hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Julio Cortázar
Julio Florencio Cortázar (26. elokuuta 1914 Bryssel, Belgia – 12. helmikuuta 1984 Pariisi, Ranska) oli argentiinalainen kirjailija. Hänen tunnetuin teoksensa on "Ruutuhyppelyä" (1963).
Cortázar syntyi Brysselissä, jossa hänen isänsä työskenteli tuolloin. Nelivuotiaana hän muutti äitinsä ja sisarensa kanssa Buenos Airesiin, Argentiinaan, jossa hän kävi koulunsa ja opiskeli Buenos Airesin yliopistossa. Isä oli hylännyt perheen, eivätkä he tavanneet enää koskaan.
Cortázar oli sairaalloinen lapsi. Sairasvuoteellaan hän luki paljon. Äiti valikoi hänelle kirjoja, joista varsinkin Jules Vernen kirjat olivat suursuosikkeja. Käänteentekevä vaikutus kirjalliselle maulle oli tutustuminen Jean Cocteaun tuotantoon.
Ensimmäiset runonsa Cortázar julkaisi salanimellä Julio Denis vuonna 1938. Seuraavaksi hän kirjoitti näytelmän "Los Reyes" (’Kuninkaat’), joka perustuu Theseus- ja Minotauros-taruihin.
Cortázar oli sisäänpäin kääntynyt luonne, ja hän eli pääasiassa kirjallisuuden kautta. Yliopistosta valmistuttuaan hän toimi opetustehtävissä ja käänsi kirjallisuutta. Vuonna 1944 hänet nimitettiin Mendozassa olevan Cuyon yliopiston ranskalaisen kirjallisuuden professoriksi. Mendozassa asuessaan hän liittyi presidentti Juan Perónin vastaiseen liikkeeseen ja joutui vankilaan. Vastalauseeksi Perónin hallitukselle hän muutti pois kotimaastaan.
Vuonna 1951 Cortázar asettui asumaan Pariisiin, jossa hän asui elämänsä loppuun saakka. Hän sai Unescosta kielenkääntäjän paikan. Työnsä ohella hän käänsi muun muassa André Giden, Edgar Allan Poen ja Marguerite Yourcenarin teoksia ja kirjoitti omia teoksiaan.
Cortázarin ensimmäisen puoliso Aurora Bernández oli argentiinalainen kääntäjä. Toisella vaimolla liettualaisella Ugné Karvelisilla oli suuri vaikutus Cortázarin poliittiseen aktivoitumiseen. Hän oli sosialisti, mutta tuotannossaan hän ei korostanut poliittista suuntautmistaan. Kolmas puoliso oli kanadalainen kirjailija Carol Dunlop. Dunlop kuoli leukemiaan vuonna 1982.
Cortázar kuoli vuonna 1984, ja hänet haudattiin Pariisiin Montparnassen hautausmaalle samaan hautaan puolisonsa kanssa.
Cortázarilta on suomennettu novellikokoelma "Salaiset aseet" (1959) vuonna 1984, "Bestiario" (1951) vuonna 1999 ja "Tarinoita kronoopeista ja faameista" (1962) vuonna 2001. Cortázarin novelleja julkaistiin myös valikoimassa "Kolmas maailma" vuonna 1966.
Cortázarin pääteos "Ruutuhyppelyä" ilmestyi vuonna 1963 ja aiheutti sensaation. Nimi kuvaa tapaa, jolla teosta on tarkoitus lukea: edestakaisin hyppien luvusta toiseen. Teosta on luonnehdittu hypertekstiksi. Esipuheessa kirjailija ehdottaa mahdollista lukutapaa, ja hän on liittänyt jokaisen luvun loppuun numeron, mihin lukuun seuraavaksi kannattaisi edetä. Kirjailijan sanoin ”"Ruutuhyppelyä" on monta kirjaa, mutta ennen kaikkea se on kaksi kirjaa”. Teos jakautuu kahteen osaan: ”Tuolla puolen”, ”Tällä puolen ja muualla”. Aluksi liikutaan Pariisissa, ja sitten maisemat vaihtuvat Buenos Airesiin.
Suomentaja Anu Partanen sai "Ruutuhyppelyn" kääntämisestä Mikael Agricola -palkinnon vuonna 2006.
Chevy Chase
Cornelius Crane ”Chevy” Chase (s. 8. lokakuuta 1943 New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko. Hänet tunnetaan parhaiten elokuvista kuten "Latvasta laho" ("Caddyshack", 1980), "Nimeni on Fletch" ("Fletch", 1985), "Mitäs me vakoojat" ("Spies Like Us", 1985) ja "Kolme kaverusta" ("¡Three Amigos!", 1986) sekä "National Lampoon’s Vacation" -elokuvien sarjasta. Hän oli myös yksi "Saturday Night Live" -televisioshow’n alkuperäisistä esiintyjistä 1975–1976.
Syyskuussa 1993 Chevy Chase juonsi lyhytikäiseksi jäänyttä FOXin myöhäisillan talk show -ohjelmaa "The Chevy Chase Show’ta". Kriitikot haukkuivat ohjelman ja tyrmäsivät sen täysin. FOX päättikin lopettaa sarjan jo lokakuussa 1993.
Lawrence Lessig
Lawrence Lessig (s. 3. kesäkuuta 1961) on oikeustieteen professori Stanfordin yliopistossa. Lessig on tutkinut erityisesti tekijänoikeus- ja tavaramerkkisäännöksiä internetin aikana.
Lessig suoritti alemman korkeakoulututkinnon (B.A.) taloustieteessä Yalessa, hallinnossa Pennsylvanian yliopistossa, ylemmän filosofiasta Cambridgessa ja oikeustieteen maisterin tutkintoon verrattavissa olevan Juris Doctor -tutkinnon Yalessa. Ennen siirtymistään Stanfordiin hän hoiti Berkman-professuuria Harvardissa ja oli sitä ennen Chicagon yliopiston professori. Lessig edusti Eric Eldredia tapauksessa "Eldred vastaan Ashcroft", joka vastusti vuoden 1998 tekijänoikeuksien voimassaoloaikaa kahdellakymmenellä vuodella pidentänyttä Sonny Bono Copyright Term Extension Actia.
Lessing on perustanut Center for Internet and Societyn. Hän sai vuonna 2002 Free Software Foundationin FSF Award for the Advancement of Free Softwaren ja valittiin 2004 FSF:n johtokuntaan. Hän perusti Creative Commonsin ja on Electronic Frontier Foundationin johtokunnan jäsen. "Scientific American" -lehti nimitti hänet yhdeksi maailman viidestäkymmenestä huippunäkijästä.
Kaarlo Partanen
Kaarlo ”Kalle” Partanen (25. elokuuta 1915 Sortavala – 2. heinäkuuta 2006 Lahti) oli suomalainen raviohjastaja, ravivalmentaja, ravihevosten kasvattaja ja suomalaisen raviurheilun keskeinen vaikuttaja vuosikymmenien ajan.
Kalle Partasen isä oli sortavalalainen hevoskauppias ja äiti oli sveitsiläissyntyinen. Hänestä itsestään ei koskaan tullut hevoskauppiasta, koska hän oli omien sanojensa mukaan sellaiseen aivan liian rehellinen.
Kalle Partanen valmensi moninkertaiset ravikuninkaat Ero-Lohkon (1951–1979) ja Vieterin (1967–1984). Hän ohjasti Vieterin ravikuninkuuteen viisi kertaa (1973–1974 ja 1976–1978), ja Vieteri onkin Vekselin ja Vieskerin ohella kaikkien aikojen menestynein hevonen kuninkuusravien historiassa. Ero-Lohko kruunattiin kuninkaaksi Partasen ohjastamana neljä kertaa (1958–1961).
Kalle Partanen oli tunnettu ohjastaja ja persoonallisuus, joka hyvän ulosantinsa, suorapuheisuutensa ja vilkkaan karjalaisen luonteensa vuoksi tunnettiin ”Kausalan Cassiuksena” – Partasen koti ja ravitallit sijaitsivat Iitin Kausalassa.
Jouni Aallon toimittama elämäkertateos "Ravikuninkaiden käskynhaltija" perustuu Partasen 1980-luvulla Hevosurheilu-lehdessä julkaistuihin muistelmiin.
Kaarlo Partanen oli talvi- ja jatkosodan veteraani ja 50 prosentin sotainvalidi.
Katariina Aleksandrialainen
Pyhä Katariina Aleksandrialainen on legendan mukaan 200-luvun lopulla elänyt kristitty, joka kärsi marttyyrikuoleman noin vuonna 305. Hänen olemassaolostaan ei ole saatu varmoja todisteita, ja häntä onkin epäilty täysin keksityksi henkilöksi. Tämän vuoksi katolinen kirkko poisti hänet pyhimyskalenteristaan vuonna 1969, mutta palautti hänet kalenteriin vuonna 2002. Hänen muistopäivänsä on 25. marraskuuta, joka on Suomessakin Katariinan nimipäivä. Osa historioitsijoista arvelee hänen historialliseksi esikuvakseen Hypatia Aleksandrialaista.
Legendoja hänestä on useita kymmeniä, mutta tässä eräs niistä: 
Katariina sai koulutusta sekä tieteissä että retoriikassa. Filosofian opintojen ohessa Katariina oli kääntynyt kristityksi. Keisari Maximianus vangitsi Katariinan, koska tämä oli yrittänyt estää keisaria vainoamasta kristittyjä. Keisari oli tuonut kymmeniä pakanafilosofeja käännyttämään Katariinaa pois kristinuskosta, mutta filosofit kääntyivätkin itse kristityiksi. He kärsivät marttyyrikuoleman heti uskoon tulonsa jälkeen. Tämän jälkeen Katariina yritettiin polttaa roviolla, mutta tuli ei tarttunut häneen.
Keisari siirsi Katariinan vankiselliin, johon utelias keisarinna Faustina ja eräs keisarin upseeri menivät tapaamaan häntä. Hekin kääntyivät kristityiksi ja kyseinen upseeri käännytti tämän jälkeen myös 200 sotilastaan. He kaikki kärsivät marttyyrikuoleman heti keisarin saatua tietää kääntymyksestä.
Ehkä tunnetuin osa legendasta on Katariinan kuolema. Hänet tuomittiin kuolemaan teilauspyörässä, mutta teilipyörä tuhoutui hänen koskettaessaan sitä. Tämän vuoksi teilipyörä tunnetaan myös katariinanpyöränä. Tämän jälkeen Katariina mestattiin.
Pyhän Katariinan tunnus on hengen miekka ja teilipyörä. Pyhä Jeanne d'Arc ja lukuisat muut pyhät ovat kertoneet Pyhän Katariinan ilmestyneen heille. Jeanne d'Arc kertoi Pyhän Katariinan miekan laskeutuneen taivaasta hänen avukseen. Hän on yksi neljästätoista hädässäauttajasta.
Siinain vuorella sijaitseva kreikkalais-ortodoksinen Pyhän Katariinan luostari yhdistetään Pyhään Katariinaan, jonka maallisten jäännösten kerrotaan perimätiedon mukaan löytyneen läheisen vuoren huipulta sen jälkeen, kun eräs munkki oli unessa saanut tiedon, että enkelit olivat kuljettaneet luut vuorelle Aleksandriasta. Tämä tapahtui 800-luvulla, viisisataa vuotta Katariinan kuoleman jälkeen. Pyhimyksen marttyyrikertomus tuli niin laajalti tunnetuksi, että Siinain munkit päättivät tuoda pyhäinjäännökset vuoren huipulta luostariin. Luostarin nimi muutettiin Pyhän Neitsyen luostarista Pyhän Katariinan luostariksi. Luostarin Jeesuksen kirkastumisen kirkossa ovat Pyhän Katariinan reliikit, pääkallo ja vasen käsi, joilla uskotaan olevan parantava voima. Maineen vuoksi luostarista tuli pyhiinvaeltajien suosikkipaikka.
Kottikärry
Kottikärryt on kuljetusväline, jonka tekniikka perustuu vipuun ja pyörään. Kottikärryissä on allasmainen tila tavaroille, työntövarret ja pyörä. Kottikärryissä on yksi tai kaksi työntövartta, joilla yksi henkilö pystyy kuljettamaan kottikärryjä. Kottikärryjen altaassa voidaan kuljettaa kiinteitä ja nestemäisiä aineita.
Kuljetettavan taakan paino pyritään siirtämään pyörän kannatettavaksi ja kottikärryjen käyttäjän voima voidaan käyttää kärryn liikuttamiseen. Kuljetettaessa raskaita tavaroita työntövarsia voi nostaa ylöspäin, jolloin kuorman painosta suurempi osa jakautuu pyörälle. Kottikärryillä aikuinen kykenee helposti siirtämään tasaisella alustalla jopa yli 100 kg kuormia. Keveimmät lehtikärryt eivät kuitenkaan kestä niin suuria taakkoja, joten kärryt on syytä valita raskaimman kuljetettavan materiaalin mukaan.
Kottikärryjä käytetään teollisuudessa, rakentamisessa, puutarhanhoidossa ja maataloudessa.
Kottikärryjen pyörä on ilmalla täytettävä kumirengas. Nykyään kottikärryjen renkaat ovat usein täyskumisia ja siten puhkeamattomia. Perinteinen kottikärry on yksipyöräinen, mutta markkinoilla on myös muodoltaan samanlaisia kaksipyöräisiä kärryjä, joita käytetään kuljetuskärryinä. Usein kottikärryjä myydään rakennussarjoina.
Prahan vanha juutalainen hautausmaa
Prahan vanha juutalainen hautausmaa on Prahan kaupungissa Tšekissä sijaitseva juutalainen hautausmaa. Se sijaitsee kaupungin juutalaiskorttelissa. Hautausmaa oli käytössä 1400-luvun puolivälistä vuoteen 1787 – ensimmäinen sinne haudattu oli vuonna 1439 kuollut runoilija ja tiedemies Avigdor Karo. Hautausmaalla on kaikkiaan noin 12 000 hautaa.
Kuuluisimpia hautausmaalle haudattuja henkilöitä ovat Rabbi Löw (oikealta nimeltään Yehuda ben Bezalel, k. 1609), Mordechai Maisel (k. 1601), David Gans (k. 1613) ja David Oppenheim (k. 1736).
Milan Milutinović
Milan Milutinović (Милан Милутиновић, s. 19. joulukuuta 1942 Belgrad, Serbia) toimi Jugoslavian suuremman tasavallan, Serbian presidenttinä 1998-2002. Hän oli Jugoslavian suurlähettiläs ja ulkoministeri 1995–1998. Hän oli Slobodan Miloševićin läheinen liittolainen. Kun hänen kautensa presidenttinä päättyi joulukuussa 2002 hän antautui Entisen Jugoslavian kansainväliselle rikostuomioistuimelle.
Milutinović opiskeli Belgradissa, ja suoritti tutkinnon oikeustieteessä.
Jugoslavian ulkoministerinä hän otti osaa 1995 Daytonin neuvotteluihin, joissa saatiin viimein aikaan rauhansopimus.
Miloševićin toisen ja viimeisen sallitun kauden päättyessä vuoden 1997 presidentinvaalien kaksi ensimmäistä äänestyskertaa hylättiin, koska äänestysprosentti jäi liian alhaiseksi. Kahden kerran jälkeen sosialistipuolue vaihtoi ehdokkaansa Lilićista Milutinovićiin. Hän ei ollut kovin tunnettu ehdokas, koska oli palvellut pitkään lähettiläänä Kreikassa, mutta hän sai viimein 59,23 % äänistä äänestysprosentin ollessa vain vähän yli vaaditun (50,98 %). Vaaleja boikotoivat puolueet ja radikaalipuolueen vastaehdokas Vojislav Šešelj esittivät syytöksiä vaalivilpistä.
Asemassaan presidenttinä hänestä tuli puolustusneuvoston jäsen. Presidenttinä hänellä oli paljon valtaa, mutta tosiasiassa hän tuskin uskalsi panna vastaan ja todellisen vallan katsottiin olevan Miloševićilla.
Presidenttinä Milutinović nautti diplomaattista koskemattomuutta, joka päättyi 2002 lopussa. Haagissa yritetään todistaa hänen tienneen Jugoslavian liittoarmeijan sotarikoksista ja ettei hän tehnyt tarpeeksi niiden estämiseksi ja syyllisten rankaisemiseksi. Milutinovićin mukaan hän oli vain keulakuva, jolla oli hyvin vähän valtaa asioiden kulkuun.
Milutinovićin oikeudenkäynti alkoi 10. heinäkuuta 2006.
Sotarikostuomioistuin vapautti Milutinovićin 26.2.2009. Syyttäjät olivat vaatineet Milutinovićille 20 vuoden vankeusrangaistusta, mutta tuomioistuin julisti hänet syyttömäksi.
Aleksandr Dzasohov
Aleksandr Sergejevitš Dzasohov (; osseetiksi Дзасохты Сергейы фырт Алыксандр, "Dzasohty Sergejy fyrt Aleksandr", s. 3. huhtikuuta 1934 Vladikavkaz) on pohjoisossetia-alanialainen poliitikko, joka toimi Pohjois-Ossetia-Alanian presidenttinä vuosina 1998–2005.
Dzasohov valmistui Pohjois-Kaukasuksen kaivosinstituutista vuonna 1957 ja hänellä on politiikan tohtorin arvo. Vuosina 1993–1995 hän oli Venäjän federaation duuman jäsen. Pohjois-Ossetia-Alanian presidentiksi hänet valittiin 76 prosentin äänisaaliilla 18. tammikuuta 1998. Toiselle kaudelle hänet valittiin 27. tammikuuta 2002, jolloin hän sai 56,02 prosenttia äänistä. Dzasohov kuitenkin luopui asemastaan ennen virkakauden päättymistä 31. toukokuuta 2005 ja hänen seuraajakseen valittiin Taimuraz Mamsurov.
Nykyisin Dzasohov edustaa Pohjois-Ossetia-Alaniaa Venäjän federaation parlamentin ylähuoneessa, Federaation neuvostossa.
Dzasohov todisti Beslanin koulukaappauksesta selvinnyttä terroristia Nur-Paši Kulajevia vastaan 13. tammikuuta 2006 Pohjois-Ossetian korkeimmassa oikeudessa. Beslanista saapui kaksi bussilastillista panttivankeina olleita ja heidän omaisiaan maan pääkaupunkiin Vladikavkaziin seuraamaan pitkään odotettua todistajan lausuntoa. Turvallisuustoimet oikeudenkäynnissä olivat mittavat. Monet koulukaappauksen uhrit ja heidän omaisensa pitävät Dzasohovia yhtenä niistä viranomaisista, joita pidetään syyllisinä koulukaappaukseen. Syyttäjänvirastosta vakuutettiin ettei ketään viranomaisia tulla syyttämään koulukaappauksen aiheuttamista kuolemista, joten Dzasohov sai todistaa ilman että olisi ollut pelkoa oikeudellisista seuraamuksista hänelle itselleen.
Ilie Năstase
Ilie Năstase (s. 19. heinäkuuta 1946 Bukarest, Romania) on entinen romanialainen tennispelaaja ja lajin entinen maailmanlistan ykköspelaaja. Năstase voitti urallaan kaksinpelissä 57 ATP-turnausta, menestystä tuli etenkin hänen huippuvuosinaan 1972–1973.
Tämän lisäksi Năstasella on kaksi Grand Slam -voittoa (US Openista
1972 ja Ranskan avoimista 1973). Năstase ja Jimmy Connors tunnettiin aikanaan hyvinä ystävinä, ja he pelasivatkin yhdessä erittäin paljon nelinpeliturnauksia.
Tennis-lehti on rankannut Năstasen maailman 28. parhaaksi pelaajiksi kautta aikojen.
Hän tuli tunnetuksi myös oikuttelustaan ja riidoistaan tennistuomareiden kanssa.
Nové Město (Praha)
Nové Město on Prahan kaupunginosa. Huolellisesti suunnitellun Uudenkaupungin perusti kuningas Kaarle IV vuonna 1348. Se oli kaksi kertaa suurempi kuin Vanhakaupunki, ja siellä asui pääasiassa kauppiaita ja käsityöläisiä. 1800-luvun loppupuolella sen ulompi linnoitus purettiin ja Uusikaupunki kehittyi nykyiseen asuunsa.
Nové Město
Nové Město (suom. "uusi kaupunki") viittaa seuraaviin paikkoihin Tšekissä:
Japanin bobtail
Japanin bobtail on kissarotu, joka on kotoisin Japanista.
Japanin bobtail on esiintynyt japanilaisissa maalauksissa ja seinätöissä jo ainakin tuhat vuotta sitten. Maneki neko eli onnen kissa on Japanissa erittäin suosittu lahja- ja koriste-esine, joka kuvaa tassua nostavaa Japanin bobtail-kissaa. Yhdysvalloissa rotuun kuuluvia kissoja nähtiin ensimmäistä kertaa vuonna 1968, jolloin Elisabeth Freret toi Japanista 3 yksilöä, ja sitä kautta rotu siirtyi myös Eurooppaan, vaikka ei olekaan kovin suosittu täällä. Myös Suomessa rotu on harvinainen. Helena Linnanvirta toi Suomeen bobtailin Sayesinde's Ichi-Ban 1990 Hollannista ja myöhemmin uroksen Bassetti's Sashitaru Yhdysvalloista.
Japanin bobtail on melko hiljainen ja rauhallinen lemmikki, paitsi kiimassa oleva narttu. Se antaa hyvin japanilaisen kuvan itsestään joidenkin eleidensä perusteella. Sen takajalat ovat hieman etujalkoja korkeammat, mikä antaa sille hiukan jänismäisen ulkonäön. Kooltaan se on keskikokoinen tai pieni kissa ja painaa 2,5–4 kg. Luonteeltaan se soveltuu perheille kissaksi hyvin. Sitä voi kasvattaa eri rotuisten kissojen seurassa ja se sopeutuu paremmin, jos sillä on seuranaan toinen samanrotuinen kissa.
Rodulla on erityispiirteenä lyhyt töpöhäntä, joka on seurausta häntänikamien mutkaisuudesta eli sen häntä on yhtä häntämutkaa. Ominaisuus on perinnöllinen ja resessiivinen, eli jos Japanin bobtailit saavat yhteisiä jälkeläisiä, on niillä kaikilla perinnöllisesti töpöhäntä. Se ei siis ole hännänkasvussa tapahtunut vika tai mutaatio kuten Manx -kissalla, ja Japanin bobtail on täysin terve kissarotu.
Sen turkki on lyhyt eikä sillä ole juurikaan aluskarvaa. Yhdysvalloissa kasvatetaan myös pitkäkarvaisia bobtaileja.
Tarina kertoo, kuinka Japanin bobtail sai töpöhäntänsä. Se asettui nukkumaan liian lähelle avotulta ja sen pitkä häntä syttyi palamaan. Kauhuissaan kissa juoksi kaupungin läpi ja sen palava häntä sytytti monta rakennusta tuleen. Rangaistukseksi keisari määräsi, että kaikilta kissoilta leikataan häntä.
Martín Palermo
Martín Palermo (s. 7. marraskuuta 1973, La Plata, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija, joka pelasi mm. Boca Juniorsissa.
Palermo epäonnistui kolme kertaa rangaistuspotkussa Copa Américan ottelussa Kolumbiaa vastaan Paraguayn lopputurnauksessa vuonna 1999.
Prahan kansallismuseo
Prahan kansallismuseo () on Tšekin pääkaupungissa Prahassa sijaitseva museo. Se perustettiin 1818 paikallisen luonnonhistorian museoksi. Tämä "Tšekin kansallisen heräämisen arkkitehtuurinen symboli" valmistui 1890 uusrenessanssityyliin. Museo sijaitsee Václavin aukion yläpäässä ja se on yli 70 metriä korkea. Rakennuksen eteishalli, julkisivu ja ramppi ovat koristellut kuuluisien taiteilijoiden veistoksilla. Sisällä on lukuisia historiallisia maalauksia mm. František Ženíšekiltä, Václav Brožikilta ja Vojtich Hynaisilta. Museossa on vaihtuvia näyttelyitä sekä pysyviä kokoelmia, jotka on omistettu arkeologialle, antropologialle, mineralogialle, luonnontieteelle sekä numismatialle.
Kansallismuseota on uudelleenrakennettu vuodesta 2011 asti ja sen odotetaan jatkuvan ainakin vuoteen 2018.
Juha Lehtovuori
Juha Erik Lehtovuori (s. 1963) on porilaissyntyinen käsikirjoittaja, jonka esikoisteos on 1992 ensi-iltansa saaneen elokuvan "Veturimiehet heiluttaa" elokuvakäsikirjoitus. Elokuvaohjaajana oli Kari Paljakka. Pääosissa esiintyivät Samuli Edelmann ja Santeri Kinnunen. Käsikirjoitusta on luonnehdittu nuoren miehen kasvutarinaksi.
Ylen Ykkönen lähetti 1993 Lehtovuoren mielisairaalaympäristöön sijoittuvan kuunnelman "Immerwaldin valssi", jonka ohjasi Pekka Ruohoranta. Kuunnelman osissa esiintyivät mm. Tuomas Mattila, Merja Larivaara, Erkki Saarela, Eeva Litmanen, Esko Nikkari, Vesa Vierikko ja Outi Alanen.
Porin Teatterille Lehtovuori kirjoitti musiikkimaailmaan sijoittuvan ja 1996 esitetyn näytelmän "Kaatopaikan enkeli", jossa ohjaajana työskenteli Timo Ojala ja pääosaa näytteli Vesa Haltsonen. Joidenkin kuvausten mukaan näytelmä on tuonut mieleen porilaisten rock-yhtyeiden menestyksen 1980-luvulla ja porirock-ilmiön.
Lisäksi Jussi Hakulinen on julkaissut Lehtovuoren sanoittaman laulun "Talo varrella rautatien" albumillaan "Vaaleanpunainen majatalo" (1985). Muina töinään Lehtovuori on kirjoittanut lehtiin elokuva-arvosteluja ja toiminut kolumnistina mediakasvatusta ja -kulttuuria käsittelevässä Peili-lehdessä.
Koulutukseltaan Lehtovuori on filosofian maisteri elokuva- ja televisiotieteen oppiaineesta.
Pedro Carmona
Pedro Carmona Estanga (s. 1941, Barquisimeto, Lara, Venezuela) oli Venezuelan presidenttinä 12. huhtikuuta – 13. huhtikuuta 2002. Carmona on liikemies, joka asetettiin presidentiksi Hugo Chávezin syrjäyttäneen vallankaappauksen jälkeen armeijan, lehdistön, liike-elämän ja oikeistopuolueiden tuella kun protestit Chávezin hallitusta vastaan kävivät väkivaltaisiksi.
Carmona opiskeli taloustiedettä ja valmistui 1964 Universidad Católica Andrés Bellosta ja suoritti jatkotutkintoja Brysselin vapaassa yliopistossa. Hän työskenteli lähinnä öljyteollisuudessa ja oli useiden lehtien kolumnisti. Hänet on palkittu mm. Perun Auringon ritarikunnan, Kolumbian kunniaritarikunnan ja Chilen Bernardo O'Higginsin ritarikunnan mitalein.
Carmona oli Fedecámarasin ("Federación de Cámaras y Asociaciones de Comercio y Producción de Venezuela"), Venezuelan keskuskauppakamarin johtaja.
Carmona hajotti kansalliskokouksen ja lupasi vaalit joulukuuksi ja presidentin vaalit vuoden kuluessa, julisti mitättömäksi vuoden 1999 kansanäänestyksellä vahvistetun perustuslain ja lupasi paluuta entiseen kaksikamariseen parlamenttiin, julisti maan nimen taas Venezuelan tasavallaksi ("República de Venezuela"), julisti mitättömiksi 49 lakia, jotka laajensivat valtion hallintaa talouteen, määräsi kenraali Guaicaipuro Lamedan jälleen Petróleos de Venezuelan johtoon, erotti korkeimman oikeuden jäsenet, vaalilautakunnan ja oikeusasiamiehen.
Protestien jälkeen, ja osan armeijasta tuella, Carmona poistettiin virasta ja Chávez palautettiin valtaan. Carmona asetettiin kotiarestiin, ja hän sai syytteen siviilikapinasta, mutta kun häntä oltiin siirtämässä vankilaan, Carmona pakeni Kolumbian suurlähetystöön ja pyysi poliittista turvapaikkaa. Carmona kielsi syytteet ja sanoi armeijan pyytäneen häntä johtamaan väliaikaishallitusta.
27. toukokuuta 2002, samana iltana kun oikeistolainen Álvaro Uribe varmistui vaalien voittajaksi, Kolumbian presidentti Andrés Pastrana Arangon hallitus myönsi Carmonalle turvapaikan, mitä Venezuelan hallitus vastusti, mutta kunnioitti laillisena. Carmona siirtyi suurlähetystöstä lentokentällä ja saapui Bogotáan 29. toukokuuta sotilaslennolla.
Andrea Barzagli
Andrea Barzagli (s. 8. toukokuuta 1981 Fiesole) on italialainen jalkapalloilija, joka pelaa Serie A:n Juventuksessa. 186 senttimetriä pitkä Barzagli pelaa keskuspuolustajana.
Barzaglin ensimmäinen seura oli firenzeläinen pikkuseura Rondinella, jossa hän pelasi sekä juniori- että aikuistasolla. Nykyiseen seuraansa Juventukseen hän siirtyi vuonna 2011, ennen sitä hän ehti edustaa Rondinellan lisäksi Pistoieseä, Ascolia, Chievoa, Palermoa ja saksalaista VfL Wolfsburgia.
Italian maajoukkueessa Barzagli on pelannut 73 ottelua. Hän oli voittamassa maailmanmestaruutta MM-kisoissa 2006, joissa hän pääsi aloituskokoonpanoon puolivälieräotteluun Ukrainaa vastaan, kun luottopuolustajista Alessandro Nesta oli loukkaantuneena ja Marco Materazzi pelikiellossa. Barzagli oli mukana myös olympialaisissa 2004, jossa Italia voitti pronssia. Sittemmin hän vakiinnutti paikkansa maajoukkueen puolustuslinjassa.
Ulrike Bruns
Ulrike Bruns (o.s. Klapezynski, s. 17. marraskuuta 1953 Cottbus, Brandenburg) on entinen saksalainen kestävyys- ja keskimatkojen juoksija, joka edusti kilpaurallaan Itä-Saksaa.
Bruns osallistui ensimmäisiin arvokisoihinsa Rooman EM-kisoissa 1974, jossa hän oli kuudes 1 500 metrin juoksussa. Seuraavana vuonna hän juoksi 18. elokuuta uuden maailmanennätyksen 1 000 metrin juoksussa ajalla 2.32,0. Vuonna 1976 Bruns oli mukana juoksemassa 4 x 800 metrin viestijuoksun maailmanennätystä. Montrealin olympialaisissa hän voitti pronssia 1 500 metrin juoksussa. Sisäratojen EM-kisoissa 1978 Milanossa hän voitti kultaa 800 metrillä. 26. helmikuuta 1978 hän juoksi 800 metrillä uuden sisäratojen maailmanennätyksen 2.00,8 ja 14. heinäkuuta 1979 alitti ensimmäisenä saksalaisnaisena 1 500 metrillä neljän minuutin rajan juosten ajan 3.59,9.
Bruns sijoittui 1 500 metrillä viidenneksi Moskovan olympialaisissa 1980. Ateenan EM-kisoissa 1982 hän oli samalla matkalla myös viides. Stuttgartin EM-kisoissa 1986 hän juoksi 10 000 metrin juoksussa pronssille. Hän voitti seuraavana vuonna Rooman MM-kisoissa 3 000 metrin juoksun MM-pronssia.
Bruns meni 1979 naimisiin valmentajansa Jürgen Brunsin kanssa. Parilla on Katharina-niminen tytär. Urheilu-uransa aikana Bruns edusti SC Cottbus -seuraa ja myöhemmin ASK Vorwärts Potsdamia, jossa häntä valmensi Bernd Dießner. Hän oli aktiiviaikoinaan 58 kilogramman painoinen ja 170 senttimetriä pitkä. Aktiiviuransa jälkeen hän toimi luutnanttina Saksan demokraattisen tasavallan kansanarmeijassa. Saksojen yhdistymisen jälkeen hän avasi miehensä kanssa urheilukaupan Potsdamiin.
Joop den Uyl
Johannes Marten "Joop" den Uyl (9. elokuuta 1919 – 24. joulukuuta 1987) oli alankomaalainen poliitikko, joka toimi maansa pääministerinä vuosina 1973–1977. Den Uyl oli maansa sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen (Partij van de Arbeid) jäsen.
Amsterdamin yliopistossa taloustiedettä opiskelleella den Uylillä oli seitsemän lasta vaimonsa Liesbeth den Uylin kanssa.
Vavá
Edvaldo Izidio Neto eli Vavá (12. marraskuuta 1934 – 19. tammikuuta 2002) oli yksi kaikkien aikojen menestyksekkäimmistä brasilialaisista jalkapalloilijoista. Hänen huippukautensa osui 1950-luvulle ja 1960-luvun alkuun. Hän on yksi neljästä pelaajasta, jotka ovat tehneet maalin kahdessa MM-loppuottelussa.
Brasiliassa Vaván seurajoukkueita olivat muun muassa Vasco da Gama ja Palmeiras. Hän pelasi myös Euroopassa edustaen Atlético Madridia vuosina 1958–1961. Brasilian maajoukkueessa hän viimeisteli 15 osumaa ja voitti maailmanmestaruuden 1958 ja 1962. Näissä turnauksissa hän teki viisi ja neljä maalia sekä loppuotteluissa vastaavasti kaksi maalia ja yhden.
Mars Polar Lander
Mars Polar Lander oli avaruusluotain, joka oli osa NASA:n vuonna 1996 alkanutta Marsin tutkimusohjelmaa.
Mars Polar Landerin tarkoituksena oli saada tietoa Marsin ilmasto-olosuhteista ja siitä, onko Marsissa ollut ikinä mahdollisuuksia Maan kaltaisen elämän kehittymiseen. Aurinkopaneelien avulla virtaa saaneessa luotaimessa oli kaksi Suomen Ilmatieteen laitoksessa valmistettua paineinstrumenttia. Mars Polar Landerin projekti päättyi epäonnistuneeseen laskuun 3. joulukuuta 1999.
Mars Polar Landerin Mukana matkusti myös kaksi mikroluotainta, Deep Space 2:den Mikroluotaimet.
Paul Auster
Paul Benjamin Auster (s. 3. helmikuuta 1947 Newark, New Jersey) on yhdysvaltalainen kirjailija ja elokuvakäsikirjoittaja.
Paul Auster syntyi Newarkissa, New Jerseyssä keskiluokkaiseen puolanjuutalaiseen perheeseen
Auster opiskeli kirjallisuutta Columbian yliopistossa. Opiskeluaikoinaan hän tutustui ranskalaisiin runoilijoihin. Austerin muita kirjallisia esikuvia ovat olleet Edgar Allan Poe, Nathaniel Hawthorne, Herman Melville, Michel de Montaigne, Ludwig Wittgenstein, Maurice Merleau-Ponty ja Samuel Beckett.
Valmistuttuaan Auster muutti neljäksi vuodeksi Ranskaan, missä hän elätti itsensä käännöstöillä. Ennen kirjailijaksi ryhtymistään Auster kokeili useita ammatteja messipojasta puhelinvaihteen hoitajaan.
Vuodesta 1974 lähtien Auster on julkaissut romaaneja, esseitä, artikkeleita ja runoja sekä käännöksiä ranskasta englantiin. Ensimmäisen teoksensa "Squeeze Play" hän julkaisi salanimellä Paul Benjamin. Hänen läpimurtoteoksensa oli niin sanottu New York -trilogia (1985−1986), joka koostuu pienoisromaaneista "Lasikaupunki", "Aaveita" ja "Lukittu huone". Trilogian lisäksi Auster on Suomessa tunnettu romaaneistaan "Kuun maisemissa", "Sattuman soittoa", "Leviathan", "Mr Vertigo", "Timbuktu" ja "Illuusioiden kirja".
Austerin romaanien henkilöhahmojen identiteetti on usein häilyvä. Tapahtumien kulkua määrittelee voimakkaasti sattuma. "Lasikaupungin" päähenkilö Daniel Quinn toteaakin: ”Todellista on vain sattuma”. Samoin Austerin teoksissa on runsaasti metafiktiota, jossa fakta ja fiktio kietoutuvat toisiinsa niin, ettei niitä voi erottaa toisistaan. Esimerkiksi "Lasikaupungin" Quinn, pseudonyymiin kätkeytyvä rikoskirjailija William Wilson ja yksityisetsivä nimeltä Paul Auster saavat miettimään faktan ja fiktion suhdetta. Auster luetaan tavallisesti postmodernistiksi.
"Talvipäiväkirja" ("Winter Journal", 2012) sai The Guardianin kriitikolta J. Robert Lennonilta murska-arvostelut: ”Se on kamala kirja – niin ryhditön, huonosti suunniteltu ja kehnosti toimitettu hirvitys, että se saa miettimään, onko todella pitänyt sitä edeltävistä teoksista.”
Austerin käsikirjoittamat elokuvat "Smoke" (1995), "Blue in the Face" (1995) ja "Nainen sillalla" (1998) on esitetty myös Suomessa.
Auster asuu Brooklynissä New Yorkissa vaimonsa, kirjailija Siri Hustvedtin kanssa. Heidän tyttärensä Sophie Auster on näyttelijä ja laulaja.
Summain
Summain on digitaalielektroniikassa piiri, jota käytetään binäärisen yhteenlaskuoperaation toteuttamiseen. Analogiaelektroniikassa summain laskee yhteen kahden tai useamman jännitteen tai virran suuruuden. Usein analogisia summaimia käytetään miksereissä, joihin on liitetty myös erilaisia säädettäviä vahvistus-, suodatin- ja efektitoimintoja.
Digitaalinen puolisummain laskee yhteen kaksi bittiä. Ulostulona saadaan summa ja myös muistinumero, mikäli yhteenlaskettavien lukujen summa on niin suuri, ettei sitä voi esittää yhdellä numerolla. Kokosummain huomioi sisäänsyötteessä myös muistinumeron, eli se laskee yhteen kolme bittiä.
Puolisummaimen totuustaulu (C = muistinumero, carry):
Summaimen totuustaulu (C = muistinumerotulo, C = muistinumerolähtö):
Nigel Godrich
Nigel Godrich (s. 1972) on englantilainen musiikkituottaja ja studiomoniosaaja. Hänen tuottamiaan artisteja ovat mm. Radiohead, Paul McCartney, Travis, Beck, Pavement, Air, Neil Finn, Natalie Imbruglia, Silver Sun, The Sundays, The Divine Comedy, U2, The Beta Band, and R.E.M. Hän myös tuotti vuonna 2004 tehdyn Band Aid 20 -hyväntekeväisyyssinglen.
Vuonna 2005 Godrich nimettiin Grammy-ehdokkaaksi vuoden tuottajana työstään Paul McCartneyn albumilla "Chaos and creation in the backyard"Radiohead
Muut
Suomen Siivet
Suomen Siivet oli Suomen ensimmäinen ilmailuhistoriallinen lehti. Sitä julkaistiin vuodesta 1968 vuoden 1973 loppuun asti.
Päätoimittajana toimi Ossi Anttonen. Lehti oli alan harrastajien tekemä ja julkaisema. Monet sen kirjoittajista olivat merkittäviä museolentokoneiden entisöijiä.
Monet kirjoittajista toimivat Ilmavoimien killoissa ja omasivat vankan sotilas- tai siviili-ilmailutaustan. Lehti oli osaltaan auttamassa Keski-Suomen ilmailumuseon ja Suomen ilmailumuseon syntyä.
Tilaajia sillä oli toisena ilmestymisvuotenaan 1400. Lehti lakkasi siihen, että sen tekeminen alkoi tulla raskaaksi työksi keskeisille tekijöilleen. Vasta vuonna 1994 Suomen ilmailuhistoriallinen lehti alkoi jatkaa Suomen Siivet -lehden työtä.
Koska lehden historia on lyhyt ja sen artikkelit ovat merkittävä lähde muun muassa Wiki-artikkeleille, lehtien sisältö on listattu alla.
Numero 1, 1968 (vuoden ainoa lehti)
Numero 1, 1969, 1. vuosikerta
Numero 2, 1969
Numero 3, 1969
Numero 4, 1969
Numero 1, 1970
Numero 2, 1970
Numero 3, 1970
Numero 4, 1970
Numero 1, 1971
Numero 2, 1971
Numero 3, 1971
Numero 4, 1971
Numero 5, 1971
Numero 6, 1971
Numero 1, 1972
Numero 2, 1972
Numero 3, 1972
Numero 4-5, 1972
Numero 6, 1972
Numero 1, 1973
Numero 2, 1973
Numero 3, 1973
Numero 4, 1973
Numero 5, 1973
Numero 6, 1973
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen palkinnot
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuissa jaetaan useita eri palkintoja:Palkinnon nimeksi muutettiin Golden Glove Award vuodesta 2010 lähtien.
Nelonen Plus
Nelonen Plus oli Nelosen maksuton rinnakkaiskanava, joka näkyi digitaalisten vastaanottimien kautta. Kanava toimi vuosina 2002–2007. Kanavan ohjelmisto koostui pääasiassa tv-peleistä, ostosruudusta ja chateista, mutta silloin tällöin kanavalla nähtiin myös uutisia, elokuvia, motoGP:tä, speedwaytä, golfia, tennistä, koripalloa, Jalkapalloilun mestarien liigaa sekä veikkausliigaa, tulosurheilua, dokumenttisarjaa "Malesian matkaajat" sekä komediasarja "Kellarin kunkkua".
Nelonen Plus lopetti lähetyksensä 26. helmikuuta 2007, jolloin samalla kanavapaikalla aloitti uusi maksuton televisiokanava Jim.
Patrick Moore (ympäristöaktivisti)
Patrick Moore (s. 1947) on kanadalainen ympäristöaktivisti. Hän oli yksi Greenpeacen perustajista, vaikka järjestö nykyisin jyrkästi kiistää tämän. Moore oli Greenpeacen Rainbow Warrior -laivalla, kun se upotettiin.
Nykyisin hänet tunnetaan kriittisestä suhtautumisesta Greenpeaceen. Patrick Moore on eronnut Greenpeacesta, jolla ei hänen mukaansa ole enää mitään tekemistä luonnonsuojelun kanssa. Myöhemmin hän on perustanut Greenspirit-nimisen järjestön, joka suhtautuu muun muassa ydinvoimaan myönteisesti, toisin kuin Greenpeace. Moore perusteli 16. huhtikuuta 2006 The Washington Post -lehdessä kannanmuutostaan. Hänen mukaansa ydinenergia on ainoa laajamittainen ja kustannustehokas energiamuoto, jota voidaan käyttää torjumaan maapallon kannalta katastrofaalinen ilmastonmuutos. Toisaalta Moore on myös sanonut ilmastonmuutoksen olevan hyvä asia, mitä tulee ihmisten hyvinvointiin.
Kymin rautatieasema
Kymin rautatieasema (lyh. Ky, , ratakm 233+450) on Kotkassa Korkeakosken kaupunginosassa sijaitseva rautatieasema. Asema oli entisen Kymin kunnan päärautatieasema, tosin vuodesta 1951 alkaen ennen vuoden 1977 kuntaliitosta se sijaitsi Kymistä erotetussa Karhulan kauppalassa.
Asema sijaitsee Kotka–Kouvola-rautatien varrella, ja lisäksi se on Suomen ainoan yksityisen rautatien, Karhulan–Sunilan Rautatien pääteasema. Asemalla pysähtyvät kaikki Kotka–Kouvola-välin taajamajunat, ja lisäksi se toimii tavarajunien järjestelyratapihana.
Maantie-etäisyys Kymin asemalta Kotkan keskustaan on noin 11 kilometriä ja Karhulaan noin 4 kilometriä. Etäisyys Kotkaan on 10 kilometriä, Kouvolaan 41 kilometriä ja Sunilaan 6 kilometriä.
Kymi on Haminan toiseksi lähin rautatieasema Tavastilan jälkeen. Etäisyys Haminan keskustasta Kymin asemalle on 20 kilometriä. Matka Haminasta Tavastilaan on viisi kilometriä lyhyempi.
Karhulasta Korkeakosken kautta Kymin rautatieasemalle liikennöi paikallisbussin linja 7, jonka reitti jatkuu Kymistä Koivulan, Kyminlinnan ja Kotkan rautatieaseman kautta Kotkan keskustaan. Linja 34 B liikennöi Laajakosken ja Karhulan välillä Kymin kautta. Karhulasta ja Kyminlinnasta on vaihtoyhteys seutulinjoille ja kaukoliikenteen vakiovuoroille Haminaan.
Lipunmyynti Kymin asemalla on lopetettu ja odotushuone poistettu käytöstä 1. maaliskuuta 2005 alkaen.
Kymin nimi oli 01. toukokuuta 1897 saakka "Karhula".
Inkscape
Inkscape on avoimeen lähdekoodiin perustuva ohjelmisto vektorigrafiikan tuottamiseen. Siitä pyritään tekemään täysin yhteensopiva XML-, SVG- ja CSS-standardien kanssa. Ohjelma toimii Windowsilla sekä Linuxilla, macOS:llä ja muilla Unixin kaltaisilla käyttöjärjestelmillä.
Ohjelman kehitys alkoi vuonna 2003, kun ryhmä Sodipodi-projektin entisiä ohjelmoijia alkoi kehittää uutta, täysin W3C:n SVG-standardin kanssa yhteensopivaa vektorigrafiikkaeditoria. Vaikka Inkscape toimiikin usealla alustalla, sitä kehitetään pääasiassa Linux-käyttöjärjestelmälle.
Inkscape soveltuu parhaiten kuviin jotka eivät vaadi fotorealistista mallinnusta, esimerkiksi piirtografiikan, graafien ja mainosten suunnitteluun. Koska vektorigrafiikka ei sovi hyvin rasterikuvien muokkaamiseen, esimerkiksi valokuvien käsittely ei Inkscapella onnistu. Kaupallisista ohjelmista Inkscape vastaa ominaisuuksiltaan esimerkiksi Adobe Illustratoria tai Corel Draw'ta.
Inkscapen oletustallennusmuoto on SVG. Ohjelma ei vielä tue kaikkia SVG:n ominaisuuksia, mutta tallentaa tiedostot standardin mukaiseen muotoon.
Prahan Kansallisteatteri
Prahan Kansallisteatteri (Národní divadlo) on aina ollut tärkeä Tšekin kulttuurillisen heräämisen symboli. Teatteri avattiin vuonna 1881, jolloin siellä esitettiin Bedřich Smetanan ooppera "Libuše". Arkkitehti Josef Zitekin suunnittelema uusrenessanssityylinen teatteri paloi kaksi kuukautta myöhemmin, mutta se rakennettiin uudelleen ja kunnostettiin kahden vuoden sisällä. Näyttämön verho on Vojtich Hynaisin käsialaa ja kattomaalaukset František Ženíšekin tekemiä. Nykyään teatterissa esitetään balettia, oopperaa ja draamaa.
Kansallisteatterin Uuden Näyttämön rakensi arkkitehti Karel Prager 1970-luvulla. Se rakennettiin kuubalaisista marmorilaatoista ja lasista. Siellä sijaitsee Laterna Magica, yksi Prahan parhaiten tunnetuista teattereista.
Renzo Piano
Renzo Piano (s. 14. syyskuuta 1937 Genova) on italialainen arkkitehti.
Renzo Pianoa pidetään yhtenä 1900-luvun merkittävimmistä arkkitehdeista. Hänen töitään on muun muassa Pariisissa, Berliinissä, Genevessä, Houstonissa ja Osakassa. Pianolla on kolme toimistoa Euroopassa: Genovassa, Pariisissa ja Berliinissä. Niissä työskentelee yhteensä noin sata ihmistä.
Renzo Piano tuli maailmankuuluksi Pariisin Pompidou-keskuksesta (1977), jonka hän suunnitteli yhdessä englantilaisen Richard Rogersin kanssa.
Muita Pianon tunnetuimpia töitä ovat muun muassa Menil Collectionin museokylä Houstonissa Yhdysvalloissa (1987), San Nicaolan jalkapallostadion Barissa Italiassa (1989) ja maailman suurin lentokenttä rakennuksineen Osakassa Japanissa (1994). Lentokenttä rakennettiin tekosaarelle.
Piano on suunnitellut myös muun muassa ostoskeskuksia, toimistorakennuksia, asuintaloja, tehdasrakennuksia, messukeskuksia, museoita ja kirkkoja. Hän yhdistelee töissään erilaisia materaaleja, kuten tammea ja betonia tai terrakottaa ja lasia. Vuonna 2012 avautui Oslossa Pianon suunnittelema Astrup Fearnleyn nykytaiteen museon uusi rakennus.
Piano on saanut lukuisia palkintoja ja muita huomionosoituksia. Vuonna 1998 hän sai Pritzker-palkinnon, jota pidetään ”arkkitehtuurin Nobelina”. Suomessa jaettava ensimmäinen Spirit of Nature -arkkitehtuuripalkinto myönnettiin Pianolle vuonna 2000. Vuonna 2008 Piano palkittiin Tanskan suurimmalla kulttuuripalkinnolla, Sonningprisenilla.
Dallas Austin
Dallas Austin (s. 29. joulukuuta 1970 Columbia, Georgia) on yhdys­valtalainen musiikkituottaja, kitaristi ja kosketinsoittaja. Austin on tuottanut ja tehnyt yhteistyötä monien huippubändien ja artistien kanssa mm. Texas (yhtye), Boyz II Men, Monica, Madonna,Janet Jackson, For Real,Aretha Franklin, Stacie Orrico, Another Bad Creation, No Doubt, Sugababes, Michael Jackson, Anastacia ja Brand New Heavies.
19. tammikuuta 2006 Austin jäi kiinni Dubain lentokentällä huumeiden salakuljetuksesta kun hänen hallustaan löytyi 1,26 grammaa kokaiinia ja 5 kapselia. Austinia kerrottiin uhanneen jopa kuolemantuomio, mutta lopulta hän selvisi tapauksesta kovilla sakoilla.
Aijubidit
Aijubidit oli dynastia Egyptin ja Syyrian sulttaaneja vuosina 1174–1250. Dynastian perusti Saladin vuonna 1171.
Saladinin kuolema johti valtakamppailuun, mutta hänen veljensä Al-Adil onnistui lopulta vuonna 1200 yhdistämään valloitetut alueet valtakunnaksi. Aijubidivaltio oli suhteellisen vahva, kunnes mamelukit murhasivat viimeisen sulttaanin ja kaappasivat vallan Egyptissä vuonna 1250. Syyriassa aijubidit hallitsivat vielä 10 vuotta, kunnes mongolikaani Hülegü voitti heidät.
Ole luonani aina
Ole luonani aina () on brittikirjailija Kazuo Ishiguron vuonna 2005 julkaistu romaani. Se oli ilmestymisvuonnaan ehdolla arvostetun Booker-palkinnon saajaksi ja vuonna 2006 brittiläisen Arthur C. Clarke -palkinnon saajaksi. "Time"-lehti valitsi sen sadan parhaan vuosina 1923–2005 julkaistun englanninkielisen romaanin listalleen.
Kirjasta ilmestyi Mark Romanekin ohjaama elokuvasovitus vuonna 2010.
Kirjan kertoja on lapsuuttaan ja nuoruuttaan muisteleva Kathy H., joka aikuisuuteen astuttuaan koettaa tutustua paremmin minäänsä ja maailmankuvaansa. Kathy ei ole elänyt täysin tavallista lapsuutta, vaan varttui Hailshamin sisäoppilaitoksessa, joka on suljettu täysin ulkomaailmalta.
Kertomus on dystopia, joka sijoittuu 1900-luvun lopun Englantiin. Tiede on kehittynyt niin pitkälle, että ympäristöltä suljetuissa laitoksissa kasvatetaan kloonattuja ihmisiä, joiden elämän ainoa tarkoitus on toimia elintenluovuttajana.
Kirja jakautuu kolmeen osaan. Ensimmäisen tapahtumat sijoittuvat Kathyn Hailshamin aikoihin ja varhaiseen lapsuuteen. Romaanin kolmen tärkeimmän hahmon, Kathyn, Ruthin ja Tommyn ystävyys alkaa tuolloin.
Toisessa osassa nuoriksi kasvaneet oppilaat muuttavat niin kutsuttuihin Mökkeihin, pois opettajiensa eli kasvattajiksi kutsuttujen aikuisten valvovien silmien alta. Mökkien tarkoitus on tutustuttaa oppilaita vähitellen ulkomaailmaan, mutta pitää heidät yhä ryhmässä.
Kolmas osa kertoo päähenkilöiden viimeisistä vaiheista. Ruth ja Tommy ovat nk. luovuttajia ja Kathy toimii valvojana eli luovuttajien hoitajana ja avustajana, jonka oma aika luovuttajana koittaa vasta myöhemmin.
Kirjassa ei niinkään pohdita kloonausten eettisyyttä, vaan kerrotaan kertomus ihmisistä, joita pidetään pimennossa omasta osastaan ja jotka parhaansa mukaan yrittävät sovittaa elämänsä vallitseviin olosuhteisiin. Kertomuksen on tarkoitus herättää ajatuksia antamatta suoria vastauksia lukijalle, jolle alussa paljastetaankin hyvin vähän.
Peter Shilton
Peter Leslie Shilton on ammattilaisuransa lopettanut englantilainen jalkapalloilija, jonka pelipaikka oli maalivahti. Häntä pidetään yhtenä kaikkien aikojen parhaista jalkapallomaalivahdeista. Hän on kaikkien aikojen eniten virallisia otteluita pelannut jalkapalloilija.
Shilton pelasi Englannin maajoukkueessa 125 ottelua vuosina 1970–1990. MM-lopputurnauksissa hän on pelannut kymmenen nollapeliä: ennätys, jonka hän jakaa Ranskan Fabien Barthezin kanssa. Maajoukkueessa hänen huippuvaiheensa ajoittui vuoden 1986 MM-kisoihin, joissa vasta Diego Maradona pudotti Englannin puolivälierissä yhdellä kiistanalaisella ja yhdellä sensaatiomaisella maalilla. Esimerkiksi Ilta-Sanomat valitsi Shiltonin turnauksen parhaaksi maalivahdiksi.
Seurajoukkuepelejä hänelle kertyi uransa aikana yli 1000 kappaletta, joissa hän on tehnyt yhden maalinkin. Tämä tapahtui Southamptonia vastaan lokakuussa 1967.
Shilton debytoi jo 16-vuotiaana Leicesterin pelaajana 60-luvulla ja jatkoi peliuraansa 90-luvun loppupuolelle saakka ja lopetti vasta 47-vuotiaana.
Nottinghamissa pelatessaan Shilton voitti kaksi Euroopan Cupia.
Peter Shiltonin poika Sam Shilton on myös ammattilaisjalkapalloilija.
Salla Simukka
Salla Simukka (s. 16. kesäkuuta 1981 Tampere) on suomalainen nuortenkirjailija, suomentaja ja kirjallisuuskriitikko.
Simukka on opiskellut Turun yliopistossa pohjoismaista filologiaa, suomen kieltä ja kirjallisuutta, naistutkimusta ja luovaa kirjoittamista. Hänen esikoisteoksensa "Kun enkelit katsovat muualle" (2002) syntyi WSOY:n kirjoituskilpailun tuloksena. Kirja on kahden teinitytön rakkaudesta kertova nuortenromaani. Vuonna 2004 ilmestynyt "Minuuttivalssi" on jatkoa runsasta huomiota saaneelle esikoiselle. "Viimeiset" (2005) kertoo kolmen tytön hankkeesta päästä eroon neitsyydestä. Teoksellaan "Kipinä" (2006) Simukka aloitti viisiosaisen Tapio ja Moona -nuortenkirjasarjan, jonka aiheena on tytön ja pojan ystävyys. Avausosa sijoittuu Prometheus-leirille.
Vuonna 2012 julkaistu kirjapari "Jäljellä" ja "Toisaalla" on lähitulevaisuuteen sijoittuvan nuorten dystopia maailmasta, jossa päähenkilö herää ja huomaa olevanssa yksin koko maailmassa. Simukka sai kirjaparista Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinnon vuonna 2012 ja Topelius-palkinnon vuonna 2013. Kirjojen kokonaisuutta kuvattiin eheäksi ja niiden nähtiin nostavan esiin tärkeitä teemoja ja ottavan kantaa nyky-yhteiskunnan arvomaailmaan. Vuonna 2013 Simukka sai opetus- ja kulttuuriministeriön jakaman Suomi-palkinnon.
Simukka teki kansainvälisen läpimurron Lumikki Anderssonista kertovalla trilogialla, jonka ensimmäinen osa "Punainen kuin veri" ilmestyi Suomessa keväällä 2013 ja toinen osa "Valkea kuin lumi" saman vuoden syksyllä. Kolmas osa "Musta kuin eebenpuu" julkaistiin helmikuussa 2014. Trilogian käännösoikeudet on myyty 52 maahan. Nimet viittaavat Grimmin veljesten satuun "Lumikki". "Helsingin Sanomien" kirjallisuuskriitikko Suvi Aholan mukaan kirjojen suosio perustuu Simukan tarinaperinteen ja populaarikulttuurin tuntemukseen. Trilogiasta on tekeillä myös elokuva. Huhtikuussa 2017 teos Punainen kuin veri oli Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran ja kirjallisuuden vientikeskus Filin tilastojen mukaan käännetty jo 35 kielelle (lisäksi kaksi käännöstä oli tekeillä). Teos oli kaikkien aikojen kolmanneksi käännetyin suomalainen romaani. Se oli käännösten lukumäärässä ohittanut Mika Waltarin Sinuhe egyptiläisen; tässä vaiheessa sitä runsaammin oli käännetty vain Kalevalaa (59 kielelle) ja Sofi Oksasen Puhdistusta (37 kielelle). Tässä vaiheessa myös teossarjan toinen osa oli käännetty 25 kielelle ja kolmas osa 30 kielelle, mikä merkitsee näidenkin kirjojen nousseen jo suomalaisen käännöskirjallisuuden top-20:een.
Simukka on kirjoittanut kirja-arvioita "Helsingin Sanomiin", "Hämeen Sanomiin" ja "Suomen Kuvalehteen" ja työskennellyt nuorten kirjallisuuslehti "Lukufiiliksen" toimitussihteerinä. Hän on ollut myös mukana käsikirjoittamassa TV2:n "Uusi päivä" -sarjaa. Simukan suomennoksiin kuuluvat muiden muassa Michael Drukerin näytelmä "Paavo 1,5" ja Jan Guilloun rikosromaani "Uinuva uhka".
Salla Simukan puoliso on ollut kirjailija Karo Hämäläinen. He ovat julkaisseet kirjoja myös yhdessä. He ovat eronneet 2014. Simukka asuu Tampereella. Hän toimi Turun kirjamessujen ohjelmapäällikkönä vuoden 2017 yhdessä kirjailija Tommi Kinnusen kanssa.
Fani
Fani () on henkilö, joka ihailee tai arvostaa jotain ilmiötä, henkilöä, joukkuetta, tyylilajia tai kulttuurin aluetta voimakkuudella, joka ylittää tavanomaisen arvostuksen. Fanikunta on näistä muodostuva yhteisö tai ryhmä.
Sanaa "fani" käytettiin ilmeisesti ensimmäisen kerran yhdysvaltalaisessa lehdistössä 1800-luvulla kuvaamaan ammattilaisjalkapallojoukkueiden kannattajia. Nimitys on lähtöisin englannin sanasta "fanatic" eli kiihkoilija. Suomessa "fani"-termiä on käytetty lehdistössä ainakin 1960-luvulta lähtien kuvaamaan musiikkiyhtyeiden ihailijoita. Toisaalta sana "fani" juontuu latinankielisestä temppeliä tarkoittavasta sanasta "fanum" ja sen johdannaisesta "fanaticus", joka voidaan kääntää "jumalan innoittamaksi" tai "temppelinpavelijaksi".
Fanius on aiemmin leimattu julkisuudessa ja tutkimuksessa oireena, joka kertoo yksilön psyykkisistä häiriöistä tai yhteiskunnan sosiaalisista ongelmista. Yleinen mielikuva faniudesta sisältää kaksi stereotyyppiä: pakkomielteisen yksilön sekä hysteerisen ryhmän. Fanireaktiot saatetaan kiivaudessaan nähdä hysteerisinä ja järjettöminä. Kun fanius nähdään oletetun sosiaalisen kyvyttömyden oireena, on "hulluja keräilijöitä" tai "villiintyneitä konserttiyleisöjä" helppo ymmärtää vaarallisina. Uudempi selitys korostaa faniutta kuluttajan aktiivisena kokemistapana.
Fanikunnat (engl. "fandom") muodostuvat saman kohteen faneista. Sellainen voi syntyä esimerkiksi kirjailijan, kirjasarjan, musiikkiyhtyeen tai urheilujoukkueen ympärille. Faniyhteisöt ovat usein epävirallisia, mutta toimintaa on myös "fan club"eissa tai yhdistyksissä, jotka voivat olla fanien itsensä perustamia tai kaupallisia, esimerkiksi musiikkiyhtyeen tuotantoyhtiön perustamia.
Faniyhteisöjen toiminnassa fanituotannolla on keskeinen merkitys: fanit luovat fanitaidetta ja kirjoittavat fanifiktiota, jotka perustuvat alkuperäistuotteen kierrättämiselle.
NFL-legendat
NFL-legendat on epävirallinen kokoelma tapahtumia, anekdootteja ja historiaa amerikkalaisen jalkapallon ammattilaisliiga National Football Leaguen erilaisista tapahtumista.
NFL perustettiin jo vuonna 1920. Liiga oli alkuaikoina vain pienten kaupunkien välinen urheiluverkosto, mutta se on kasvanut miljardiluokan liiketoiminnaksi kahdeksassakymmenessä vuodessa. NFL on kilpaillut muiden suurten ammattilaisurheilulajien, kuten baseballin, koripallon ja autourheilun kanssa koko historiansa ajan.
NFL:n historia on värikäs ja täynnä erilaisia sattumuksia, joita valokuvat, televisiokamerat tai viralliset tilastot eivät välttämättä ole taltioineet. Jotkin tarinat ovat säilyneet perimätietona sukupolvelta toiselle, toiset on voitu selvittää ja vahvistaa urheilutoimittajien ja NFL Filmsin arkistojen perusteella. Nämä legendaariset tarinat ovat jossain määrin jopa myyttisiä, mutta erittäin kuuluisia ja tärkeä osa Yhdysvaltojen ja sen suurimman urheilulajin historiaa.
Seuraavassa on luettelo erilaisista legendoista, joita pidetään käytännössä yleistietona NFL-fanien keskuudessa. Otteluiden nimet on säilytetty pääasiassa englanninkielisinä, koska niillä ne tunnetaan kaikkialla maailmassa.Jetsien voitto tasoitti AFL:n ja NFL:n tasoeroa.