellekymmenelle kielelle. Gripe voitti kirjoillaan useita palkintoja, muun muassa Astrid Lindgren -palkinnon vuonna 1972 ja H. C. Andersen -mitalin vuonna 1974. Gripe menehtyi huhtikuussa 2007 pitkäaikaiseen sairauteen.Hugo ja Josefin:Elvis:Varjo:Suomentamattomat teokset:Gripen vuonna 1978 julkaistuun kirjaan "Pörriäinen lentä hämärissä" perustuen on tehty myös radiokuunnelma. Suomeksi se esitettiin Ylellä sarjana, jonka nimi oli "Sittiäinen lentää hämärässä". Sarjan käsikirjoitti itse Maria Gripe yhdessä Kay Pollakin kanssa. Jännittävä nuortenkuunnelma pitää sisällään yliluonnollisia elementtejä. Pääosassa on Annika ja Jonas Berglund ja heidän ystävänsä David. Harmiton kesätyö johtaakin yhdessä tehtäviin salapoliisitutkimuksiin. Ylen tallennepalvelu on julkaissut kuunnelman C-kaseteilla ainakin vuonna 1980 ja 1986.
Billie Piper
Billie Paul Piper, alk. Lianne Paul Piper (s. 22. syyskuuta 1982 Swindon, Iso-Britannia) on brittiläinen poplaulaja ja näyttelijä.
Piper loi teini-ikäisenä uraa poplaulajana ja pääsi 15-vuotiaana brittilistan kärkeen singlellä ”Because We Want To”, mikä teki hänestä kaikkien aikojen nuorimman listan kärkeen päässeen laulajan. Myöhemmin Piper aloitti uran näyttelijänä. Hänet tunnetaan kenties parhaiten roolistaan Rose Tylerina televisiosarjassa "Doctor Who", jossa hän esiintyi vuosina 2005–2006, minkä lisäksi hän palasi sarjaan myöhempinä vuosina vielä muutamissa jaksoissa. Piper on myös esittänyt pääosaa televisiosarjassa "Puhelintytön päiväkirja" vuosina 2007–2011.
Piper on ollut kahdesti naimisissa. Vuosina 2001–2007 hän oli naimisissa DJ Chris Evansin kanssa. Avioliitto herätti huomiota parin kuudentoista vuoden ikäeron vuoksi. Vuoden 2007 lopussa Piper meni naimisiin näyttelijä Laurence Foxin kanssa. Piperilla on Foxin kanssa kaksi lasta. Pari erosi keväällä 2016.
Piperin omaelämäkerta "Growing Pains" julkaistiin syksyllä 2006.
Bagdadin kansainvälinen lentoasema
Bagdadin kansainvälinen lentoasema on Irakin suurin lentoasema. Se sijaitsee noin 16 kilometriä länteen Bagdadin keskustasta. Lentoasema-alue sijaitsee pääosin Bagdadin maakunnan Abu Ghraibin piirikunnan itäosassa.
Ennen Irakin sotaa lentoasema tunnettiin Saddam Husseinin nimellä Saddamin kansainvälinen lentoasema.
Tammikuussa 2015 flydubai-halpalentoyhtiön matkustajakoneeseen osuneen kolme käsiaseen luotia lentoaseman läheisyydessä.
Parvorokko
Parvorokko eli pikkurokko on rokkotauti, jonka esiintyvyys on korkein yli 5-vuotiailla lapsilla. Ihottuma alkaa punoituksena poskilla, ja sen alue alkaa sitten levitä muualle. Siihen saattaa liittyä joillakin lisäksi mm. kuumetta. Sairauden itämisaika on noin yhdestä kolmeen viikkoa.
Parvorokko paranee itsestään ja jättää elinikäisen immuniteetin, mikä tarkoittaa, että ihminen voi sairastaa sen vain kerran elämässään. Jos raskaana oleva nainen saa tartunnan, hänellä on kasvanut keskenmenon riski. Useimmat ovat kuitenkin sairastaneet parvorokon jo lapsena.
Parvorokosta on aiemmin käytetty myös nimeä "viides tauti", sillä sitä aiemmin tunnettiin jo vesirokko, tuhkarokko, vihurirokko ja tulirokko. Sairaus on monesti lieväoireinen ja saattaa jäädä jopa kokonaan havaitsematta.
Seututie 956
Seututie 956 on Kittilän Sirkasta Enontekiölle kulkeva seututie. Tien pituus on 123 kilometriä. Tie on päällystetty lukuun ottamatta Könkään ja Tepaston välistä 17 kilometrin osuutta.
Espanjan alueet Pohjois-Afrikassa
Espanjaan kuuluu itsehallintoalueiden ja maakuntien lisäksi joukko alueita Pohjois-Afrikassa Marokon rannikolla. Espanjan kielessä alueista on historiallisesti käytetty yhteisnimitystä "plazas de soberanía". Alueet ovat kuuluneet Espanjalle 1500- ja 1600-luvuilta lähtien ja tunnustaessaan Marokon itsenäisyyden vuonna 1956 Espanja ei luopunut alueiden hallinnasta. Kansallismieliset tahot Marokossa ovat vaatineet alueiden liittämistä Marokkoon.
Alueet jaetaan suuriin ():
ja pieniin ():
Jälkimmäiseen joukkoon voidaan laskea myös Isla Perejil, pieni asumaton saareke lähellä Ceutaa. Se ei kuitenkaan ole varsinainen "plaza de soberanía", vaan pikemminkin ei-kenenkään-maata. Joskus joukkoon lasketaan myös 90 kilometriä Almerían maakunnan rannikosta etelään Alboráninmerellä sijaitseva Isla de Alborán, joka kuitenkin hallinnollisesti kuuluu maakunnan pääkaupunkiin Almeríaan.
Ceutan ja Melillan kaupungeilla on vuodesta 1995 itsehallinto, ja niillä on enemmän valtaa kuin normaaleilla kaupungeilla, mutta vähemmän kuin varsinaisilla itsehallintoalueilla. Pienemmät alueet ovat pieniä saaria tai saarekkeita Marokon rannikolla, eikä niillä asu siviiliväestöä. Kaikki alueet kuuluvat Euroopan unioniin osana Espanjaa. Valuutta on euro.
Aluiden rajoilla on ollut ongelmia 1990-luvulta alkaen laittoman maahanmuuton yritysten takia. Ceuta ja Melilla on aidattu kolmemetrisin aidoin joiden huippua kiertää piikkilanka.
Salibandyn Euroopan-mestaruuskilpailut 1995
Salibandyn Euroopan-mestaruuskilpailut 1995 järjestettiin Sveitsissä yhtä aikaa naisten kilpailuiden kanssa. Ne olivat avoimet Euroopan-mestaruuskilpailut, johon osallistui yksi Euroopan ulkopuolinen maa, Japani. Turnauksessa oli mukana yksitoista joukkuetta, jotka oli jaettu kahteen lohkoon. Molempien lohkojen kaksi parasta pääsivät välieriin. Mestaruuden vei Suomi voittamalla loppuottelussa Ruotsin rangaistulaukauskilpailun jälkeen. Pronssia voitti toista kertaa peräkkäin Sveitsi.
Sijat 9–10
Sijat 7–8
Sijat 5–6
Välierät
Pronssiottelu
Loppuottelu
Botswanan jalkapallomaajoukkue
Botswanan jalkapallomaajoukkue on Botswanan kansallinen edustusjoukkue jalkapallossa. Joukkuetta hallinnoi Botswanan jalkapalloliitto ("Botswana Football Association"). Botswana ei ole kertaakaan esiintynyt jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuissa, mutta oli mukana Afrikan-mestaruusturnauksessa vuonna 2012.
Peter Baumann
Peter Baumann (s. 29. tammikuuta 1953 Berliini) on entinen muusikko, joka muodosti Tangerine Dream -yhtyeen todennäköisesti tunnetuimman kokoonpanon Edgar Froesen ja Christopher Franken kanssa vuonna 1971. Hänellä ei ollut muodollista musiikillista koulutusta, mikä teki yhteystyöstä yhtyeen muiden jäsenten kanssa välillä vaikeaa. Hänellä oli kuitenkin kyky tuottaa mielenkiintoista saundia, ja lisäksi hänellä oli teknistä osaamista, josta oli usein hyötyä yhtyeen erilaisten musiikkilaitteiden kanssa.
Ensimmäisen oman levynsä Baumann teki vuonna 1976 ollessaan kiertueella Tangerine Dreamin kanssa. Vuotta myöhemmin hän jätti yhtyeen ja siirtyi soolouralle. 1980-luvulla hän perusti levy-yhtiön Private Music, joka erikoistui New Age -tyyliseen instrumentaaliseen musiikkiin. Yhtiölle levyttäneitä artisteja ovat olleet muun muassa Eddie Jobson, Patrick O'Hearn, Yanni sekä aikaisemmat yhtyetoverit Tangerine Dream. Baumann myi myöhemmin yhtiön BMG:lle ja on nykyään käytännössä vetäytynyt musiikkibisneksestä.
Enterorokko
Enterorokko on enteroviruksen aiheuttama sairaus, joka ilmenee rakkuloina pääasiassa suussa, käsissä ja jaloissa sekä monesti alkuvaiheessa kuumeiluna, kurkkukipuna, päänsärkynä ja flunssaoireina. Myös korvakipua saattaa esiintyä kurkkukivun johdosta. Toisinaan saattaa esiintyä hengitystieoireita ja ripulia.
Enterorokko on lähinnä pikkulasten vaiva ja useimmiten vähäoireinen. Se paranee itsestään noin viikossa. Sairautta on toisinaan kutsuttu rakkuloiden sijaintien mukaisesti myös "suu- ja sorkkataudiksi", vaikka sillä ei ole mitään tekemistä karjaeläinten suu- ja sorkkataudin kanssa.
Enterorokon itämisaika on noin 2–7 vuorokautta. Suun rakkulat saattavat pahimmillaan olla niin aristavia tai kivuliaita, että syöminen tuottaa hankaluuksia. Myös rakkulat jaloissa ovat joskus kivuliaita. Toisin kuin vesirokko, enterorokko ei yleensä aiheuta kovaa kutinaa. Aikuisilla rakkulat voivat kuitenkin olla kovastikin kutisevia. Tautiin ei ole lääkehoitoa, vaan se paranee itsestään. Jälkitautina satunnaisesti esiintyvät aivo-, keuhko- ja aivokalvontulehdus sekä halvausoireet saattavat kuitenkin vaatia sairaalahoitoa.
Vauvarokko
Vauvarokko on herpesvirusten aiheuttama rokkotauti, joka on tyypillinen noin 0,5–2 vuoden ikäisillä pienillä lapsilla. Sairaus voi jäädä oireettomaksi, ja lähes kaikki sairastavat vauvarokon alle 3-vuotiaina.
Vauvarokon tyypillisiä merkkejä ovat ärtyisyys ja kuumeen nouseminen korkeaksi, toisinaan 39–40 asteeseen. Pahimman kuumevaiheen jälkeen ilmenee vaaleanpunertavaa ja pienitäpläistä ihottumaa. Joillakin lapsilla sairaus saattaa saada aikaan kuumekouristuksen.
Vauvarokkoon liittyvä kuume kestää tavallisesti noin kolme vuorokautta, ja ihottuma saattaa hävitä muutamissa tunneissa tai viimeistään parissa päivässä.
Vauvarokko on hyvin harvinainen yli 3-vuotiailla, ja sairaus jättää elinikäisen immuniteetin, jolloin ihminen ei voi sairastua siihen toista kertaa elämässään.
Olli Puhakka
Risto Olli Petter Puhakka (11. huhtikuuta 1916 Sortavala – 28. tammikuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen hävittäjälentäjä ja Mannerheim-ristin ritari. Sotilasarvoltaan hän oli everstiluutnantti. Puhakka lensi 401 sotalentoa ja saavutti 43 ilmavoittoa. Hänet nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 21. joulukuuta 1944 numerolla 175.
Olli Puhakka syntyi Sortavalassa tohtori Yrjö ja Ester Amalia (o.s. Oesch) Puhakan perheeseen. Perhe muutti pian Puhakan syntymän jälkeen Helsinkiin. Sotilasuransa Puhakka aloitti 6. kesäkuuta 1935 astumalla asepalvelukseen Ilmailukouluun. Hänet ylennettiin reservin vänrikiksi 18. elokuuta 1936. Puhakka kutsuttiin palvelukseen Lentolaivue 26:een 1. kesäkuuta 1939. Laivueen kalustona oli tuolloin Fokker D.XXI -hävittäjät. Puhakka ampui talvisodassa Fokkerilla alas 4 vastustajan konetta. Laivueen vastaanotettua Fiat G.50 -hävittäjät helmikuussa 1940, Puhakka ampui konetyypillä vielä kaksi vastustajan konetta alas ennen sodan päättymistä. Jatkosodan alettua Puhakka palveli samassa laivueessa 26. lokakuuta 1941 asti, jolloin hänet komennettiin Lentolaivue 30:een. 2. kesäkuuta 1942 hänet siirrettiin takaisin LeLv 26:een, jossa hänet ylennettiin lentueen päälliköksi. 29. joulukuuta 1942 seurasi ylennys kapteeniksi, ja 9. helmikuuta 1943 siirto Messerschmitt Bf 109 -koneilla varustettuun Lentolaivue 34:ään, 3. lentueen päälliköksi. Puhakka ampui MT-kalustolla lentäessään alas 26 vastustajan konetta. Puhakka jäi sodan päätyttyä Ilmavoimien palvelukseen 25. heinäkuuta 1946 asti, jolloin hän erosi omasta pyynnöstään. Puhakka toimi liikennelentäjänä ja lentotoiminnan johtajana - nykytermein pääohjaajana - Finnairilla vuoteen 1971 asti.
Vesieroosio
Vesieroosio on veden aiheuttamaa eroosiota.
Roiske-eroosio on pienten maahiukkasten irtoamista maasta ja kulkeutumista muualle ilmavirran mukana. Se johtuu hienojakoiseen, kuivaan maahan satamien sadepisaroitten pintajännityksestä, joka estää niitä imeytymistä maahan. Näin ollen pisarat pöllyttävät tomua sen sijaan, että kastelisivat sen heti.
Laattaeroosio on maa-aineksen kulkeutumista sadeveden mukana ja syntyy, kun sataa rankasti paljaalle maaperälle.
Mutavyöryjä esiintyy silloin, kun sataa enemmän kuin maaperä ehtii imeä. Vyörymän aiheuttamat pyörrevirtaukset kuluttavat maaperää usein enemmän kuin sadepisarat.
Ojaeroosiota syntyy, kun vesi virtaa pitkin painumaa ja kuluttaa sitä. Tästä hyvänä esimerkkinä ovat muuta maastoa matalammalla kulkevat tiet, jotka ovat ennen asfaltoimista kuluneet vuosien saatossa huomattavasti alemmaksi kuin niitä ympäröivät pellot.
Laakso- tai uomaeroosiota esiintyy silloin, kun vesi virtaa jatkuvasti samaa uomaa. Tämä eroosiotyyppi kuluttaa maastoa sekä alaspäin syventäen uomaa että eteenpäin kasvattaen sen pituutta.
Seututie 955
Seututie 955 on Kittilän Könkäältä Inariin kulkeva seututie. Tien pituus on 165 kilometriä. Pokan ja Inarin välinen osuus on päällystetty mutta Könkään ja Pokan välinen osuus päällystämätön. Tie on pohjoisin Lapin itä- ja länsiosat yhdistävä Suomen alueella kulkeva tie. Tien nopeusrajoitus on pääosin 80 km/h, kyläalueilla 60 km/h.
Gilmar Rinaldi
Gilmar Luís Rinaldi usein pelkästään Gilmar (s. 13. tammikuuta 1959, Erexim, Brasilia) on entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän on lajinsa maailmanmestari ja olympiamitalisti.
Gilmar aloitti uransa vuonna 1978 Sport Club Internacionalissa, jossa pelasi vuoteen 1985 saakka. Sieltä hän siirtyi São Paulo Futebol Clubeen. Vuosina 1991–94 Gilmar edusti Clube de Regatas do Flamengoa. Hän lopetti uransa Japanissa Cerezo Osakan joukkueessa vuonna 1999.
Brasilian jalkapallomaajoukkueessa Gilmar pelasi kymmenen ottelua. Hän voitti olympiahopean vuonna 1984 Los Angelesin olympialaisissa ja maailmanmestaruuden vuoden 1994 MM-kisoissa.
Raakkuäyriäiset
Raakkuäyriäiset ("Ostracoda") ovat äyriäisiä, joilla on simpukan kuorta muistuttava kaksiosainen suojakuori, jonka mukaan ne ovat saaneet nimensä – ”raakku” on jokihelmisimpukan kansankielinen nimitys. Raakkuäyriäisiä tunnetaan pari tuhatta elävää lajia, fossiiliaineistossa kymmeniä tuhansia.
Raakkuäyriäiset ovat pieniä, tyypillisesti noin millimetrin kokoisia, mutta eri lajien välillä koko vaihtelee 0,2–30 mm. Kaksiosainen kuori on yläreunasta saranoitu ja koostuu kitiinistä. Jotkut lajit muodostavat kitiinikuoren päälle vielä kalkkikerroksen. Raakkuäyriäisillä on vähemmän raajoja kuin millään muulla äyriäisryhmällä; ruumiissa on vain kolme paria raajoja. Ne liikkuvat uimalla tuntosarviensa avulla.
Raakkuäyriäisiä tavataan lähes kaikissa maailman vesistöissä, tropiikista napa-alueille, merten syvänteistä rannikolle ja jokiin, järviin ja osavuotisiin lammikoihin asti.
Raakkuäyriäiset elävät pääasiassa pohjamutaan kaivautuneina. Useimpien lajien ravintoa ovat bakteerit, levät ja jätteet. Järvien rantavesissä raakkuäyriäisiä voi elää jopa 160 000 yksilöä neliömetrillä, yleensä joitakin tuhansia.
Monet raakkuäyriäiset lisääntyvät partenogeneettisesti, joissakin lajeissa esiintyy myös koiraita. Joillakin lajeilla naaraat pitävät munat kuoren välissä, jolloin poikaset syntyvät elävinä.
Saadi
Sheikh Sa’di (persiaksi سعدی) eli Muslihuddin Mushrif-ibn-Abdullah (1184–1291?) oli persialainen sufilainen runoilija.
Saadi syntyi Šīrāzissa, mutta lähti nuorella iällä Bagdadiin, jossa hän opiskeli arabialaista kirjallisuutta ja islamilaisia tieteitä. Hänen tunnetuimpia töitään ovat "Bostan" (1257) ja "Gulistan" (1258).
Saadi oli Persian keskeisimpiä runoilijoita, ja hänen tuotantoaan on käännetty useille kielille.
Myrskyn silmä
Myrskyn silmä on trooppisen hirmumyrskyn keskelle muodostuva melko tyyni ja yleensä pilvetön alue, jota kiertävässä reunavallissa tuuli, sade ja ukkonen ovat kovimmillaan ja pilvimassat korkeimmillaan. On väitetty, että myös tornadon keskellä olisi vastaavanlainen silmä, ja osa kaukokartoitus­havainnoista tukee väitettä.
Myrskyn silmä on tavallisesti muodoltaan pyöreähkö, ja sen halkaisija voi olla kahdeksasta kahteensataan kilometriin, tyypillisesti kuitenkin 30–60 kilometriä. Silmän lämpötila on ympäristöä korkeampi: merenpinnan tasolla ero on 0–2 °C, mutta 12 kilometrin korkeudessa lämpötilaero voi olla jopa 10 °C.
Seututie 866
Seututie 866 on Kuusamossa keskustan eteläpuolelta Sänkikankaalta Kuusamon rajanylityspaikalle johtava seututie. Tien pituus on noin 45 kilometriä. Tie on kokonaisuudessaan päällystetty.
Tien muuttamista kantatieksi on esitetty.
Ukrainan kommunistisen puolueen ensimmäinen sihteeri
Ukrainan kommunistisen puolueen ensimmäinen sihteeri oli Ukrainan sosialistisen neuvostotasavallan puoluejohtaja. Tehtävä menetti merkityksensä, kun Ukrainan julistautui itsenäiseksi Neuvostoliitosta vuonna 1991. Yhtenä merkittävimmistä neuvostotasavalloista Ukrainan puoluejohtajilla oli melko hyvä mahdollisuudet edetä myös Neuvostoliiton hallinnossa.
Pyhän Vasilin katedraali
Pyhän Vasilin katedraali tai Pokrovan Jumalanäidin kirkko () on ortodoksinen kirkko Moskovan punaisella torilla. Katedraali on omintakeinen sekoitus itämaisia ja länsimaisia vaikutteita, ja sen värikkäät kierteiset kupolit ovat Venäjän ja Moskovan tunnetuimpia symboleita. Kirkko rakennettiin 1555–1561 Iivana Julman hallituskaudella Venäjän Kazanin kaanikunnasta saavuttaman voiton kunniaksi.
Kirkon alkuperästä ja suunnittelijasta on useita tarinoita. Sen piirsi perimätiedon mukaan arkkitehti Postnik Jakovlev, jota kutsuttiin lisänimellä Barma. Toisen tarinan mukaan Jakovlev ja Barma olisivat eri henkilöitä. Kolmannen kertomuksen mukaan kirkon suunnitteli nimettömäksi jäänyt italialainen arkkitehti, sillä monet läheisen Kremlin rakennuksista ovat ulkomaalaisten insinöörien tekoa. Tarinan mukaan arkkitehdin silmät puhkaistiin, jotta tämä ei enää myöhemmin voisi rakentaa mitään yhtä vaikuttavaa.
Vasilin katedraali koostuu itse asiassa yhdeksästä erillisestä kirkosta, jotka on rakennettu yhteiselle perustukselle. Jokainen kappeleista on omistettu eri pyhimykselle, ja kokonaisuuden kruunaa muita korkeampi keskuskupoli. Kirkon edessä on Kuzma Mininin ja Dmitri Požarskin patsas vuodelta 1818, joka vuonna 1936 siirrettiin nykyiselle paikalleen, koska se haittasi sotilasparaateja ja puoluejuhlallisuuksia.
Lokakuun vallankumouksen jälkeen Vasilin katedraali ja sen omaisuus otettiin valtiolle. Kirkonkellot otettiin alas ja sulatettiin. Katedraalin viimeinen kirkkoherra Ioann Vostorgov ammuttiin. Pian kirkko suljettiin ja siitä tehtiin museo 1923. Lazar Kaganovitšin aloitteesta kirkko piti siirtää osana Moskovan kaupunkikuvan laajamittaisia uudelleenjärjestelyitä 1930-luvulla ja jotta punainen tori saataisiin paremmin paraatikäyttöön. Stalin kuitenkin viime hetkessä esti katedraalin siirtämisen kuuluisilla sanoillaan "Лазарь! Поставь на место!" eli "Lazar! Laita se takaisin paikoilleen!" Kirkossa suoritettiin arkeologisia kaivauksia 1920-luvulla ja restaurointityöt aloitettiin 1960-luvulla.
Royal Philharmonic Orchestra
Royal Philharmonic Orchestra (tunnetaan myös nimellä RPO) on Lontoosta kotoisin oleva brittiläinen orkesteri. Sitä kutsutaan joskus Britannian kansallisorkesteriksi.
Sir Thomas Beecham perusti RPO:n vuonna 1946 ja se esiintyi ensi kertaa 15. syyskuuta 1946. Beecham toimi kapellimestarina kuolemaansa asti vuonna 1961. Rudolf Kempe oli hänen seuraajansa. Orkesteri on kiertänyt laajalla alueella, vuonna 1950 se esiintyi USA:ssa ensimmäisenä brittiorkesterina sitten Lontoon sinfoniaorkesterin vuonna 1912.
Bulunin ulus
Bulunin ulus tai Bulunin piiri (, ) on paikallinen itsehallintoalue Sahan tasavallan pohjoisosassa Lenan ja Olenjokin alajuoksujen ympärillä. Piiri rajoittuu pohjoisessa Itä-Siperian mereen, idässä Ust-Janskin ja Verhojanskin piireihin, etelässä Žiganskin evenkien ja Bytantain evenien kansallisiin piireihin sekä lännessä Olenjokin ja Anabarin kansallisiin piireihin. Manneralueen lisäksi piiriin kuuluu useita saaria Lenan suiston edustalta.
Piirin pinta-ala on 223 600 km² ja vuonna 1995 sen asukasluku oli 14 600. Uluusin tärkeimmät elinkeinot ovat poronhoito ja kalastus.
Tiksin taajama on Bulunin piirin hallinnollinen keskus. Tiksin kaupunkikunnan lisäksi piiriin kuuluu kuusi maalaiskuntaa (naslegia), joissa on yhteensä 10 asutuskeskusta.
Eero Vuorio
Eero Vuorio (s. 19. helmikuuta 1948) on molekyylibiologian professori Turun yliopistossa. Vuoden 2010 alusta alkaen hän on toiminut suomalaisten biokeskusten Biokeskus Suomi -verkoston johtajana. Vuosina 2003–2009 hän toimi Turun yliopiston kanslerina. Hän on myös Turun Yliopistosäätiön hallituksen jäsen.
Vuorio suoritti ylioppilastutkinnon Porin lyseossa vuonna 1968. Hän valmistui Turun yliopistosta ensin lääketieteen lisensiaatiksi vuonna 1974, sitten lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1978.
Turun yliopiston lisäksi Eero Vuorio on työskennellyt muun muassa Zürichin teknillisessä korkeakoulussa ja Texasin yliopistossa.
Seututie 912
Seututie 912 on Kuhmosta Suomussalmelle kulkeva seututie. Tien pituus on noin 130 kilometriä. Tie on kokonaisuudessaan päällystetty.
Raatteenportin ja Palovaaran välinen osuus on osa niin sanottua Raatteen tietä, joka on tullut tunnetuksi 1.–7. tammikuuta 1940 käydystä Raatteen tien taistelusta. Seututie kokonaisuudessaan on myös osa Runon ja Rajan tiestä.
Tien varrella sijaitsee myös Kuhmon Kalevalakylä.
Tien muuttamista kantatieksi on esitetty.
Colditzin linna
Colditzin linna on linna Colditzin kunnassa, lähellä Leipzigin, Dresdenin ja Chemnitzin kaupunkeja Saksin osavaltiossa Saksassa. Linna on ulkonäöltään muuttunut useaan otteeseen historiansa aikana. Myös sen käyttötarkoitukset ovat vaihdelleet, sitä on muun muassa käytetty mielisairaalana yli sadan vuoden ajan. Sen vanhimmat osat ovat peräisin 1000-luvulta.
Ensimmäisessä maailmansodassa linnaa käytettiin sotavankileirinä. Kansallissosialistisen puolueen noustua valtaan vuonna 1933 linnaa alettiin käyttää vankilana muun muassa homoseksuaaleille, kommunisteille ja juutalaisille.
Vuonna 1939 sinne alettiin tuoda myös liittoutuneiden sotilaita vangeiksi. Leiriä kutsuttiin nimellä Oflag IV-C. BBC tuotti leiristä televisiosarjan "Colditz" vuosina 1972–1974.
15. huhtikuuta 1945 Yhdysvaltain joukot valtasivat linnan, ja saman vuoden toukokuussa vallan ottivat neuvostoliittolaiset. Jaltan konferenssin jälkeen linna päätyi Saksan demokraattiselle tasavallalle.
Nyktimos
Nyktimos oli kreikkalaisessa mytologiassa Lykaonin poika. Hänen kohtalostaan on erilaisia versioita.
Nyktimos on Lykaonin vanhin poika, ja syntymäoikeutensa perusteella kaikki valta Arkadiassa, kun taas nuoremmat veljet perustivat kaupunkeja paikkoihin, jotka katsoivat sopiviksi.
Nyktimos on Lykaonin nuorin poika. Zeuksen vieraillessa tuntemattomana Lykaonin luona, hänelle osoitettiin vieraanvaraisuutta. Lykaonin pojat kuitenkin ylpeydessään ja jumalattomuudessaan halusivat testata tämän jumaluutta ja olivat sekoittaneet uhrilahjaan poikalapsen suolia vanhimman veljeksen Mainaloksen aloitteesta. Inhoa tuntien Zeus kaatoi pöydän ja löi salamoillaan Lykaonin ja tämän pojat kuoliaiksi Nyktimosta lukuun ottamatta. Nyktimos seurasi isäänsä Arkadian kuninkaana, ja hänen hallitessaan nousi Deukalionin vedenpaisumus, jonka sanottiin johtuvat Lykaonin poikien epähurskaudesta.
Zeuksen ollessa Lykaonin vieraana hän otti osaa ruokailuun, ja nautti tietämättään ihmislihaa Lykaonin surmattua poikansa Nyktimoksen ja valmistettuaan hänen lihaansa Zeukselle syötäväksi.
Setagaya
Setagaya () on yksi Japanin pääkaupungin Tokion erillisalueista. Se sijaitsee sisämaassa kaupungin eteläosassa Tokion keisarillisen palatsin lounaispuolella ja rajautuu Meguron, Ōtan, Shibuyan ja Suginamin erillisalueisiin sekä Kanagawan prefektuurin Kawasakin kaupunkiin. Kawasakin vastaisen rajan muodostaa Tamajoki. Setagayassa on 897 643 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 58,05 neliökilometriä.
Setagayan erillisalueella on 60 kaupunginosaa, jotka jakautuvat yhteensä 277 osa-alueeseen (). Yhteen kaupunginosaan kuuluu yhdestä yhdeksään osa-aluetta.
Setagaya on asukasluvultaan suurin ja pinta-alaltaan toiseksi suurin erillisalue Ōtan jälkeen. Se on pääasiassa asuinaluetta. Erillisalueen korkein rakennus on 124 metriin kohoava Carrot Tower.
Glücksburgin linna
Glücksburgin linna (, ) on linna Glücksburgin kaupungissa pohjoisessa Schleswig-Holsteinissa, Saksassa, lähellä Tanskan rajaa. Renessanssia edustavan linnan rakennutti Tanskan kuninkaan Kristian III:n poika Hannu nuorempi ("Hans"), Schleswig-Holstein-Sonderburgin herttua. Se rakennettiin vuosina 1582–1587. Alue kuului Tanskalle vuoteen 1864 ja vuonna 1863 kuollut Tanskan kuningas Fredrik VII asui linnassa pääosan viimeisistä vuosistaan.
Tanskan ja Norjan nykyinen hallitsijasuku Glücksburg polveutuu Hannu nuoremmasta ja on saanut nimensä linnan mukaan.
Halloween III – pahuuden yö
Halloween III – pahuuden yö ("Halloween III: Season of the Witch") on kauhuelokuva vuodelta 1982 ja Halloween-sarjan kolmas osa. Elokuvan on ohjannut ja käsikirjoittanut Tommy Lee Wallace. Ensimmäisen "Halloween" -elokuvan ohjannut John Carpenter toimi elokuvan tuottajana ja säveltäjänä.
Elokuvasta tekee poikkeuksellisen sen olleen sarjan ainoa elokuva, jonka juoni ei liity aiempien elokuvien tapaan sarjamurhaaja Michael Myersiin, kuten myöskään muihin hahmoihin tai Haddonfield-kaupunkiin (lukuun ottamatta pientä traileria ensimmäisestä elokuvasta, jota mainostetaan eräässä kohtauksessa televisiossa).
Tässä elokuvassa tohtori Daniel 'Dan' Challis joutuu tekemisiin omituisen, tapauksen kanssa, kun hänen sairaalaansa tuodaan loukkaantunut mies, joka tapetaan raa'asti ja tappaja sytyttää itsensä palamaan. Kuolleen miehen tytär Ellie Grimbridge ryhtyy Challisin kanssa tutkimaan tapausta, kun mieheltä löytyy Silver Shamrock-yhtiön valmistama halloween-naamari, ja heidän matkansa vie kohti idyllistä Santa Miraa, jossa Silver Shamrock-yhtiö kehittelee jotakin kammottavaa tulevaa pyhäinpäivää ja sitä juhlivia lapsia varten. Pian käy ilmi, että yhtiön suunnittelemat Halloween-naamarit ovat tappavia jos niiden ylläpitäjä tuijottaa televisiosta yhtiön ohjelmaa. Daniel yrittää estää toimia, mutta jää kiinni ja hänellekin puetaan ylle naamari ja hänet laitetaan television eteen. Hän onnistuu kuitenkin pakenemaan ja tuhoamaan tehtaan hänen uuden tyttöystävän avulla joka tosin paljastuu tämän jälkeen robotiksi ja uhkaa tappaa Danielin. Daniel pääsee karkuun huoltoasemalle missä on alkamaisillaan ohjelma ja lapsia saapuu taloon. Elokuva loppuu juuri ennen kuin naamarit alkavat vaikuttaa ja siihen kun Daniel huutaa puhelimeen televisioyhtiölle ``PYSÄYTTÄKÄÄ SE!!!!!!!´´. Elokuva jättää kuvan, että pahuus voittaa ja kaikki Yhdysvaltojen lapset menehtyvät.
Syy siihen, miksi Halloween III poikkeaa aiemmista osista, johtuu siitä, että ensimmäisen osan ohjannut ja sekä ensimmäisen että myös toisen käsikirjoittanut John Carpenter oli kyllästynyt tekemään Michael Myersista elokuvia. Sen sijaan hänellä oli alun perin suunnitelmana tehdä vain elokuvasarjaa aiheena "pyhäinpäivä" ja että Halloween III olisi yksi halloween-aiheiseen liittyvistä erillisitä tarinoista.
Elokuva sai todella huonoja arvosteluja poikkeevuudestaan aiempiin osiin juoneltaan, joten Carpenterin ideasta luovuttiin ja jo vuonna 1988 tehtiin neljäs Halloween-elokuva, joka palautti Michael Myersin takaisin.
Needle in the Hay
Needle in the Hay on Elliott Smithin kirjoittama, ja hänen oman levy-yhtiönsä julkaisema single, joka kantaa nimeä Elliott Smith. Kappale kuullaan myös Wes Andersonin elokuvassa The Royal Tenenbaums, ja se on elokuvan soundtrackilla. Kappale kuullaan kohdassa, jossa eräs elokuvan päähenkilöistä yrittää itsemurhaa.
Vaikka Smith levyttikin kappaleesta myös "sähköisen" version (mukana laulu, sähkökitara, rummut ja trumpetti), hän päätti viime hetkellä olla julkaisematta sitä, ja levytti paljon vaatimattomamman. Jo klassikoksi nousseen version (akustinen kitara ja laulu), jonka voi kuulla singlellä, levytti Elliott Smith. Koko yhtyeen versiota ei ole julkaistu missään yhteydessä, ei bootleginä eikä virallisena.
Punkyhtye Bad Astronaut teki vuonna 2001 kappaleesta lainaversion levyllään "Acrophobe".
Michael Myers
Michael Myers voi olla:
We Are the Champions
We Are the Champions on Freddie Mercuryn kirjoittama ja Queenin esittämä rock-henkinen balladi, jonka julkaisi singlenä 7. lokakuuta 1977 levy-yhtiö EMI. Singlen kääntöpuolella oli kappale ”We Will Rock You”. Molemmat kappaleet päätyivät myös Queenin albumille "News of the World", joka julkaistiin 28. lokakuuta. "We Are the Champions" on Queenin tunnetuimpia ja kuuluisimpia kappaleita. Julkaisustaan lähtien se oli lähes aina yhtyeen konserttien päätöskappale. Siitä on tullut varsinkin nykypäivän urheiluun varsinainen ”voiton hymni” ja sitä usein lainataan nykyajan kulttuurissa.
Musiikillisesti kappale keskittyy Freddie Mercuryn pianonsoittoon, jonka taustalla kuullaan Brian Mayn kitarointi, Roger Taylorin rummut ja John Deaconin basso. Mercury käytti soitossaan paljon jazzissa käytettäviä sointuja, ja laulu koostui 4–5-osaisista harmonioista. Päälaulu on hyvin vakaa ja kirkas, ja usein live-esiintymisissä Mercury antoikin Taylorin suosiolla laulaa korkeimmat osiot, joihin hän ei itse kyennyt pääsemään.
Salon Viihdelaulajat
Salon Viihdelaulajat on vuonna 1964 perustettu kuoro jonka perustivat Unto Elomaa ja Mauno Blomqvist. Kuoro on esiintynyt radiossa 35 kertaa ja televiossa 15 kertaa ja lisäksi eri konserteissa. Kuoro on vieraillut ulkomailla eri ystävyyskuorojen konserteissa laulamassa. 
Kuoro on pitänyt lukuisia yhteiskonsertteja muitten kuorojen kanssa.
Omat äänitteet:
Kokoelmissa:
Tie Your Mother Down
Tie Your Mother Down on Brian Mayn kirjoittama Queen-yhtyeen esittämä heavy metal -kappale. Kappale alun perin julkaistiin singlenä levyltä "A Day at the Races". Levyllä kappale alkaa minuutin mittaisella instrumentaalisella introlla.
May aloitti laulun kirjoittamisen Teneriffalla, missä hän oli tekemässä tähtitieteen väitöskirjaansa. Hän sävelsi riffin espanjalaiselle flamenco-kitaralle, ja heräsi eräänä aamuna soittamaan ja lauloi samalla "Tie you mother down", säe, jota hän piti vitsinä.
Myöhemmin Queenin solisti Freddie Mercury rohkaisi Mayta säilyttämään kyseisen säkeen laulussa. Samalla tavalla oli aikoinaan käynyt The Beatles -yhtyeen kappaleen ”Hey Jude” kanssa, joka sisältää kohdan "The movement you need, is on your shoulder ().
Myöhemmin kappale on myös esiintynyt Queenin kokoelma-albumeilla sekä jokaisella livealbumilla.
Onko vielä pitkä matka jonnekin?
Onko vielä pitkä matka jonnekin? on Eppu Normaalin livelevy vuodelta 1994. Se on nauhoitettu yhtyeen kiertueella vuonna 1993. Yhtyeen jäsenten mukaan juuri kiertueen huonoimmat esitykset nauhoitettiin levylle eikä yhtye aluksi halunnut julkaista koko levyä, mutta jo tapahtuneen mainostamisen takia jouduttiin toisiin ajatuksiin.
Marit ja Mikot
Marit ja Mikot on ilmajokelainen kuoro, jota johti Lasse Lintala. Kuoro perustettiin 1965.
Capsan kulttuuri
Capsan kulttuuri vallitsi noin 10000–6000 eaa. läntisessä Pohjois-Afrikassa pääosin Marokossa, Algeriassa ja Tunisiassa mutta jossain määrin myös Kyrenaikassa Libyassa. Kulttuuriin liittyy kalliotaidetta. Capsan ihmiset olivat metsästäjä-keräilijoitä. Varhaisella Capsan kaudella alueelle ilmestyi lampaan kasvatus.
Capsan kulttuurin alue oli silloin savannimaista. Korkeilla vuorilla oli metsäistä Välimeren kasvillisuutta.
Capsan kulttuurin ihmisten kieltä pidetään afroaasialaisten kielten tai berberikielten edeltäjänä. Etelämpänä oli Itä-Afrikan Eburran kulttuuri noin 13000–7000 eaa. Se liitetään joskus Capsan kulttuuriin kiviterien samankaltaisuuden vuoksi, muttei tiedetä olivatko näiden kahden kulttuurin luojat samoja ihmisiä. Capsan kulttuuria edelsivät Aterin ja Ibero-Maurusian (Oranin, Oranian) kulttuurit. Ajan myötä Capsan kulttuuri sulautti Oranin kulttuurin itseensä.
Ra’zaci
Ra’zacit ovat fiktiivisiä kuningas Galbatorixia palvelevia lintumaisia hirviöitä Christopher Paolinin kirjoittamassa "Perillinen"-trilogiassa. Niiden tekemät haavat parantuvat hyvin hitaasti, jos ollenkaan. Ra’zaceja oli joskus paljon, mutta Eragonin elinaikana enää kaksi. Ra’zacit ovat vasta nuoria ja ne ratsastavat vanhemmillaan koska aikuisilla on siivet. Täysikasvuista ra’zacia ei kutsuta ra’zaciksi vaan niiden nimi on Lethrblaka (suom. nahkalepattaja/lepakko).
Lethrblakat havaittiin ensimmäisen kerran jo lohikäärmeratsastajien kulta-aikaan, jolloin ne alkoivat kulkea ihmisten, haltioiden ja kääpiöiden mailla saalistamassa näitä ruoakseen. Ihmiset pakenivat näitä kylistänsä kohti etelää ja vetosivat lohikäärmeratsastajien apuun. Lopulta nämä päättivät tappaa lethrblakat sukupuuttoon, joka ei kuitenkaan onnistunut täydellisesti, sillä kaksi lethrblakaa pääsivät lohikäärmeratsastajia pakoon ja nämä tekivät keskenänsä kaksi ra’zacia.
Kun Galbatorix oli tuhonnut lopullisesti lohikäärmeratsastajien veljeskunnan etsi hän käsiinsä viimeiset ra’zacit ja lethrblakat ja lupasi näille ruokaa, jos nämä liittyisivät hänen riveihinsä. Lethrblakat rakensivat pesänsä Dras-Leonan lähellä sijaitsevan Helgrind-vuoren huipulle, ja Galbatorix suojasi nämä ja näiden pesän magialla koskemattomiksi.
Kun ra’zacit tappoivat ensimmäisessä kirjassa Eragonin enon, Garrowin, ja polttivat heidän kotitilansa, alkoi Eragon jahdata näitä lohikäärmeensä Saphiran ja tarinankertoja Bromin avulla, kunnes nämä tappoivat Brominkin Dras-Leonan liepeillä. Toisessa kirjassa jahtiin liittyi mukaan Roran, Eragonin serkku, jonka rakastetun, Katrinan, ja tämän isän ra’zacit veivät vangitseen Helgrindiin. Lopulta kolmannessa kirjassa Eragon, Saphira ja Roran hyökkäävät Helgrindiin ja tappavat Alagaësian viimeiset lethblakat ja ra’zacit yksitellen, jonka jälkeen pelastavat Katrinan sellistään. Viimeisen Ra’zacin viimeinen pyyntö on, että Eragon muistaa niitä lauluissaan ja kertoo niiden ihmisille tuottamasta kauhusta.
Ra’zacit ovat ulkomuodoltaan ihmismäisiä. Ne voivat kävellä ja liikkua kuin ihmiset, mutta muuta samaa niissä ei olekaan. Niiden pää on musta, koppakuoriaismainen ja niiden silmät ovat nyrkin kokoiset. Niillä on myös nokka ja muita irvokkaita ruumiinosia, ja ne käyttävät aina viittaa, oli sää mikä tahansa. Ra’zacit liikkuvat nopeammin kuin ihmiset, hyppäävät korkeammalle, vainuavat kuin verikoirat ja näkevät pilvisessä yössä paremmin. Niiden vaarallisin ase ihmisiin on kuitenkin lamaannuttava hengitys (tämä ei tehoa kääpiöihin samalla tavalla, kuin ihmisiin, eikä haltioihin ollenkaan), joka löyhkää mädälle lihalle. Ne pelkäävät vettä, koska eivät osaa uida ja ne ovat arkoja auringonvalolle.
Raatteentie
Raatteentie eli yhdystie 9125 on Suomussalmen kunnassa Raatteenportista Raatteeseen kulkeva sorapintainen yhdystie. Tien pituus on 19,8 kilometriä.
Tie on tullut tunnetuksi 1.–7. tammikuuta 1940 käydystä Raatteen tien taistelusta, joka oli talvisodan merkittävimpiä taisteluita. Tuolloinen Raatteen tie käsitti myös osia nykyisestä seututiestä 912.
Historiallisesti arvokas ja matkailijoiden suosima Raatteentie on otettu museotieksi vuonna 1982. Raatteentien alue sisältyy Kuhmon ja Sallan kuntien alueilla olevien talvisodan taistelupaikkojen ohella Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Raatteentie on kokonaan Suomussalmen kunnan alueella. Se alkaa Raatteenportista seututie 912:lta ja johtaa Raatteen kylään. Tie on säilyttänyt alkuperäisen linjauksensa.
Raatteentie on rakennettu vuosina 1915–1919 niin sanottuna hätäaputyönä. Tietä parannettiin vuosina 1923–1924 ja siitä tuli valtion tie. Tien käyttö oli aina vuoteen 1928 runsasta tavara- ja henkilöliikenteen ansiosta.
Raattentie on matkailijoiden suosiossa sotahistoriallisen arvonsa takia ja tien lähellä on Raatteen tien taisteluun liittyviä muistomerkkejä. Metsämaisemassa kulkeva soratie on mutkitteleva, mutta siinä on myös pitkiä suoria osuuksia.
Kidusjalkaiset
Kidusjalkaiset ("Branchiopoda") ovat alkeellisten, yleensä katkarapuja muistuttavien, makean veden äyriäisten luokka. Maailmanlaajuisesti tunnetaan yli 900 lajia. Muutamat ovat tunnettuja, kuten "Artemia" (jota myydään akvaarioihin meriapinan nimellä) sekä "Daphnia", jota myös pidetään akvaarioissa muiden eläinten ruokana tai lemmikkinä itsessään. Vesikirput ("Cladocera") kuuluvat kidusjalkaisiin. "Branchiopodaa" ei pidä sekoittaa "Brachiopodaan", lonkerojalkaisten pääjaksoon.
Aiemmin käytettiin kuorikidusjalkaisten lahkoa "Conchostraca", mutta siitä on uuden tiedon valossa luovuttu.
Pienimmät kidusjalkaiset ovat alle neljännesmillimetrin pituisia. Suurin on lehtijalkaisiin kuuluva "Branchinecta gigas", joka voi kasvaa 10 cm pitkäksi.
Vaikka muutamat lajit ovatkin sopeutuneet merielämään, elävät kidusjalkaiset yleensä ottaen makeassa vedessä. Kidusjalkaisetn fossiileita tunnetaan devonikaudelta asti. Vanhin tunnettu laji on 500 miljoonaa vuotta vanha fossiili "Rehbachiella kinnekullensis". Yleensä kidusjalkaisilla on vatsan puolella ura, jonka läpi se kuljettaa vettä erikoistumattomilla jaloillaan hengittääkseen ja kerätäkseen ruokaa. Tämän ajatellaan olevan vanha, erittäin alkuperäinen elintapa äyriäisten keskuudessa.
Kidusjalkaiset luultavasti kehittyivät meressä, mutta vain makeaan veteen siirtyneet lajit säilyivät. Se, että ne ovat erikoistuneet elämään tilapäisissä lammissa ja lätäköissä sekä ympäristöissä, jotka ovat muille eläimille kelpaamattomia, kuten suolajärvissä, viittaa siihen, että kidusjalkaiset ovat ehkä hakeutuneet näihin ympäristöihin, koska eivät ole pystyneet kilpailemaan muiden eläinten kanssa alkuperäisissä elinympäristöissään. Tämä johti lyhyisiin sukupolviin ja pieneen kokoon.
Suurten kidusjalkaisten ajatellaan olevan primitiivisimpiä ja monet niistä eivät kykene elämään vesissä, joissa on kaloja tai muita kehittyneempiä petoja, sillä ne ovat liian hitaita ja haavoittuvaisia. Jotkut lajit ovat kehittäneet keinoja selvitä petojen ympäröimänäkin.
Pienet kidusjalkaiset, lähinnä vesikirput, ovat kehittyneet zooplanktoniksi, eivätkä kalojen täyttämät vedet ole niille ongelma. Niiden puolustuskeino on valtaisa lukumäärä ja nopea lisääntyminen.
"Leptodora", pieni kidusjalkainen, käyttää läpinäkyvää ruumistaan suojakeinona. Se on niin läpinäkyvä että sen varjon sanotaan olevan helpommin havaittavissa kuin itse eläimen.
Kuorikidusjalkaisilla on simpukankuorta muistuttava kuori ja ne ovat usein pohjamutaan kaivautuneena tilapäisissä lammikoissa. Ne ovat niin hyvin sopeutuneita tähän elämäntapaan, että ne voivat saavuttaa aikuisuuden muutamassa päivässä sopivissa olosuhteissa. Ne pystyvät lisääntymään sekä sukupuolisesti, hermafrodiittisesti että partenogeneettisesti.
Emma Begay
Emma Bodie Begay (1888? – 6. huhtikuuta 2007) oli aikansa maailman vanhimmaksi ihmiseksi väitetty navajo. Hänen kerrotaan olleen kuollessaan 118-vuotias, jolloin hän olisi kuulunut kaikkien aikojen vanhimpien ihmisten joukkoon. Hänen kuollessaan virallisesti maailman vanhimman elossa olevan ihmisen titteliä piti hallussaan japanilainen Yone Minagawa (s. 1893).
Begayn kerrotaan syntyneen syksyllä 1888. Ikää ei ole vahvistettu. Nainen toimi elämänsä aikana kutojana, lammaspaimenena, farmarina ja kotiäitinä. Hänellä oli kaksitoista lasta, joista enää kolme oli elossa hänen kuollessaan.
Begay jäi leskeksi vuonna 1974. Hänen omasta kuolemastaan ilmoitettiin huhtikuussa 2007.
Virtual Bart
The Simpsons: Virtual Bart on Acclaim Entertainmentin julkaisema toimintapeli. Peli on julkaistu SNES ja Sega Mega Drive konsoleille vuonna .
Peli on Simpsonit-sarjaan perustuva.
Bart Simpson joutuu koulunsa tiedemessuilla virtuaalitodellisuuteen ja hänen täytyy läpäistä tasoja paetakseen sieltä. Hän esimerkiksi muuttuu siaksi, liukuu alas vesiliukumäkeä, heittää tomaatteja oppilaita päin koulun leikkikentällä, ajaa moottoripyörää, muuttuu dinosaurukseksi ja tuhoaa luolamiehiä sekä "flengaa" puissa.
Teemu Normio
Teemu Lauri Juhani Normio (s. 9. toukokuuta 1980 Tampere) on suomalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Normio on vasenkätinen, ja naimisissa. Hänellä on myös tytär (s. 2008)
Vuonna 1999 Normio aloitti pelaajauransa SM-tasolla Tapparassa, pelaten 13 ottelua. Kaudeksi 2001–2002 Normio siirtyi Rauman Lukkoon, jossa hän pelasi viisi kautta ennen kuin siirtyi Kärppiin. Normio saavutti Lukossa yhteensä 72 tehopistettä (24 maalia, 48 syöttöä). Ensimmäisen kautensa Kärpissä Normio pelasi 2006–2007, saavuttaen 25 tehopistettä (16 maalia, 9 syöttöä). Seuraavalla kaudella 2007–2008 Normio pelasi 54 ottelua, joissa saavutti 19 tehopistettä (9 maalia, 10 maalisyöttöä).
SM-liigakauden 2010–2011 alussa Normio oli koeajalla KalPassa, jossa hän pelasi kaksi ottelua. Marraskuussa 2010 hän siirtyi Ässiin, jossa hän pelasi 10 ottelua. Loppukauden hän pelasi AL-Bank Ligaenin Frederikshavn White Hawksissa.
Älä kerro äidille
Älä kerro äidille ("Queer as Folk") on brittiläinen komedia- ja draamasarja, jonka ensimmäinen jakso näytettiin Britanniassa 23. helmikuuta 1999. Sarjan tuotti televisioyhtiö Red Production Company, ja sarja päättyi loppuvuodesta 1999. Suomessa sarjaa esitettiin televisiokanava Nelosella 2000-luvun alkupuolella ja sarja päättyi Suomessa kesäkuussa 2002. Heinäkuusta 2008 alkaen sarjaa saa myös DVD:nä.
Sarjassa seurataan kolmen homomiehen Stuart Alan Jonesin (Aidan Gillen), Vince Tylerin (Craig Kelly) ja Nathan Maloneyn (Charlie Hunnam) elämää Manchesterissä Canal Streetillä.
Itsevarma Stuart on 29-vuotias ja varsinainen miestennielijä. Hän ei peittele seksuaalista suuntautumistaan, vaikkei olekaan kertonut siitä vanhemmilleen. Menevä ja raju Stuart työskentelee yhteyspäällikkönä. Ensimmäisessä jaksossa Stuart saa pojan homoseksuaalisen naispuolisen ystävättärensä Romeyn kanssa.
Myös 29-vuotias Vince on kiltti, tavallinen ja välillä myös melko epävarma persoona. Hän on ollut murrosiästään asti rakastunut parhaaseen ystäväänsä Stuartiin. Vince työskentelee valintamyymälässä, eikä ole kertonut työtovereilleen homoudestaan, mutta hänen äitinsä Hazel sen sijaan käy usein homobaareissa (vaikka onkin hetero) jopa poikansa Vincen ja hänen kavereidensa kanssa.
Vasta 15-vuotias Nathan tapaa Vincen ja Stuartin eräänä iltana Canal Streetillä päätyen yöksi Stuartin asuntoon ja rakastuu tähän. Vaikka Nathan onkin vielä kovin nuori, hän alkaa kulkea homobaareissa ja hän ystävystyy Stuartin ja Vincen kanssa. Nathanin Janice-äiti on arvannut poikansa olevan homoseksuaali ja hyväksyy asian, toisin kuin Nathanin isä. Nathan on koko sarjan ajan rakastunut Stuartiin.
Laivastolaki
Laivastolaki on laki, joka säädettiin 1927 Suomen laivaston perushankintaohjelman takaamiseksi. Laki mahdollisti laivaston uudistamisen siitä, mitä oli saatu pääasiassa venäläisiltä Suomen itsenäistyttyä. Keskustelu Suomen laivaston tilasta alkoi torpedovene S2:n uppoamisesta 1925, minkä seurauksena perustettiin asiaa ajamaan Suomen Laivastoyhdistys ry. Asiaa lähti edistämään myös Helsingin Sanomat.
Laivastolaissa määriteltiin hankittavaksi kaksi panssarilaivaa, Ilmarinen ja Väinänöinen, neljä sukellusvenettä ja neljä moottoritorpedovenettä.
Suomen laivastoyhdistys muutti nimensä hankintojen lähdettyä liikkeelle 1931 Suomen Laivastoliitto ry:ksi sekä lopulta Meriliitto ry:ksi.
Meriliitto
Meriliitto - Sjöfartsförbundet ry (entinen Suomen Laivastoyhdistys ry) on yhdistys, jonka ensimmäisenä tavoitteena oli saada aikaan Suomessa laivastolaki. Kun se saatiin aikaan, ryhtyi yhdistys painottamaan toimintaansa enemmän kauppamerenkulkuun.
Se järjesti myös meripoikaleirejä 1947–1965 sekä nuorisopurjehduksia.
Broadwood
Broadwood ("Broadwood and Sons") on vanhin ja yksi arvossa pidetyimmistä pianovalmistajista maailmassa. Yritys on saanut nimensä perustajaltaan John Broadwoodilta. Broadwoodin instrumentteja ovat soittaneet Mozart, Haydn, Dusík, Beethoven, Chopin ja Liszt. Yrityksellä on kuninkaallinen valtuutus kuningatar Elisabet II:n pianovalmistajana.
Deukalion
Deukalion () oli kreikkalaisessa mytologiassa Prometheuksen ja Pronoian poika. Hän oli Thessalian kuningas asuen Kymoksessa Fthiotiksessa, jonne hän myös hautasi aikanaan puolisonsa Pyrrhan. Deukalion rakensi Olympon Zeuksen temppelin Ateenaan, jonka läheisyyteen hänet myöhemmin haudattiin. Kreikkalaisen mytologian mukaan Deukalion oli maailman ensimmäinen kuningas ja kaupunkien perustaja.
Ihmisten turmeluksen takia Zeus päätti lopettaa pronssiajan suurella vedenpaisumuksella. Tähän päätökseen vaikuttivat ennen kaikkea Lykaonin pojat omalla epähurskaudellaan.
Prometheus oli neuvonut poikiaan rakentamaan aluksen (arkin), johon Deukalion ja Pyrrha sitten nousivat rankkasateiden alettua. Koko Kreikka peittyi veden alle, ja vasta yhdeksän yön ja yhdeksän päivän jälkeen tulvan hillittyä he rantautuivat Parnassos-vuorelle tai muulle Othryksen huipulle. Oikeamielinen Deukalion ja hänen vaimonsa Pyrrha olivat ainoat eloonjääneet, joskin joissakin lähteissä mainitaan myös muutamia muita pelastautuneen vuorten huipuille.
Deukalion kysyi neuvoa Themiin oraakkelilta, mitä pitäisi tehdä, jotta maa saataisiin taas kansoitettua — toisen lähteen mukaan Zeus itse antoi käskyn. Hän sai neuvon heittää äitinsä luut olkapäänsä yli. Aluksi he kauhistuivat moisesta häpäisystä, mutta pian he ymmärsivät äidin tarkoittavan Gaiaa — äiti maata — ja luiden kiviä. Niinpä he alkoivat heitellä kiviä olkapäidensä yli ja ne muuttuivat ihmisiksi — Pyrrhan naisiksi ja Deukalionin miehiksi.
Deukalion sai Pyrrhan kanssa vähintään viisi lasta: Protogenea, Hellen (josta tuli kreikkalaisten kantaisä), Graikos, Thyia ja Orestheus. Mahdollisesti heillä oli myös kuudes lapsi Amfiktyon.
Deukalion-myytti muistuttaa hyvin läheisesti Raamatun kertomusta Nooasta ja vedenpaisumuksesta arkin rakentamisineen. Yhtäläisyyksiä on löydettävissä myös Gilgameš-eepoksesta.
Löytötex
Löytötex Oy on vuonna 1979 perustettu yritys, jolla on myymälöitä Suomessa yhdeksällä eri paikkakunnalla: Virroilla, Kangasalla, Tampereella, Pälkäneellä, Riihimäellä, Orivedellä, Jämsässä, Jyväskylässä ja Keuruulla. Kangasalla sijaitsee lisäksi yrityksen keskusvarasto.
Yrityksen perustivat Jämsään Riitta ja Tapio Perkiö vuonna 1979, ja yritys on yhä perheen omistuksessa. Yritys toimi kommandiittiyhtiönä Löytötex Ky vuoteen 1988 saakka. Se työllistää noin 90 henkilöä ja liikevaihto on lähes 20 miljoonaa euroa vuodessa.
Liikkeiden valikoimiin kuuluu mm. erilaisia tekstiilejä, kotitaloustarvikkeita, teknisiä liuotteita, leluja, työkaluja, eläinruokia ja kuivaelintarvikkeita.
Löytötex.fi