hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Vapaa assosiaatio
Vapaa assosiaatio (saks. "Methode der freien Einfälle") on Sigmund Freudin kehittämä psykoterapiamenetelmä, jota käytetään psykoanalyysissa. Potilasta pyydetään noudattamaan hoitotilanteessa psykoanalyysin "perussääntöä" ja kertomaan varauksitta kaikki, mitä hänen mieleensä tulee. Huomaamattaan potilas välttelee puhumasta vaikeimmista asioista tai hänen mielijohteensa kiertyvät tietyn aiheen ympärille, ja psykoanalyytikko kiinnittää potilaan huomiota tähän ja näin kasvattaa potilaan itsehavainnon alaa. Tämä auttaa potilasta käsittelemään ja havainnoimaan mielensisältöjään vapaasti, ilman pakonomaisuutta. Analyytikko tarkkailee mielijohteiden etenemistä eikä vain niiden väitesisältöä, ja hän välttää tuomasta terapiakeskusteluun uutta sisältöä; tulkinta kokoaa yhteen sen, mitä potilas on sanonut. Asianmukaisesti suoritetussa analyysissa analyytikko ei ohjaile potilaan mielijohteita.
Ilmaus "vapaa assosiaatio" perustuu yhdysvaltalaisen psykoanalyytikon A. A. Brillin virheelliseen käännökseen. Freudin menetelmän täsmällinen nimi on vapaiden mielijohteiden menetelmä. Vapaiden assosiaatioiden menetelmässä potilaalle annetaan ohje: "Kerro, mitä sinulle tulee mieleen tästä!" Vapaiden mielijohteiden menetelmässä potilaalle sanotaan: "Kerro, mitä sinulle tulee mieleen!"
Vapaiden mielijohteiden menetelmän vastakohtana on ohjattu assosiaatio -menetelmä C. G. Jungin analyyttisesta psykologiasta.
Imereti
Imereti () on hallintoalue ("mkhare") Georgian länsiosassa. Alueella on 697 600 asukasta (2007) ja sen pinta-ala on 6475 neliökilometriä. Imeretin pääkaupunki on Kutaisi.
Imeretin nimi tulee vanhasta georgian kielen sanasta, joka tarkoittaa "toisella puolella (Likhin vuorijonoa)". Alueella on ollut ihmisasutusta kivikaudelta saakka. Antiikin aikaan aluetta hallitsivat Kolkhiin ja Egrisin valtakunnat, ja Kutaisin, Vanin, Vartsikhen ja Šorapanin kaupunkikeskukset kukoistivat Kaukasian läpi kulkevien kauppareittien ansiosta. Ajan laskun alun vuosisatoina Imereti oli Persian ja kreikkalaisten taistelukenttänä, ja 700-luvun alkupuolella arabit tuhosivat Kutaisin ja Nokalakevin kaupungit maan tasalle. Sen jälkeen Länsi-Georgiaan syntyi Abhasian kuningaskunta pääkaupunkinaan Kutaisi.
Yhdistyneen Georgian kuningaskunnan ensimmäinen kuningas Bagrat III kruunattiin Kutaisissa vuonna 978. Kun kuningaskunta kuitenkin hajosi 1200-luvun loppupuolella Imereti erosi omaksi kuningaskunnakseen, joka käsitti aluksi koko läntisen Georgian. 1500-luvulla kuningaskunta joutui osmanien valtakunnan aggression kohteeksi. 1700-luvun puolivälissä kuningas Solomon I voitti turkkilaiset, mutta voitto jäi lyhytaikaiseksi ja vuonna 1804 kuningaskunta ajautui Venäjän haltuun. Venäläiset lakkauttivat kuningaskunnan vuonna 1810 ja perustivat Imeretin maakunnan ("ujezd"), jonka Kutaisin kuvernementti korvasi 1840-luvulla. 1800-luvun loppupuolella Imeretin talous kehittyi rautateiden ansiosta, ja vuonna 1877 Kutaisi yhdistettiin Kaukasuksen päälinjaan, jonka varrelle nousi useita uusia kaupunkeja. Kutaisilla oli merkittävä rooli Georgian kansallisessa heräämisessä ja valistusliikkeessä 1800-luvun lopulla.
Nykyinen Imeretin hallintoalue perustettiin vuonna 1995, ja sen pääkaupunkina on toiminut Kutaisi.
Imeretin kasvillisuus vaihtelee subtrooppisesta alppiniittyihin. Alueella on selkeät luonnolliset rajat vuorijonoja ja Tskhenistsqali-jokea pitkin. Rioni ja sen lukuisat sivujoet halkovat Imeretiä. Alueella vallitsee kostean subtrooppinen meri-ilmasto; läntisillä alamailla talvi on lyhyt, sateinen ja lämmin ja kesä taas kuuma ja pitkä. Imereti rajautuu pohjoisessa Ratša-Letškhumi ja Kvemo Svanetin alueeseen, lännessä Samegrelo ja Zemo Svanetiin, lounaassa Guriaan, etelässä Samtskhe-Džavakhetiin ja idässä Šida Kartliin. Imereti jaetaan yhteen piirivapaaseen kaupunkiin* ja yhteentoista piirikuntaan:
Šida Kartli
Šida Kartli () on hallintoalue ("mkhare") Georgian keskiosassa. Alueella on noin 313 600 asukasta (2007) ja sen pinta-ala on 5 729 neliökilometriä. Šida Kartlin pääkaupunki on Gori.
Alueen pohjoisosassa on itsenäiseksi julistautunut ja Venäjän tunnustama Etelä-Ossetia pääkaupunkinaan Tskhinvali. Siihen on julistettu kuuluvaksi Karelin ja Gorin piirikuntien pohjoisosia, Džavan piirikuntaa ja Tskhinvalia.
Šida Kartli rajautuu Mtskheta-Mtianetiin idässä, Kvemo Kartliin etelässä, Samtskhe-Džavakhetiin lounaassa, Imeretiin lännessä, Ratša-Letškhumi ja Kvemo Svanetiin luoteessa ja Venäjään (Suureen Kaukasukseen) pohjoisessa. Šida Kartli käsittää puolet historiallisesta Kartlin alueesta, josta koko Georgia () on saanut nimensä ja jonka antiikin lähteet tunsivat nimellä Iberia. Šida Kartlin pohjoisosassa sijaitsi historiallinen Samatšablon ruhtinaskunta.
Šida Kartli jaetaan yhteen piirivapaaseen kaupunkiin* ja viiteen piirikuntaan (tiedot Georgian keskushallinnon hallitsemilta alueilta):
Mtskheta-Mtianeti
Mtskheta-Mtianeti () on hallintoalue ("mkhare") Georgian itäosassa. Alueella on noin 124 100 asukasta (2007) ja sen pinta-ala on 6 786 neliökilometriä. Mtskheta-Mtianetin pääkaupunki on Mtskheta.
Mtskheta-Mtianeti rajautuu Kakhetiin idässä, Kvemo Kartliin etelässä, Šida Kartliin lännessä ja Venäjään (Suureen Kaukasukseen) pohjoisessa. Georgian pääkaupunki Tbilisi sijaitsee alueen etelärajalla. Mtskheta-Mtianetin alueella sijaitsee useita historiallisia vuoristoalueita: Khevsureti ja Pšavi (yhdessä Pkhovi), Ertso-Tianeti, Gudamaqari, Khevi ja Mtiuleti. Historiallinen Georgian sotilastie kulkee alueen läpi, kuten myös Aragvi-joki, joka liittyy Mtskhetan kaupungissa Mtkvariin.
Mtskheta-Mtianeti jaetaan viiteen piirikuntaan:
Hyksot
Hyksot olivat seemiläis-aasialaisia, jotka muuttivat Niilin suistoalueelle 18. vuosiluvulla eaa. Noin vuosina 1630–1523 eaa. hyksokuninkaat hallitsivat Egyptin pohjoisosia 15. dynastiana. Jolloin oli 15. dynastian aikana peräkkäin kuusi hykso-faaraota joiden pääkaupunkina oli Avaris. Ahmose I teki lopun hyksoista ja alisti heidät, nubialaiset heimot ja te yhdisti hajanaisen Egyptin valtansa alle.
Manetho
Manetho ( Manethōs tai Μανέθων Manethōn tai Μανεθῶι Manethōi; syntymäpaikka Sebennytos) oli 200-luvulla eaa. Ptolemaios-hallitsijoiden aikakaudella elänyt egyptiläinen pappi, joka ensimmäisenä alkoi tutkia Egyptin historiaa järjestelmällisesti. Hän asetti faaraoiden elämäkerrat kronologiseen järjestykseen hallitsijakausien mukaan. Hän jakoi kaikki Egyptin hallitsijat hallitsijasukuihin, dynastioihin, mikä on toiminut pohjana nykyajan egyptologien käyttämälle yhtenäiselle kronologialle. Manetho luetteli Egyptiä hallinneet kolmekymmentä dynastiaa, ja nykyinen egyptologia tuntee kolmekymmentäyksi dynastiaa, joiden lisäksi käytetään vielä yhtä ylimääräistä dynastiaa, ”nolladynastiaa”, joka sijoittuu noin vuoden 3100 eaa. tienoille. Manetho jakoi dynastiat pääasiassa hallituskeskuksen mukaan, kun taas nykyään dynastioiden jaotteluperusteena käytetään hallitsijoiden sukulaisuussuhteita.
Manethon teoksen alkuperäisiä kappaleita ei ole säilynyt, ja sen sisältö tunnetaan vain osittain ja välillisesti myöhempien kirjoittajien tekemien viittausten perusteella.
Kraken
Kraken on norjalaisissa merimiestarinoissa esiintyvä valtava merihirviö, joka saattoi hyökätä laivojen kimppuun ja vetää ne meren syvyyksiin. Se oli puoliksi mustekala ja puoliksi rapu, joidenkin lähteiden mukaan jättiläiskalmari. Krakenin kuvasi ensi kerran Erik Pontoppidan vuonna 1752 julkaistussa teoksessaan "Norjan historia". Krakenin on väitetty elävän Norjan ja Islannin rannikkojen läheisyydessä.
Krakenia käsittelevät kertomukset luultavasti pohjautuvat skandinaavisessa mytologiassa esiintyneeseen hafgufa-merihirviöön, tai mahdollisiin havaintoihin jättiläiskalmareista. Ensimmäiset tarinat krakenista ovat peräisin Norjasta 1100-luvulta.
1700-luvulla elänyt tanskalainen kirjailija ja luonnonhistorioitsija Erik Pontoppidan, joka sittemmin toimi Bergenin piispana, keräili ja tutki aikoinaan norjalaisia kansantarinoita, ja samalla tutustui krakenista kertoviin taruihin. Pontoppidanin antaman kuvauksen mukaan kraken oli jättimäinen mustekala, jolla oli linnun nokka, kaksi jättimäistä lonkeroa, joilla se murskasi laivat ja kolmekymmentä lonkeroa, joiden alapinta on täynnä piikikkäitä imukuppeja. Se kykeni tekeytymään täydellisesti saareksi, ja odottamaan sille rantautuvia merimiehiä. Tämän jälkeen kraken paljastaisi todellisen luonteensa ja söisi merimiehet. Kraken myös kykeni uppottamaan kokonaisia laivoja tarrautumalla lonkeroillaan aluksen mastoihin ja vetämällä sen miehistöineen meren pohjaan. Uskottiin myös, että kraken saattoi nukkua meren pohjassa vuosisatojen ajan heräämättä kertaakaan.
Myöhemmin 1800-luvun alkupuolella ranskalainen meritutkija Pierre Denys de Montfort löysi kaksi rannalle huuhtoutunutta jättiläiskalmarin ruumista. Hän uskoi näiden olleen itse asiassa krakeneita, ja ryhtyi väittämään, että vuonna 1782 kymmenen brittiläistä sotalaivaa olisi joutunut krakenin upottamaksi. Britit kiistivät jyrkästi väitteet, ja Montfortin maine tutkijana oli mennyttä.
Kakheti
Kakheti () on hallintoalue ("mkhare") Georgian itäosassa. Alueella on noin 403 600 asukasta (2007) ja sen pinta-ala on 11 311 neliökilometriä. Kakhetin pääkaupunki on Telavi.
Kakheti oli itsenäinen ruhtinaskunta 700-luvulta lähtien. 1000-luvun alussa se liitettiin yhdistyneeseen Georgian kuningaskuntaan, mutta vain alle kymmenen vuoden ajaksi, ja vasta kuningas Davit IV onnistui valloittamaan Kakhetin pysyvästi. 1460-luvulla Georgian hajoamisen jälkeen Kakhetista tuli jälleen itsenäinen kuningaskunta. Vuonna 1762 Kakheti yhdistyi Kartlin kanssa Kartli-Kakhetin kuningaskunnaksi, jonka Venäjän keisarikunta liitti itseensä 1800-luvun alussa.
Kakheti rajautuu Venäjään (Suureen Kaukasukseen) pohjoisessa, Azerbaidžaniin idässä ja etelässä, Mtskheta-Mtianetiin luoteessa ja Kvemo Kartliin lounaassa. Kakhetin pohjoisosassa sijaitsee pieni Tušetin alue. Sen alueella sijaitsi keskiaikana myös Heretin keskiaikainen provinssi, jonka nimi on myöhemmin jäänyt pois käytöstä. Tärkeimmät Kakhetissa virtaavat joet ovat Alazani ja Iori.
Kakheti jaetaan kahdeksaan piirikuntaan:
Kvemo Kartli
Kvemo Kartli (, "alempi Kartli") on hallintoalue ("mkhare") Georgian eteläosassa. Alueella on noin 508 300 asukasta (2007) ja sen pinta-ala on 6 072 neliökilometriä. Kvemo Kartlin pääkaupunki on Rustavi.
Kvemo Kartli käsittää puolet historiallisesta Kartlin alueesta, josta koko Georgia () on saanut nimensä ja jonka antiikin lähteet tunsivat nimellä Iberia. Alue rajautuu Samtskhe-Džavakhetiin lännessä, Šida Kartliin (ylempään Kartliin) luoteessa, Mtskheta-Mtianetiin pohjoisessa, Kakhetiin idässä ja Armeniaan sekä Azerbaidžaniin etelässä. Georgian pääkaupunki Tbilisi sijaitsee hallintoalueen pohjoisrajalla. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan alueen asukkaista 45,1 prosenttia oli azereja, 44,7 prosenttia georgialaisia ja 1,5 prosenttia kreikkalaisia.
Kvemo Kartli jaetaan yhteen piirivapaaseen kaupunkiin* ja kuuteen piirikuntaan:
Da Lata
Da Lata on brasilialaisperäinen, mutta Lontoossa toimiva musiikkiyhtye. Se esittää elektronista musiikkia, jossa on vaikutteita latinalaisamerikkalaisesta musiikista. Yhtyeen musiikki lauletaan portugaliksi ja englanniksi. Da Lata perustettiin vuonna 1998. Sitä ennen kaksi sen jäsentä olivat toimineet Batu- nimisessä yhtyeessä, joka oli hajonnut joitakin vuosia aiemmin. Da Lataan tuli Batun jäsenten lisäksi mukaan lyömäsoittaja Oli Savill ja laulaja Lilana Chachian. Yhtyeen ensimmäinen albumi "Songs from the Tin" julkaistiin vuonna 2000.
The Final Cut
The Final Cut on vuonna 1983 julkaistu Pink Floyd -albumi. Kaikki laulut ovat Roger Watersin kirjoittamia, ja levy on hänen viimeinen levynsä Pink Floydin jäsenenä. "The Final Cut" on myös ainoa Pink Floyd -albumi, jolla Richard Wright ei soita.
Albumi sai innoituksensa Falklandin sodasta. Argentiina miehitti Britannialle kuuluvat Falklandinsaaret huhtikuussa 1982, ja Watersin inhoama Britannian pääministeri Margaret Thatcher vastasi miehitykseen lähettämällä paikalle heti brittiarmeijan. Syntyneessä sodassa kuoli yli tuhat brittiläistä ja argentiinalaista sotilasta. Waters vastusti sotilaallista ratkaisua ja muokkasi Pink Floydin edellisen albumin "The Wallin" aikana tekemästään materiaalista sodanvastaisen laulukokonaisuuden. Albumin toinen teema oli Watersin oman isän Eric Fletcher Watersin kuolema toisessa maailmansodassa. Tekstit käsittelevät myös maailman polittista tilaa 1980-luvulla sekä ydinsodan uhkaa.
Albumin tarina kerrotaan sotaveteraanin näkökulmasta. Hän on selvinnyt toisesta maailmansodasta ja työskentelee opettajana, pyrkien tukahduttamaan painajaisia yhä aiheuttavat rintamamuistonsa.
"The Final Cut" äänitettiin kahdeksassa englantilaisessa studiossa vuoden 1982 viimeisten kuuden viikon aikana. Levyllä käytettiin argentiinalaisen fysiologin Hugo Zuccarellin kehittämää Holophonics-tekniikkaa, joka jäljitteli nelikanavatoistoa mahdollistaen vaikutelman äänen nousemisesta kuulijan yläpuolelle. Levyllä käytetään uudelleen joitain samoja ääniefektejä kuin Pink Floydin aiemmilla levyillä.
Waters suunnitteli itse levyn kannen. Kuvat siihen otti hänen lankonsa Willie Christie, joka oli "Vogue"-lehden valokuvaaja.
Levy nousi Britannian listan kärkeen ja USA:n listan sijalle kuusi.
Albumi sai kaksijakoisen vastaanoton kriitikoilta. "Rolling Stone" antoi sille täydet viisi tähteä. Pink Floydin fanilehti "The Amazing Puddingin" toimittajat pitivät sitä yhtyeen parhaana levynä, mutta lukijat yhtyeen huonoimpana. Waters itse on myöhemmin ollut tyytymätön omiin lauluosuuksiinsa, mutta on kuitenkin ylpeä levystä. Pink Floydin kitaristi David Gilmour on kritisoinut albumia siitä, että Waters otti mukaan ylijäämälauluja, jotka eivät olleet riittävän hyviä "The Wallille". Waters myös syrjäytti Gilmourin kokonaan levyn tuottamisessa ja salli Gilmouren laulaa vain yhdessä kappaleessa, "Not Now John". Gilmour ja Nick Mason jäivät pelkiksi taustamuusikoiksi lyömäsoittaja Ray Cooperin ja urkuri Andy Bownin seuraan. Gilmourinkin mielestä levyllä on kuitenkin kolme "todella hienoa" kappaletta.
"The Final Cutia" ei seurannut kiertue kuten aikaisempia Pink Floyd -albumeita, vaikka sitä suunniteltiinkin. Waters tuotti kuitenkin video-ep:n, jolla oli neljä videota. Levyn julkaisun jälkeen Waters ei enää pitänyt paljon yhteyttä muihin jäseniin, ja hän ja Gilmour alkoivat työstää omia sooloprojektejaan. Waters ei enää tuntenut suurta kiinnostusta Pink Floydiin, mutta Gilmour suunnitteli jatkavansa yhtyeen kanssa.
Merneith
Merneith oli noin vuonna 2960 eaa. elänyt egyptiläinen kuningatar.
Hän hallitsi ensin miehensä faarao Djetin rinnalla Egyptin kuningattarena. Kun Djet kuoli, valtaan nousi hänen poikansa Den. Den oli kuitenkin tuolloin vielä alaikäinen, ja siksi sijaishallitsijana toimi kuningatar Merneith.
Merneith on yksi varhaisimpia nimeltä tunnettuja henkilöitä Egyptin historiassa ja lisäksi ainoa naispuolinen henkilö, joka on haudattu Abydoksen esihistorialliselle kuninkaalliselle hautausmaalle. Abydos on 1. dynastian aikaisten egyptiläisten hallitsijoiden hautauspaikka.
Tästä huolimatta ei ole suoria todisteita siitä, että Merneith olisi toiminut sijaishallitsijuutta lukuun ottamatta itsenäisenä Egyptin faaraona, ja hänen nimensä puuttuu myöhempien aikojen kuningasluetteloista.
Kaouding Cissoko
Kaouding Cissoko (1964 tai 1965 – 17. heinäkuuta 2003) oli senegalilainen laulaja ja koran soittaja. Hän liittyi senegalilaisen laulaja-kitaristi Baaba Maalin yhtyeeseen vuonna 1991. 3. elokuuta 1999 Cissoko julkaisi ensimmäisen ja ainoaksi jääneen sooloalbuminsa "Kora Revolutionin". Joissakin sen kappaleissa oli mukana myös hänen perheenjäseniään sekä Baaba Maal. Cissoko kuoli heinäkuussa 2003 tuberkuloosiin.
Van der Waalsin säde
Van der Waalsin säde on molekyylissä olevan atomin mitta. Yleisesti, van der Waals'n säde määrää sen etäisyyden molekyylin (l. yhdisteen) atomista, mitä lähemmäs viereinen molekyyli ei voi tulla. Jalokaasuilla, jotka eivät muodosta yhdisteitä, tämä on siis samansuuruinen kuin atomisäde. Van der Waals'n säteen pituus voi olla hieman erilainen samankin alkuaineen atomeilla, mikäli ne ovat sitoutuneet eri tavalla polarisoituneisiin sidoksiin. Tarkkojen van der Waalsin säteiden tietäminen on olennaista mm. molekyylimallinnuksessa.
Mastaba
Mastaba oli eräs muinaisten egyptiläisten käyttämä hautarakennustyyppi. Mastaba oli suorakaiteen muotoinen, tiilistä tai luonnonkivistä tehty tasakattoinen rakennus, jonka ulkoseinät olivat sisäänpäin kaltevat. Pyramidin katsotaan kehittyneen mastabasta. Kaikkien aikojen ensimmäinen egyptiläinen pyramidi, Djoserin porraspyramidi, oli vain joukko päällekkäin rakennettuja mastaboja.
Sana "mastaba" tulee arabian penkkiä tarkoittavasta sanasta ja sillä viitataan hautarakennuksen ulkomuotoon, joka muistuttaa litteää, selkä- ja käsinojatonta penkkiä, jossa ei ole jalkoja.
Ensimmäiset mastabat ovat peräisin noin vuodelta 3150 eaa. Tuolta aikakaudelta on säilynyt Skorpioni-nimisen yläegyptiläisen kuninkaan mastaba, joka on rakennettu U-kirjaimen muotoon ja jaettu suorakulmion muotoisiin huoneisiin. Myöhemmistä mastaboista poiketen siinä ei ole kattoa.
Mastaboja rakennettiin myöhemmin pyramidien aikaankin ylimystölle.
Mentaalinen sanakirja
Mentaalinen sanakirja on Anne Treismanin suodatinvaimennusteoriaan liittyvä tarkkaavaisuuden suunnan muuttuminen. Mikäli olemme keskittyneet kuuntelemaan vaikkapa kaverimme juttelua ja samanaikaisesti kuulemme oman nimemme, niin tarkkaavaisuutemme siirtyy tällöin uuteen kohteeseen. Oma nimemme on mentaalisessa sanakirjassa aivan kärjessä omaistemme, asuinpaikkamme tai kadunnimemme seurassa. Normaalisti keskitymme kuuntelemaan äänikohdettamme ja muut äänet havaitaan vain taustameluna. Kun taustamelussa mainitaan jotain sellaista, joka on omassa mentaalisessa sanakirjassamme kärkisijoilla, niin tarkkaavaisuutemme muuttuu tähän uuteen kohteeseen.
Kora
Kora on länsiafrikkalainen harpun kaltainen 21-kielinen soitin. Sillä on merkittävä osa Senegalin, Gambian, Malin ja Guinean musiikkikulttuureissa. Nykyään on olemassa myös 25-kielisiä kora-soittimia, mutta 21-kielinen on tavallisin.
Kaikuluotaus
Kaikuluotaus (engl. "sonar," lyhennys sanoista ”sound navigation and ranging”) on tekniikka, joka hyödyntää äänen etenemistä ja heijastumista esineiden ja asioiden paikallistamiseen, useimmiten veden alla. Kaikuluotausta käytetään merenpohjan kartoittamiseen, hylkyjen paikantamiseen, vihollisen laivojen ja sukellusveneiden seurantaan sekä kalaparvien etsimiseen. Myös auton pysäköintitutka toimii kaikuluotauksen periaatteella.
Kaikuluotaimen tyypillisesti käyttämä taajuus on 5–50 kHz. Signaalin muodosta voi tehdä johtopäätöksiä myös pohjan maalajeista.
Kaikuluotain lähettää pulssimuotoisen äänisignaalin, "pingin" ja kuuntelee heijastunutta äänisignaalia vedenalaisella mikrofonilla eli hydrofonilla.
Ensimmäisen kaikuluotaimen keksi vuonna 1906 Lewis Nixon. Sitä käytettiin jäävuorien paikallistamiseen. Tarkempia kaikuluotaimia alettiin nopeasti kehittää vuonna 1912 Titanicin uppoamisen jälkeen, jolloin brittiläinen Lewis Richardson ja saksalainen Alexander Behm saivat kumpikin patentin parantamilleen kaikuluotaimille.
Eläinkunnassa muun muassa lepakot ja delfiinit käyttävät kaikuluotauksen tapaista menetelmää saalistaessaan pimeässä.
Viettipohja
Viettipohja (saks. "das Es", lat. "id", jotka molemmat vastaavat suomen pronominia "se") on psykoanalyysin keskeisimpiä käsitteitä. "Id" kuuluu Sigmund Freudin niin sanottuun psyyken strukturaaliseen malliin, jossa "idissä" on kaikki psyykkinen energia lähinnä libidon mutta myös thanatoksen alaisena. Libido ei ole täsmälleen sama kuin sukuvietti. Thanatos taas on ”kuolemanvietti”. Thanatos ei kuitenkaan tarkoita nimenomaan kuolemanpyrkimystä vaan enemmänkin halua päästä rauhaan esimerkiksi häiritsevästä ajatuksesta tai todellisesta häiriön aiheuttajasta. Muut psyyken struktuurit ovat minä ja yliminä (ego ja superego).
Käsitteen suomentaminen on osoittautunut vaikeaksi, ja siitä on käytetty nimityksiä "”se”", "id", "viettipohja" ja "viettikerrostuma".
Piikivi
Piikivi eli limsiö on kalkkikiven keskelle muodostunut kvartsisaostuma. Piikivet olivat kivikaudella arvokkaita, koska niiden lohkopinnat ovat teräviä ja ne sopivat siten työkaluiksi.
Piikiven iskusta karkaistun hiiliteräksen kanssa syntyy helposti kipinä, ja piikivenkappaletta käytettiin tuluksissa ja tuliaseiden piilukoissa 1850-luvulle asti.
Piikiven väri vaihtelee suuresti sen mukaan, mitä metalleja kiviaineksessa on; yleisimpiä värejä ovat harmaanruskean eri sävyt, vihertävä ja ruosteenpunainen. Ne ovat tavallisesti keskeltä tummempia kuin pinnalta.
Suomen kivikautinen väestö hankki piikivensä ulkomailta: Venäjältä, Skandinavian eteläosista tai Keski-Euroopasta.
Martinkirkko
Martinkirkko on Turussa Martin kaupunginosassa Aurajoen itäpuolella sijaitseva kirkkorakennus. Martinseurakunta perustettiin seurakuntajaossa vuonna 1921, minkä jälkeen sille ryhdyttiin suunnittelemaan uutta kirkkorakennusta. Kirkko vihittiin käyttöön Martti Lutherin syntymän 450-vuotisjuhlana 12. marraskuuta 1933. Kirkko on näin myös nimetty uskonpuhdistaja Martti Lutherin mukaan. Siirtymätyyliä klassismista funktionalismiin edustavan kirkon suunnittelivat yhteistyönä arkkitehdit Totti Sora ja Gunnar Wahlroos. Kirkon tyylille on ominaista sekä ulkona että sisällä toistuva tiukka asiallisuus ja yksinkertaisuus.
Martinkirkon alttarimaalauksessa kuvataan Jeesuksen ristiinnaulitseminen. Al secco -teos toteutettiin kilpailun perusteella, jossa voittajiksi valittiin turkulaistaiteilijat Einari Wehmas ja Karl Ingelius. Teoksen korkeus on 15 metriä ja leveys 9,47 metriä ja se oli pitkään Pohjoismaiden suurin alttarimaalaus. Ensimmäiset urut kirkko sai 1936, aikakellon torniin 1952 ja kirkonkellot saatiin vuonna 1955.
Museovirasto on määritellyt Martinkirkon yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Säilömuisti
Säilömuisti (), suomeksi myös pitkäkestoinen muisti, on ihmisaivojen muistin osa. Säilömuisti säilyttää kaikkea sitä tietoa, jota juuri sillä hetkellä emme ajattele, eli joka ei ole työmuistin aktiivisessa käsittelyssä. Käytännössä säilömuisti toimii työmuistin lisäksi rinnakkain sensorisen muistin kanssa.
Tieto varastoituu säilömuistiin, kun sitä on tarpeeksi käsitelty työmuistissa. Käsittelytapahtuma voi olla esimerkiksi tiedon kertaus. Myös voimakas tunnekokemus auttaa tiedon tallentumisessa.
Vaikka säilömuistia pidetään luotettavana tiedon varastona, ei oikean tiedon löytyminen ole aina varmaa. Tiedon palauttamisen epäonnistumiseen voivat vaikuttaa monet seikat, kuten se, saako ihminen sopivan hakuvihjeen tai onko muistijälki tarpeeksi tuore. Tämän vuoksi hyvin työstetyt ja kerratut asiat sekä säilyvät että palautuvat paremmin mieleen. Säilömuistin kapasiteettiä pidetään ainakin lähes äärettömänä.
Säilömuistin ahkera käyttäminen helpottaa tiedon palauttamista. Kun muistin aineksia käytetään, niin hermosolujen väliset yhteydet vahvistuvat ja tämän vuoksi muistista palauttaminen helpottuu.
Esimerkiksi sähköpaimenen toimintaperiaate perustuu säilömuistiin. Eläin, joka on saanut sähköiskun sähköpaimenesta, yhdistää aidan lähellä olemisen sähköshokkiin, eikä siksi enää mene lähelle aitaa.
Säilömuisti jaetaan deklaratiiviseen muistiin, johon tallennetaan tiedot ja tapahtumat, sekä proseduraaliseen muistiin, joka muistaa fyysiset taidot.
Sigma Draconis
Sigma Draconis (σ Dra / σ Draconis) (Alsafi, Athafi) on Lohikäärmeen tähtikuviossa sijaitseva Aurinkoa kevyempi tähti, joka näkyy himmeänä. Tämä oranssi pääsarjan tähti muistuttaa jossain määrin Aurinkoa ja on melko lähellä meitä, 18,78 valovuoden päässä.
Työmuisti
Työmuisti on muisti, joka tallentaa lyhytkestoisesti tietoa samalla kun aivot muokkaavat sitä. Tieto tulee työmuistin työstettäväksi aistimuistista. Työmuisti pitää asioita mielessä vain muutamia sekunteja. Työmuistista asia voi tallentua säilömuistiin, jossa olevat asiat voidaan muistaa pysyvästi. Jollei tietoa kerrata aktiivisesti, se katoaa muutamissa sekunneissa. Työmuistin toiminta liittyy läheisesti tarkkaavaisuuteen. Tiedon lyhytaikaisen taltioinnin lisäksi työmuistin tehtäviin kuuluu muistissa olevan tiedon käsittely.
Perinteisesti työmuistin kooksi on määritelty 7±2 toisiinsa liittymätöntä mieltämisyksikköä, mutta tutkimusten mukaan todellinen koko on 4.
Työmuisti koostuu aivosolujen yhteistyöstä ja perustuu hermosolujen toiminnan hetkelliseen tahdistumiseen. Sanamuistista vastaava aivojen etuotsalohkon alaosa pitää tiedon muistissa ja näkömuistista vastaava yläosa työstää sitä. Työmuistin suorituskyky riippuu pitkälti geeneistä. Sen yksilöllinen kapasiteetti näkyy eroina aivoalueiden vuorovaikutuksessa.
Baddeleyn ja Hitchin työmuistimalli (1974) koostuu keskusyksiköstä ja kahdesta alayksiköstä. Keskusyksikkö ohjaa tarkkaavaisuutta ja koordinoi tiedon hallintaa ja varastointia alayksiköissä. Alayksiköt ovat fonologinen kehä ja visuospatiaalinen muistilehtiö. 
Mallia on myöhemmin täydennetty episodisella taltiolla, joka yhdistää edellä mainituista alayksiköistä ja pitkäkestoisesta muistista tulevaa informaatiota ymmärrettäviksi tapahtumiksi.
Cowanin mallissa työmuisti on se osa säilömuistia, johon tarkkaavaisuus kohdistuu.
Nieuport 21
Nieuport 21 oli ranskalaisen Nieuportin valmistama puurakenteinen, kaksitasoinen, yksimoottorinen ja yksipaikkainen hävittäjälentokone, jota ainakin Ranskan, Venäjän keisarikunnan ja Yhdysvaltain maavoimat käyttivät ensimmäisessä maailmansodassa. Sodan jälkeen kone oli suosittu harrastelentokone.
Koneen suunnitteli Gustave Delage ja sen ensilento tapahtui vuonna 1916. Kone oli heikompitehoisella moottorilla varustettu versio Nieuport 17 -hävittäjästä ja se suunniteltiin alun perin koulukoneeksi. Tyyppiä jouduttiin kuitenkin konepulan takia käyttämään operatiivisissa tehtävissä. Koneita myytiin muun muassa Venäjän keisarikunnalle sekä Yhdysvaltoihin. Vientikoneista osa oli varustettu 110 hevosvoiman Le Rhône -moottorilla. Konetyyppiä valmistettiin Nieuportin lisäksi lisenssillä Venäjällä, valmistajana A/O Duks.
Valkoiset saivat yhden Nieuport 21 -koneen (valmistusnumero 1 325) sotasaaliiksi Tampereella huhtikuussa 1918. Kone oli käytössä tunnuksella D86/18 4. huhtikuuta 1923 tapahtuneeseen poistoon asti.
Fokker D.X
Fokker D.10 (myös tunnettu nimellä Fokker D.X) oli ensimmäisen maailmansodan jälkeen rakennettu hollantilainen hävittäjälentokone.
Fokker D.VIII-hävittäjän suunnitteli Fokkerin pääsuunnittelija Reihold Platz vuonna 1918. Se oli yksitasoinen ja siipi itsekantava ja siten harvinainen ratkaisu tuohon aikaan. Moottori tuotti vain 110 hevosvoimaa, silti suorituskyky oli hyvä. Konetta valmistettiin Saksassa 60 kappaletta.
Anthony Fokker siirsi tehtaansa sodan rauhanehtoja suojaan Hollantiin, jossa tuotanto jatkui, asiakkaan tosin vaihduttua. D.VIII:n jatkokehitelmästä tuli suurempi, mutta sen myynti oli vähäistä. Prototyypin lisäksi Espanja osti 10 konetta ja Suomi yhden.
Suomen ilmavoimat osti yhden koneen, joka sai pintamateriaalinsa mukaan nimen Faneeri-Fokker. Sen ohjattavuus todettiin huonoksi. Kone tuhoutui pitkäksi menneessä laskussa 1926.
ESP (parapsykologia)
ESP (lyhenne sanoista "Extra-sensory perception") tarkoittaa yliaistillista havaitsemista, eli tiedonhankkimista jollakin muulla tavalla kuin tunnetuilla aisteilla.
ESP:hen kuuluvat seuraavat lajit:
Näiden väitettyjen kykyjen tutkimista kutsutaan nimellä parapsykologia ja siihen kuuluu myös muita ESP:hen liittyviä ilmiöitä, kuten psykometria ja psykokinesia.
Fairchild 24
Fairchild 24J 60 De Luxe oli 1930-luvun amerikkalainen, yksitasoinen, yksimoottorinen ja kaksi- tai nelipaikkainen yleisilmailukone.
Konetta valmisti Fairchild-konsernin lentokonetehdas vuodesta 1932 lähtien. Se oli aluksi vain kaksipaikkainen, mutta myöhemmät versiot olivat nelipaikkaisia. Kone oli tuotannossa vuoteen 1948 asti ja sitä valmistettiin 1 950 kappaletta.
Heinäkuussa 1939 rekisteröitiin OH-RIM, joka oli ansiolentokäytössä kunnes Suomen ilmavoimat pakko-ottivat sen lokakuussa 1939. Konetta ei sodan jälkeen enää palautettu omistajalleen, ja ilmavoimat osti koneen syksyllä 1940. Huhtikuussa 1941 kone tuhoutui Malmilla siipien irrottua, koska korjauksessa oli unohdettu kiinnittää siipitukien pultit eikä tätä havaittu tarkastuksessa.
Kone oli 1950-luvulla Suomen yleisin yleisilmailukone, siviilirekisterissä oli 18 konetta.
Ron Dennis
Ronald ”Ron” Dennis, CBE (s. 1. kesäkuuta 1947 Woking) on brittiläinen autourheiluvaikuttaja. Hän toimi Formula 1 -talli McLarenin tallipäällikkönä vuosina 1981–2009. Vuonna 2014 Dennis palasi McLaren-tallin johtajaksi syrjäytettyään Martin Whitmarshin, mutta joutui marraskuussa 2016 jättämään paikkansa McLaren Groupin puheenjohtajana ja toimitusjohtajana.
Dennis jätti koulunkäynnin 16-vuotiaana ja meni töihin harjoittelijaksi paikalliselle autokorjaamolle. Työn ohessa hän opiskeli autotekniikkaa Guildfordin teknisessä koulussa.
18-vuotiaana Dennis pääsi Cooperin Formula 1 -talliin Jochen Rindtin auton mekaanikoksi. Vuonna 1968 Rindt siirtyi Brabham-talliin ja Dennis seurasi hänen mukanaan. Hän nousi Jack Brabhamin mekaanikoksi, kun Rindt jatkoi Lotus-talliin 1969.
Jack Brabhamin vetäydyttyä radoilta vuoden 1971 lopulla Dennis ja toinen Brabham-teknikko Neil Trundel perustivat oman kilpatallin. Rondel Racing aloitti toimintansa Wokingissa helmikuussa 1972. Talli kilpaili F2-sarjassa vanhoilla Brabhamin autoilla ja voittikin yksittäisiä EM-sarjan kilpailuja.
Vuonna 1973 Dennis käynnisti oman F1-autonsa suunnittelun. Rondelin nimissä auto ei kuitenkaan koskaan päässyt radalle, sillä öljy-yhtiö Motul veti tukensa projektilta vuoden 1974 öljykriisiin jälkeen ja Rondel joutui sulkemaan ovensa. Auto tuli myöhemmin tunnetuksi Tokenin nimellä, kun Tony Vlassopulos ja Ken Grob ostivat sen.
1970-luvun puolivälin jälkeen Dennis perusti uuden tallin, jonka nimeksi tuli Project Four. Se kilpaili F2- ja F3-luokissa hyvällä menestyksellä. Chico Serra ja Stefan Johansson voittivat tallin autolla Britannian F3-mestaruuden 1979 ja 1980.
Syyskuussa 1980 Marlboro ajoi McLarenin ja Project Fourin yhtymään ja muodostamaan McLaren Internationalin. Vuonna 1981 Dennis otti koko operaation johtoonsa ja houkutteli saudiarabialaisen Mansour Ojjehin siihen mukaan. Ojjeh rahoitti TAG:n turbomoottorien valmistuksen, ja McLarenin ja TAG:n yhdistelmästä tuli eräs F1-historian menestyneimpiä. Niki Lauda ja Alain Prost voittivat tallille kolme maailmanmestaruutta 1984–1986.
Vuonna 1988 Dennis neuvotteli moottorisopimuksen Hondan kanssa, ja Prost ja Senna hallitsivat MM-sarjaa seuraavat neljä kautta, 1988–1991.
Hondan vetäydyttyä Formula 1:stä McLaren menetti ykköstallin asemansa. Mercedes-Benzin tulo sen moottorien toimittajaksi kuitenkin käänsi kehityksen jälleen. Vuonna 1998 Mika Häkkinen ja David Coulthard hallitsivat MM-sarjaa ja Häkkinen voitti toisen perättäisen mestaruuden 1999.
Vuonna 1999 Dennis myi kymmenen prosenttia 40 %:n osuudestaan tallista DaimlerChrysler AG:lle. Tammikuussa 2009 hän ilmoitti jättävänsä tallipäällikkyyden Martin Whitmarshille 1. maaliskuuta 2009 alkaen. 16. huhtikuuta 2009 Dennis vahvisti jättävänsä kaikki formula ykkösiin liittyvät tehtävänsä McLarenilla ja siirtyvänsä johtamaan katuautoprojektia itsenäisessä McLaren Automotive -yrityksessä. Yritys aikoo tuoda markkinoille uuden urheiluautomallin vuonna 2011 yhteistyössä sveitsiläispankki Credit Suissen kanssa.
Jaktfalken II
Jaktfalken II (ruots. 'tunturihaukka') oli ruotsalainen vuonna 1929 suunniteltu kaksitasoinen hävittäjälentokone.
Koneen ensilento tapahtui vuoden 1929 ja se tuli sarjatuotantoon J6-tunnuksella. Se oli Ruotsin ilmavoimien käytössä vuoteen 1941 asti.
Koneen kehittänyt Svenska Aero meni konkurssiin vuodenvaihteessa 1932-33. Valmistajaksi tuli ASJA (joka oli pääosin junia valmistava yhtiö). Sen lentokoneosastosta tuli SAAB 1930-luvun lopussa.
Ruotsi lahjoitti joulukuun 1939 alussa kaksi Jaktfalken II -konetta Suomen ilmavoimille. Koneet olivat Ruotsin ilmavoimien vanhimmat Jaktfalkenit, jollaisia sota-avussa on tapana antaa. Niitä käytettiin Kauhavan Lentosotakoulussa koulutukseen.
Timo Heinonen, Thulinista Hornetiin, Keski-Suomen ilmailumuseon julkaisuja 3, 1992. ISBN 951-95688-2-4.
Georges Levy G.L. 40
Georges Levy G.L. 40 HB2 on lentovene, joka suunniteltiin Ranskassa vuonna 1917.
Sen suunnittelivat Blanchard ja Le Pen, ja siksi kone tunnettiin myös nimellä Levy-Le Pen. Sen väitettiin olleen Ranskan paras lentovene ensimmäisessä maailmansodassa, mutta se voi myös kuvata Ranskan vähäistä panostusta lentoveneisiin. Suomen ilmavoimat hankki 12 Georges Levy G.L. 40 HB2 -lentovenettä. Suomalaisten kokemukset olivat negatiivisia. Kolme konetta menetettiin kuolemaan johtaneissa lento-onnettomuuksissa. Kone sai, kuten moni kone 1920-luvulla kautta maailman, nimen "lentävä ruumisarkku".
Nancy Ajram
Nancy Ajram (, s. 16. toukokuuta 1983 Beirut) on libanonilainen laulaja. Hän osallistui 12-vuotiaana libanonilaiseen "Nujum al-mustaqbal" -musiikkikilpailuun ("tulevaisuuden tähdet") televisiossa voittaen ensimmäisen sijan omassa luokassaan. Myöhemmin hän opiskeli laulua ja musiikin teoriaa Libanonissa. Hän julkaisi ensimmäisen albuminsa "Mehtagalak"in vuonna 1998 ja toisen albuminsa "Shil Oyounak Ani" vuonna 2001. Seuraavat albumit ilmestyivät vuorostaan vuosina 2003 ("Ya Salaam"), 2004 ("Ah W Noss") ja 2006 ("Ya Tabtab Wa Dalla").
Nancy Ajram on allekirjoittanut mainossopimuksen Coca-Cola Companyn kanssa. Mainoksissa on käytetty useita hänen kappaleitaan. Vuoden 2005 mainoksessa soi kappale "Oul Taany Keda" levyltä "Ah W Noss". Vuoden 2006 mainoksissa käytettiin puolestaan ensinnäkin laulua "Mo'gaba" sekä uusimpana kappaletta "Eshteky Minno" – molemmat albumilta "Ya Tabtab Wa Dalla". Ajramilla on mainossopimus niin ikään Lähi-idästä peräisin olevan Damas-jalokiviliikkeen kanssa, jonka televisiomainoksessa soi "Ana Yalli Bhebbak" "Ya Tabtab Wa Dalla" -albumilta.
Nancy Ajram on saanut runsaasti tunnustusta työstään. Alle 18-vuotiaana hänet hyväksyttiin lahjakkuutensa vuoksi poikkeuksellisesti alaikäisenä Libanonin ammattitaiteilijoiden liittoon. Vuonna 2003 hän voitti Egyptissä Sharm al-Shaikin "Oscar Video Clips" -festivaaleilla parhaan arabilaulajan palkinnon. Vuosina 2003 ja 2004 Zahrat al-Khalij -aikakauslehti valitsi Ajramin niin ikään parhaaksi arabilaulajaksi. Arabiankielinen Newsweekin painos nimesi hänet puolestaan yhdeksi vaikutusvaltaisimmista arabimaailman henkilöistä vuonna 2005.
SC Heerenveen
S.C. Heerenveen on Heerenveenin kaupungista Friisinmaalta kotoisin oleva jalkapalloseura. Joukkue pelaa Alankomaiden pääsarjassa Eredivisiessä, jossa se on parhaimmillaan sijoittunut toiseksi kaudella 1999–2000."Päivitetty 17. marraskuuta 2018."
Orquesta Aragón
Orquesta Aragón on kuubalainen 1930-luvulla perustettu charanga-yhtye. Yhtye on 1950-luvulta lähtien tehnyt myös cha cha cha -musiikkia. Yhtyeen perusti Orestes Aragón Cantero 30. syyskuuta 1939. Yhtyeen nimi oli aluksi "Ritmica de 39", mutta loppuvuodesta 1940 se muutettiin Orquesta Aragóniksi. Cantero sairastui vuonna 1948 vakavaan keuhkosairauteen ja joutui vetäytymään. Yhtye tekee musiikkia edelleen ja sen uusin albumi, "En Route", ilmestyi vuonna 2001.
L.V.G. C.VI
L.V.G. C.VI oli saksalainen ensimmäisen maailmansodan lopun aikainen tiedustelulentokone, jota valmisti Luft-Verkehrs Gesellschaft (L.V.G.).
Saksalaisen D.F.W.-lentokonetehtaan suunnittelija Wilhelm Sabersky-Müssigbrodt lähti 1917 käynnistmään suunnittelemansa D.F.W. C.V -tiedustelukoneen lisenssivalmistusta Saksan suurimpaan lentokonetehtaaseen, Luft-Verkehrs Gesellschaftiin (L.V.G.). Myöhemmin hän siirtyi L.V.G.:n palvelukseen, ja suunnitteli ensimmäisenä työnään D.F.W. C.V:hen pohjautuvan L.V.G. C.V -tiedustelukoneen, jota Saksan armeija tilasi 1250 kappaletta. Tyypin paranneltu versio C.VI tuli palvelukseen kesäkuussa 1918 ja osoittautui menestykseksi. Sitä valmistettiinkin noin tuhat kappaletta. Tyyppiä käytettiin ensimmäisen maailmansodan jälkeen varhaiseen matkustajalentoliikenteeseen.
Suomen ilmailuliikenne Oy osti kaksi C.VI-konetta ruotsalaiselta Svenska Lufttrafik -lentoyhtiöltä vuonna 1921. Niillä lennätettiin yleisöä ja tehtiin joitakin tilauslentoja Helsingistä. Yhtiön toiminnan osoitauduttua kannattamattomaksi Suomen ilmavoimat osti yhtiön koneet, jotka saivat ilmavoimien tunnukset 3A31 a 3A32. 3A31 tuhoutui vuotta myöhemmin huhtikuussa 1923 jouduttuaan syöksykierteeseen Santahaminassa. Miehistö selvisi onnettomuudesta hengissä. 3A32:n lennoista ei ole säilynyt tietoja, mutta kone vaurioitui telttahallin romahduksessa ja esiintyi Ilmailutelakan ja -varikon ilmoituksissa aina 6. helmikuuta 1925 saakka.
Potez 25
Potez 25 A2 oli ranskalainen 1920-luvun kaksitasoinen ja -paikkainen, yksimoottorinen tiedustelukone, joka oli aikansa suosituimpia lentokoneita. Henry Potezin suunnitteleman koneen prototyyppi lensi ensilentonsa vuonna 1924. Konetta valmistettiin 4 000 kappaletta, joista 2 500 Ranskassa.
Suomen ilmavoimat osti vuonna 1927 yhden Potez 25 A2 -koneen kokeillakseen sen ominaisuuksia. Koneella lennettiin miltei 800 tuntia, mutta lisää koneita ei hankittu. Ainoa kone oli käytössä vuoteen 1936 asti.
Korona (aurinko)
Korona on Auringon ulompi kaasukehä ja kaasukehän hajaantumisvyöhyke. Sen lämpötila on hyvin korkea, noin miljoona astetta. Korona on hyvin harvaa kaasua, ja siitä lähtee aurinkotuuli. Se on Auringon magneettikentän voimaviivojen täyttämä. Korona näkyy selvästi auringonpimennyksen aikaan, jolloin koronan epäsäännöllinen muoto paljastaa magneettikentän voimaviivat. Koronassa on moneen kertaan ionisoitunutta kaasua sekä pölyä.
Noin 2 Auringon säteen sisässä on K-korona jonka valonlähde on elektronien sirottama Auringon pinnan valo. K on lyhenne saksan kielen sanasta "Kontinueirlich". Ulompana on F-korona, joka valaisee, koska siinä on pölyä, joka heijastaa auringon valoa. F tulee sanasta "Fraunhofer".
Korona on huomattavasti kuumempi kuin Auringon pinta.
Hilbertin ongelmat
Hilbertin ongelmat on 23 matemaattisen ongelman luettelo, jotka saksalainen matemaatikko David Hilbert esitteli Pariisin matemaatikkokonferenssissa vuonna 1900. Tarkkaan ottaen konferenssiesitelmässä olivat ongelmat nro 1, 2, 6, 7, 8, 13, 16, 19, 21 ja 22; täydellinen luettelo julkaistiin myöhemmin.
Hilbertin 23 probleemaa olivat seuraavat:
!width=6%| Numero
!width=44%| Lyhyt selostus
!width=44%| Nykyinen tila
!width=6%| Ratkaistu vuonna
Heracles Almelo
Heracles Almelo on jalkapalloseura Almelon kaupungista Alankomaista.
Seura on perustettu vuonna 1903 ja se on saanut nimensä Zeuksen sankaripojan Herakleen mukaan. Se on voittanut Alankomaiden mestaruuden kahdesti, vuosina 1927 ja 1941. Kaudella 2004–2005 se sijoittui ykköseksi toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Eerste Divisiessä ja nousi korkeimmalle sarjatasolle Eredivisieen. Kaudella 2004–2005 katsojakeskiarvo oli 5 700. Aiemmin Heracles on pelannut vuonna 1956 perustetussa Eredivisiessä neljä kautta vuosina 1962–1966 sekä kauden 1985–1986. Sen paras sijoitus Eredivisiessä on kuudes vuosina 2010 ja 2016.
Deir El Medina
Deir el-Medina (tai "Deir el-Medine") on Thebassa (nyk. Luxor), Niilin läntisellä rannalla sijaitseva paikka, jonka muinainen egyptinkielinen nimi oli Set-Maat, 'totuuden paikka'. Siellä sijaitsee muinaisegyptiläinen rauniokylä, joka tunnetaan nykyään Deir el-Medinan työläiskylänä. Se on merkittävä arkeologinen löytö, koska siellä on säilynyt tavallisten muinaisten egyptiläisten asuintaloja, mikä on hyvin harvinaista. Deir el-Medinan työläiskylää tutkimalla on voitu selvittää muinaisten egyptiläisten arkisesta elämästä paljon sellaista, mikä ei selviä temppeleitä ja kalliohautoja tutkimalla.
Deir el-Medinan työläiskylästä on löydetty kaikkiaan noin 120 perheen asunnot. Deir el-Medinan perheet asuivat keskimäärin 40 neliömetrin kokoisissa tasakattoisissa rivitaloissa. Taloissa oli tavallisesti kolme peräkkäistä huonetta, joista keskimmäinen oli suurin. Keskimmäistä huonetta käytettiin olohuoneena ja sen kattoa kannatteli yksi pylväs. Takimmaista huonetta käytettiin keittiönä ja ruokasalina, ja siellä oli katolle johtavat portaat.
Deir el-Medinan asukkaat rakensivat työkseen faraoiden hautoja Kuninkaiden ja Kuningattarien laaksoissa. Yllättävän monet työläiskylän asukkaat olivat luku- ja kirjoitustaitoisia. Luku- ja kirjoitustaitoa tarvittiin, sillä haudanrakentajien tuli osata kaivertaa maagisia tekstejä hautojen seinille. Deir el-Medinan työläiskylä perustettiin n. 1500-luvulla eaa., ja se hylättiin äkillisesti 1000-luvulla eaa., uuden valtakunnan lopussa. Vuonna 1165 alueen käsityöläiset ja työntekijät tekivät lakon, sillä valtio ei ollut kahteen kuukauteen maksanut heidän palkkojaan (oikeastaan vilja-annoksiaan).
Deir el-Medinan työläiskylästä on löydetty paljon papyruksille ja savisirpaleille hieraattisella kirjoituksella tuherrettuja viestejä, joissa kylän asukkaat kertovat kuulumisistaan, ongelmistaan, iloistaan ja suruistaan. Näiden todistuskappaleiden avulla on voitu rekonstruoida hyvin tarkka kuva arkielämästä muinaisessa Egyptissä.
Hawker Hart
Hawker Hart oli brittiläinen 1930-luvun alun kaksipaikkainen ja kaksitasoinen kevyt pommikone.
Sen prototyyppi lensi vuonna 1928. Koneita valmistettiin 2 600 kappaletta, joka oli suuri tuotantomäärä suuren laman aikana. Koneesta valmistettiin koulukone- ja jopa hävittäjäversioita.
Ruotsin ilmavoimat hankki 1934 kolme Hawker Hartia ja niitä valmistettiin mm. ASJA-tehtaassa lisenssillä 42 kappaletta.
Talvisodan aikana ruotsalaisvapaaehtoisten yksikkö Flygflottilj 19 toimi Suomen Lapin ilmapuolustuksessa ja tuki täten Suomen ilmavoimia. Flygflottilj 19 käytti muun muassa neljää Hartia Kemissä. Kaksi niistä tuhoutui 12. tammikuuta 1940 pommituslennolla Neuvostoliitossa törmättyään toisiinsa. Yksi ammuttiin alas. Toisin sanoen yksi sotalento tuhosi 3/4 F 19-yksikön Hart-koneista. Yksikkö sai yhden korvaavan Hartin Ruotsin ilmavoimilta helmikuussa 1940. Yksikön käyttämä, Suomen ilmavoimien tunnuksilla varustettu kone on näytteillä Keski-Ruotsin Linköpingissä Flygvapenmuseumissa.
Hawker Audax oli Hartista valmistettu maavoimien yhteyskone.
Hartebees I oli Audaxista valmistettu kaksipaikkainen yleiskäyttöinen maataistelukone Etelä-Afrikan ilmavoimissa.
Hawker Demon oli Hartista valmistettu hävittäjä.
Hawker Hardy oli Hartista valmistettu trooppisille alueille muokattu yleiskone. Koneen suunnittelu perustui Ilmailuministeriön määräykseen G23/33.
Spesifikaatio G23/33 määritteli 1933 Irakissa Kuninkaallisten ilmavoimien 30 laivueen käyttämän Westland Wapitin korvaavan lentokoneen, jota käytettiin ilmavalvontatehtävissä. Hawker esitti Hart mallista valmistettua Hardya spesifikaation täyttävänä koneena.
Hawker Hind oli Hartista parannettu versio, minkä oli tarkoitus korvata Hart.
Hawker Osprey oli Hartin laivastoversio, jonka oli tarkoitus palvella hävittäjä- ja tiedustelukoneena. Koneita tilattiin 134 kappaletta ja valmistettiin yhteensä 133 kappaletta.
Iskuaalto
Iskuaalto on ääntä nopeampi aalto. Sen etenemisnopeus on suurempi kuin lämpöliike aineessa. Lämpöliikkeen eli äänen nopeus riippuu muun muassa aineen tiheydestä ja lämpötilasta. Iskuaalto on joko hetkellinen paineaalto tai pysyvämpi aalto.
Paineaallon tyyppinen iskuaalto syntyy pommin räjähtäessä. Pitkäkestoinen iskuaalto syntyy aurinkotuulen törmätessä Maan magneettikenttään. Iskuaalto syntyy myös lentokoneen lentäessä ääntä nopeammin tai vaikkapa kaasun virratessa avaruudessa suurella nopeudella. Kun meteori törmää Maan ilmakehään, syntyy iskuaalto. Iskuaaltoa voidaan sanoa myös šokkirintamaksi.
Junkers A 35
Junkers A 35 oli 1920-luvun alun saksalainen Junkersin valmistama kaksipaikkainen alatasoinen matkustajalentokone, joka oli tarkoitettu sotilas- ja siviilikäyttöön. Koneita käytettiin siviilikäytössä muun muassa postin kuljettamiseen. Junkers A 35 oli edelleen kehitetty versio vuonna 1923 suunnitellusta Junkers A 20 -koneesta. Koneita valmistettiin eri versioina kaikkiaan noin 170 kappaletta Junkersin tehtailla Saksassa, Neuvostoliitossa ja Ruotsissa. 
Aero Oy vuokrasi Ruotsista Junkers A 25 -vesikoneen 4. heinäkuuta 1928. Alun perin tunnuksella S-71 varustettu kone sai Suomessa tunnuksen K-SALH. Kone oli Suomeen saavuttuaan kolme viikkoa Suomen ilmavoimien kokeilukäytössä, jonka jälkeen Aero käytti sitä postilennoillaan 30. elokuuta 1928 asti. Kone palautettiin 6. syyskuuta 1928 Ruotsiin, josta se päätyi myöhemmin Kiinan ilmavoimien käyttöön.
Auringon soihtu
Auringon soihtu (vaihtoehtoisia nimityksiä purkaus, roihupurkaus, roihu tai flare ) on Auringon Koronassa tapahtuva voimakas purkaus ja yksi Auringon aktiivisuuden ilmentymistä. Yksittäisen purkauksen voima voi olla kymmenien miljoonien vetypommien luokkaa, kuumentaa koronaa hetkellisesti merkittävästi ja kiihdyttää atomien ja hiukkasten nopeuksia lähelle valon nopeutta. Voimme havaita auringon soihtuja niin radio- ja röntgenteleskoopeilla kuin näkyvän valon havaitsimillakin. Maassa auringon soihdut aiheuttavat radiohäiriöitä ja revontulia.
Auringon soihtu syntyy, kun monia erimerkkisiä magneettisia napoja edustavia auringonpilkkuja kasaantuu yhteen synnyttäen voimakkaan ja monimutkaisen magneettikentän. Kun magneettinen voimaviivarakenne sitten äkillisesti yksinkertaistuu, osa suljetuista voimaviivoista repeää avoimiksi, vapauttaen samalla osan magneettikenttään sitoutuneesta energiasta räjähdysmäisesti. Tapahtumaketju aiheuttaa aurinkotuulimyrskyn, joka sinkoutuu ulos seuraten auringon magneettisia voimaviivoja. Kun Aurinko on aktiivinen, purkauksia on muutama päivässä. Hiljaisena aikana niitä havaitaan noin yksi viikossa.
Auringon soihdun matkaan lähettämät protonit saapuvat maahan noin 15 minuutissa. Niihin liittyy Auringon koronan massaviskautumisia, jotka aiheuttavat Maassa revontulia. Revontulet syntyvät auringon hiukkaspurkausten osuessa Maan ilmakehään.
Purkauksille altistumisen on oletettu olevan vaarallista pitkillä avaruuslennoilla. Avaruusaluksessa olevalle astronautille harvinaisen voimakas purkaus saattaisi aiheuttaa vakavan säteilysairauden tai olla jopa hengenvaarallinen . Pienemmät altistumiset lisäävät syöpäriskiä. Joidenkin arvioiden mukaan voimakas, vuoden 1972 havaitun kaltainen suurroihu aiheuttaisi avaruuskävelyn aikana (monissa tapauksissa muutaman viikon sisällä kuolemaan johtavan) 4 Sv annoksen, ja avaruusaluksen sisälläkin sallittua huomattavasti suuremman 0,1 Sv annoksen, joka saattaa kasvattaa syöpäriskiä.
Auringon aktiivisuutta kullakin ajankohdalla merkitään kirjaimilla A, B, C, M tai X. Nämä jaetaan alaluokkiin (esim. A1, A2, ... A9). X2 on kaksi kertaa voimakkaampi purkaus kuin X1 ja neljä kertaa voimakkaampi kuin M5. normaalisti Auringon aktiivisuus on välillä A ... C. Noin 20 vuoden välein toistuu luokan X20 tai yli soihtu jonka säteily on 2 mW neliömetrille.
Muillakin tähdillä havaitaan voimakkaita roihupurkauksia. Eniten ja voimakkaimpia purkauksia on nuorilla tähdillä, esimerkiksi niin sanotuilla flare-tähdillä jotka ovat punaisia kääpiöitä. Joillain Aurinkoa muistuttavilla vanhoilla tähdillä on havaittu voimakkaita niin sanottuja supersoihtuja, jotka ovat 100 – 10 miljoonaa kertaa Auringossa satunnaisesti esiintyviä suuria 10 ergin energian vapauttavia soihtuja voimakkaampia. Arvellaan, ettei näin suuria soihtuja olisi sattunut kahteen miljoonaan vuoteen.
Granula
Granula on Auringon pinnalla oleva rae, jolla on tummat reunat.
Auringon pinta eli fotosfääri on kauttaaltaan rakeinen muilta kuin auringonpilkkujen ja muiden poikkeusilmiöiden kohdalta. Auringon pinta kiehuu kuin puuro Auringon sisältä tulevan lämmön aiheuttamien konvektiovirtausten takia. Konvektio siirtää lämpöä auringon sisustasta ulospäin. Granulassa on kirkas keskusta ja tummempi reuna, jonka alueella kaasu laskeutuu alaspäin. Granulan muoto muuttuu ja granulat hajoavat mm. pystypyörteiden takia. Tumman reunuksen keskellä näkyy joskus valkeita pisteitä tai pitkulaisia kuvioita, filigraaneja. Nämä ovat magneettikentän keskuksia, joita virtaus repii hajalle. Granulat ovat muodoltaan soikeita ja vaihtuvia ja epämääräisiä. Granuloiden kirkkaus vaihtelee viiden minuutin jaksossa.
Supergranulan elinikä on monta päivää. Näiden muoto muistuttaa monikulmiota. Granulat liikkuvat supergranulan keskustasta kohti reunoja kuljettaen magneettikenttää mukanaan. Supergranulaatio näkyy epäsäännöllisenä verkkona tarkassa auringon magneettikentän kartassa. Supergranulan keskiosassa on nouseva liike, vaakaosassa horisontin suuntaista liikettä ja reunoilla laskuliike. Aurinkotuuli lähtee supergranuloiden välistä.
Auringon pinnan granulaatio aiheuttaa sen spektrissä mikroturbulenssia. Jättiläistähdillä granulat ovat suhteellisen suuria tähden kokoon nähden.
Stetinin M-5
Stetinin M-5 eli Grigorovitš M-5 oli venäläinen ensimmäisen maailmansodan aikainen lentovene.
M-5 oli Stetinin-lentokonetehtaan ensimmäinen kone, jonka suunnitteli Dimitri Grigorovitš. Sen suunnittelussa saatettiin käyttää esikuvana ranskalaista F.B.A.-lentovenettä. Konetta valmistettiin sata kappaletta, joilla oli vähäistä sotilaskäyttöä.Suomen ilmavoimilla oli yksi, vuonna 1918 Kuokkalan rantaan ajelehtinut Stetinin M-5. Sillä lennettiin kesään 1919 asti, jolloin se upposi.