Taistelulaiva Bismarck
Bismarck oli Kriegsmarinen vuonna 1939 vesillelaskettu Bismarck-luokan taistelulaiva, joka saavutti yhden voiton toisessa maailmansodassa upottaessaan Yhdistyneen kuningaskunnan merivoimien lippulaivan taisteluristeilijä "HMS Hoodin". Britannian Kotilaivaston aloittamassa kolmipäiväisessä takaa-ajotaistelussa "Bismarck" lopulta löydettiin ja upotettiin.
Alus tilattiin 16. marraskuuta 1935 Blohm + Vossin Hampurin telakalta, missä köli laskettiin 1. heinäkuuta 1936. Alus laskettiin vesille 14. helmikuuta 1939 kumminaan Otto von Bismarckin lapsenlapsi, Dorothea von Loewenfeld. Vesillelaskuseremoniassa Adolf Hitler piti uhmakkaan palopuheen. Alus otettiin palvelukseen kahdeksantoista kuukautta vesillelaskun jälkeen 24. elokuuta 1940.
Ensimmäisten koeajojen päätyttyä ja oltuaan telakalla viimeisteltävänä alus oli valmis operaatioihin keväällä 1941. Hitler vieraili "Bismarckilla" 5. toukokuuta. Hän vietti aluksella neljä tuntia ja laiva teki häneen hyvin suuren vaikutuksen. Alus lähti 18. toukokuuta 1941 Gdanskista murtautuakseen Atlantille yhdessä raskaan risteilijän "Prinz Eugenin" kanssa operaatio Rheinübungissä.
Aluksen oli tarkoitus suunnata Atlantille, missä sen tehtävänä oli tuhota kauppalaivat, jotka kuljettivat tarvikkeita Yhdysvalloista Britanniaan. Alukset havaittiin kuitenkin jo Kattegatissa.
Alukset pysähtyivät tankkaamaan Norjaan, Kalvanesiin lähelle Bergeniä, missä ne havaittiin uudelleen ja vastarintaliike lähetti sanoman Britannialle. Brittiläinen Spitfire-tiedustelukone valokuvasi alukset 21. toukokuuta. "Prinz Eugen" tankkasi, mutta "Bismarck" ei.
County-luokan raskas risteilijä "HMS Suffolk"in (komentaja Robert Ellis) havaitsi "Bismarckin" 23. toukokuuta. Sen jälkeen risteilijät "Suffolk" ja "Norfolk" seurasivat "Bismarckia".
Britit lähettivät taisteluristeilijä "HMS Hoodin" (vara-amiraali Lance Holland/kommodori Ralph Kerr) ja keskeneräisen taistelulaivan "HMS Prince of Wales" (kommodori John C. Leach) pysäyttämään "Bismarckin" etenemisen. Alukset kohtasivat toisensa 24. toukokuuta Tanskansalmessa Grönlannin ja Islannin välisellä merialueella. 
"HMS Hood" aloitti taistelun ampumalla kohti "Prinz Eugenia", jota mahdollisesti erehtyi luulemaan "Bismarckiksi", ja "Bismarck" vastasi tuleen. Alusten välillä käytiin vain kolmen minuutin mittainen taistelu, jonka voittajaksi selvisi "Bismarck". Sen ampuma kranaatti osui suoraan läpi "HMS Hoodin" ohuen kannen ajopanosvarastoon ja räjähdyksen voimasta katkennut laiva upposi parissa minuutissa.
"HMS Hoodin" 1 418 hengen miehistöstä vain kolme jäi henkiin ja pelastettiin myöhemmin vedestä. Upotettuaan "HMS Hoodin" molemmat saksalaisalukset keskittivät tulen "HMS Prince of Walesiin", jonka onnistui pahoin vaurioituneena irtautumaan taistelusta ja liittymään "Suffolkin" ja "Norfolkin" seuraan. Tappion jälkeen "Bismarckin" tuhoamisesta tuli briteille pakkomielle.
"Bismarckiin" osui muutama tykin ammus, joista yksi muodostui tärkeäksi. Se osui keulan öljytankkeihin, päästi merivettä öljyn sekaan ja öljyä mereen sekä tuhosi venttiilit, joiden kautta öljyä olisi voitu käyttää. "Bismarck" alkoi jättää öljyvanaa ja ennen kaikkea öljy oli nyt niin vähissä, että laivan oli pakko suunnata Ranskaan korjattavaksi.
Keskiyöllä 24/25. toukokuuta Kotilaivaston lentotukialus "HMS Victoriousilta" nousseet yhdeksän Fairey Swordfish -torpedokonetta hyökkäsivät "Bismarckin" kimppuun. Ne saivat yhden 18 tuuman torpedon (338 naulan taistelukärki) osumaan keskilaivaan 320 millimetrin panssarivyöhön juuri savuhormin etupuolelle. Räjähdys aiheutti shokkiefektin ja surmasi yhden ja haavoittaen kuutta merimiestä. Kattilahuoneen riippumattojen kiinnikkeet irtosivat laipiosta, mikä mahdollisti vuodon osastossa. Lisäksi räjähdyksen voima aiheutti aiemmin keulaan tehtyjen paikkausten saumojen repeämisen.
"Norfolk" ja "Suffolk" olivat seuranneet "Bismarckia" ja "Prinz Eugenia" yli vuorokauden eivätkä huomanneet niiden eroamista illalla 25. toukokuuta. Pian torpedohyökkäyksen jälkeen "Bismarck" kaarsi ensin länteen, sitten pohjoiseen ja lopuksi itään siten, että se ylitti lopuksi oman reittinsä. Vaurioiduttuaan Tanskansalmen taistelussa "Bismarck" suuntasi Brestin satamaan. Britit hukkasivat tässä vaiheessa "Bismarckin" ja alus pääsi karkuun.
Kello 10.35, noin 30 tuntia sen jälkeen kun britit olivat kadottaneet saksalaisaluksen näkyvistään, Consolidated Catalina -lentovene havaitsi sen ja onnistui nipin napin pakenemaan paikalta täynnä ilmatorjunnan aiheuttamia reikiä.
Lentotukialus "HMS Ark Royalilta" nousi 26. toukokuuta kello 14.50 viisitoista Swordfish-torpedokonetta komentajakapteeni J. A. Stewart-Mooren johtamana. Lentäjille oli ilmoitettu, että alueella ei ole omia aluksia. Force H:n risteilijä "HMS Sheffield" oli kuitenkin jo ehtinyt alueelle. Noin puolen tunnin lennon jälkeen tutkalla varustettu Swordfish havaitsi aluksen ja laivue hyökkäsi sen kimppuun. Yhdestätoista laukaistusta torpedosta kaksi räjähti pudotessaan veteen ja kolme "Sheffieldin" takana aallokossa. Loput aluksen onnistui väistää. Laivue palasi "Ark Royalille" kello 17.20.
Lentotukialus "HMS Ark Royalilta" nousi kello 19.15 samat viisitoista Swordfish-torpedokonetta tällä kertaa komentajakapteeni Cooden johtamana. Hyökkäysosastoon kuului neljä 810 laivueen, neljä 818 laivueen ja kolme 820 laivueen konetta. "Sheffield" ohjasi koneet maaliinsa. Ainoastaan kaksi torpedoa osui vaurioittaen "Bismarckia". Hyökänneet koneet palasivat lentotukialukselle kello 22.05, jolloin kolme konetta tuhoutui laskussa.
Aluksen perään osunut torpedo jumitti peräsimen akselin. Korjausmiehistö sai peräsimen vapautettua, joten alusta kyettiin ohjaamaan hitaasti käsin. Huonon sään vuoksi näin ohjattuna alus oli ainoastaan osittain hallittavissa.
Kommodori Philip Vianin Tribal-luokan hävittäjistä koostuva 4. hävittäjälaivueen hyökkäsi seuraavaksi laukaisten kuusitoista torpedoa. Laivueen johtoalus "HMS Cossack" sekä "HMNZS Maori" (komentaja Harold T. Armstrong) ja "HMIS Sikh" (komentaja Graham H. Stokes) havaiten kaksi osumaa. Laivueen aluksista Puolan laivaston "ORP Piorun" (komentaja E. Plawski) meni uhmakkaasti lähimmäs "Bismarckia" tulittaen sitä kaikilla aseillaan, kunnes konehuoneeseen tulleen osuman johdosta joutui vetäytymään.
Taistelulaivat "HMS Rodney" (9 x 406 mm) (kommodori Frederick H. G. Dalrymple-Hamilton) ja laivaston lippulaiva "HMS King George V" (10 x 354 mm) (amiraali John Tovey/kommodori Wilfred Patterson) pääsivät lopulta taistelukontaktiin avaten tulen kohti "Bismarckia" kello 8.47.
"Bismarck" vastasi tuleen, mutta täpäristä ohilaukauksista huolimatta se ei osunut kertaakaan. Se sai kaksi pahaa osumaa komentotorniin ja tulenjohtolaitteisiin, ja alle tunnissa alus oli ilmiliekeissä. Suurin osa siitä ei enää muistuttanut taistelulaivaa, ja miehistö oli joko veden varassa tai kannella tekemässä kuolemaa.
"Bismarckin" päällikkö Lindemann antoi hieman kello 10 jälkeen miehistölle käskyn avata pohjaventtiilit ja aktivoida niiden runkoläpivienteihin sijoitetut aikasytytteiset räjähteet. Kun näin oli tehty, Lindemann määräsi kaikki miehet hyppäämään yli laidan.
County-luokan raskas risteilijä "HMS Dorsetshire" (kommodori Benjamin Martin) ampui alukseen kolme torpedoa, joista yksi räjähti keskilaivassa ja yksi aluksen perässä, repien peräosan kokonaan irti. Puoli yhdentoista maissa, 27. toukokuuta, puolentoista tunnin taistelun jälkeen, "Bismarck" vajosi aaltoihin. Silminnäkijöiden mukaan päällikkö Lindemann seisoi uppoavan laivan keulassa tehden kunniaa ja seurassaan henkilökohtainen lähettinsä, joka käskystä huolimatta ei jättänyt päällikköään. Ennen uppoamistaan laiva kääntyi ylösalaisin, jolloin sen kannella laakeriensa varassa olleet neljä päätykkitornia irtosivat. Lopulta alus vajosi pinnan alle kääntyen vajotessaan oikein päin. Uppoamisesta aiheutuneen virran voima repi laivan komentosillan, savupiipun ja maston irti. Upotessaan alus törmäsi vedenalaiseen vuoreen ja liukui seinämää pitkin 4 790 metrin syvyyteen.
Pelastusveneitä ei kuitenkaan voitu laskea mereen kovan merenkäynnin vuoksi. Saksalaisia yritettiin pelastaa heittämällä heille köysiä, mutta monet olivat niin pahoin haavoittuneita, etteivät jaksaneet vetää itseään ylös. Lisäksi vesi oli vain 13–asteista ja siinä kelluva öljy teki köysistä liukkaat. Juuri kun pelastustoimet oli saatu käyntiin, brittialukset joutuivat poistumaan sukellusveneuhan vuoksi paikalta mukanaan vain ne 110 saksalaista, jotka olivat jo kiivenneet laivoihin tai roikkuivat vielä köysissä. Loput miehistön jäsenet jäivät veden varaan ilman pelastusmahdollisuutta. "HMS Cossackin" miehistö pelasti hylyn kappaleilla ajelehtivan öljyturkkisen "Bismarckin" laivakissan, jonka "Cossackin" miehistö nimesi "Herr Oskariksi".
Seuraavana päivänä saksalainen sukellusvene "U-74" pelasti vielä kolme ja huoltoalus "Sachsenwald" kaksi miehistön jäsentä. Kuultuaan taistelun lopputuloksen puolueettoman Espanjan diktaattori kenraali Franco lähetti uppoamispaikalle espanjalaisen laivasto-osaston, mutta enempää pelastuneita ei löytynyt. "Bismarckin" miehistöstä sai surmansa kaikkiaan 2 106 miestä.
Yhdysvaltalainen meriarkeologi Robert Ballard, joka löysi uponneen "Titanicin", löysi "Bismarckin" hyvin säilyneen hylyn 8. kesäkuuta 1989.Operaatio Rheinubung