Shakin maailmanmestaruus
Shakin maailmanmestaruudesta pelataan maailmanmestarin arvonimen ratkaisemiseksi shakissa. 
Yhtenäisen shakkiliiton (FIDE) alaisuudessa pelattiin maailmanmestaruudesta joka kolmas vuosi vuosina 1948-90. Joskus loppuottelun hävinneellä oli mahdollisuus haastaa voittaja revanssiotteluun seuraavana vuonna. Yleensä pelattiin järjestelmällä paras 24:stä ottelusta, mikä siis edellytti voittajan saavan 12,5 pistettä (1 voitosta, ½ tasapelistä ja 0 tappiosta). Ottelusarjan päätyttyä 12–12 lukemin vanha mestari säilytti mestaruustittelinsä. Vuosina 1978–84 pelattiin 6:sta voitosta, mutta siitä luovuttiin lukuisten tasapelien vuoksi kesken jääneen vuoden 1984 maratonottelusarjan jälkeen (48 peliä neljässä kuukaudessa).
Vuonna 1993 FIDE:n ohelle syntyi kilpaileva shakkiliitto PCA, joka tunnusti omat mestarinsa. PCA:n perustajat olivat FIDE:n hallitseva maailmanmestari Garri Kasparov ja häntä vastaan FIDE:n maailmanmestaruusloppuotteluun selvinnyt Nigel Short. Näin FIDE:n maailmanmestaruusloppuotteluksi aiotusta vuoden 1993 ottelusta tulikin PCA:n maailmanmestaruusloppuottelu. PCA liittona ja nimenä jäi unohduksiin kahden maailmanmestaruusottelun jälkeen, kun sponsori Intel lopetti liiton tukemisen 1996. Kasparovin taistelu FIDE:n ylivaltaa vastaan jatkui jälleen uudessa shakkiliittossa WCC:ssä (The World Chess Council) 1998. Joskus PCA:n tai WCC:n mestareita nimitetään ""klassisiksi" maailmanmestareiksi" tai "klassisen seuraannon maailmanmestareiksi". Tällä viitataan siihen, että maailmanmestaruus on jatkuvasti vain yhdellä henkilöllä kerrallaan (kontinuiteetti persoonassa). Siksi on voitettava edeltävä mestari tullakseen uudeksi maailmanmestariksi.
Mestari Kasparovin ja ykköshaastaja Shortin ollessa poissa FIDE järjesti 1993 oman maailmanmestaruusloppuottelunsa kakkoshaastaja Jan Timmanin ja kolmos–neloshaastaja Karpovin kesken. Tästä tuli ikään kuin varjomaailmanmestaruusottelu, kun parhaat pelaajat olivat poissa.
Kaksi kilpailevaa liittoa vähensi sponsorien mielenkiintoa, ja molemmat liitot ajautuivat talousvaikeuksiin. PCA-liitolla (WCC) oli klassisen seuraannon maailmanmestari, mutta FIDE:llä oli muut perinteet. Koska karsintojen, turnauksien ja palkintorahojen järjestäminen oli kallista, FIDE muutti radikaalisti maailmanmestaruuspelitapaansa 1999 liittonsa hallitsevan mestarin Karpovin vastustuksesta huolimatta. Vanhaa mestaria ei tarvinnut enää haastaa, vaan hän oli yhtenä pelaajana mukana pudotuspelien ("knock out") tapaan pelatussa maailmanmestaruusturnauksessa. Tosin etuoikeutena vanhan mestarin ei tarvinnut pelata alkukierroksilla. Lisäksi otteluiden määrää vähennettiin ja pelattiin pikapelejä. Tämän seurauksena FIDE:n mestarit vaihtuivat aina uuteen jokaisessa uuden menetelmän mukaisessa turnauksessa (1999, 2000, 2002, 2004 ja 2005).
Koska myös WCC oli talousvaikeksissa, sillä ei ollut varaa järjestää edeltäjänsä PCA:n (1993, 1995) tapaisia haastajakandidaattiturnauksia (jotka oli kopioitu perinteiseltä FIDE:ltä). PCA–WCC-maailmanmestari Kasparov päätti itse valita itselleen maailmanmestaruusloppuotteluvastustajan. Vastustajaksi tuli Vladimir Kramnik, joka yllättäen löikin Kasparovin vuonna 2000 ilman että Kasparov voitti peliäkään. Kasparov katsoi, että hänellä oli perinteinen oikeus revanssiotteluun. Kramnik ei koskaan suostunut tähän ja nyttemmin Kasparov on jo lopettanut kilpashakkiuransa. Kuitenkin monissa turnauksissa vuonna 2001, joissa sekä Kasparov että Kramnik olivat mukana, Kasparov osoitti, että hän oli yhä edelleen maailman ykköspelaaja.
Mestaruusloppuottelut:FIDE ja WCC ja heidän maailmanmestarinsa pitivät kiistattoman maailmanmestaruusottelun Venäjän Kalmukian tasavallan pääkaupungissa, Elistassa, 21. syyskuuta – 13. lokakuuta 2006.
Mestaruuden vei Vladimir Kramnik, joka voitti Veselin Topalovin.
Vuonna 2007 maailmanmestaruus ratkaistiin perinteisen ottelun sijasta Méxicon MM-turnauksessa, jonka voitti Viswanathan Anand. Kramnik otti osaa turnaukseen, sijoittuen toiseksi, mutta tietäen hänellä olevan oikeus yhdentymisjärjestelyjen seurauksena päästä pelaamaan suoraan tulevaa maailmanmestaria vastaan loppuottelussa seuraavana vuonna. 2008 Bonnissa pelatussa ottelussa Anand uusi mestaruutensa ja puolusti sitä menestyksellä Sofiassa 2010 Topalovia vastaan ja 
Moskovassa 2012 israelilaista Boris Gelfandia vastaan. Anand menetti tittelinsä Magnus Carlsenille marraskuussa 2013 Chennain MM-ottelussa.
Mestaruusloppuottelut: