hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Kiitokori
Kiitokori on suomalainen erikoisajoneuvojen koreja valmistava yritys. Kiitokori on erikoistunut erityisesti linja-autoihin sekä lentokentillä käytettäviin jäänpoistoautoihin. Kiitokorin tehdas sijaitsee Kausalassa.
Kiitokori Group-konserniin kuuluvat korivalmistaja Kiitokori Oy:n lisäksi myös Saurus-merkkisiä palo- ja pelastusajoneuvoja valmistava Sammutin Oy  Jyväskylässä, hydraulisia nostolavoja valmistava Vema Lift Oy Kaarinassa sekä linja-autojen ja erikoisajoneuvojen sähköjärjestelmiä valmistava Minorum Oy Tuusulassa. Konsernin liikevaihto oli vuonna 2011 noin 35 miljoonaa euroa ja henkilöstömäärä 235.
Kiitokorin edeltäjä oli vuonna 1943 perustettu Kausalan Rakennuspuutyö Oy, joka valmisti ovia ja ikkunoita. Yrityksen kiinteistö tuhoutui tulipalossa lokakuussa 1947. Tasan vuoden kuluttua tästä, lokakuussa 1948 yrityksen nimi muutettiin Kiitokori Oy:ksi ja uuden yhtiön toimialaksi tuli autonkorien valmistus.
Toimintansa alkuaikoina Kiitokori valmisti myös kuorma-autojen ohjaamoja erityisesti Sisu- ja Vanaja-autoihin sekä myymälä- ja kirjastoautoja. Ensimmäinen paloauto valmistui vuonna 1952 ja ensimmäinen myymäläauto vuonna 1956. Kuorma-auton ohjaamojen valmistus hiipui, kun autovalmistajat alkoivat tehdä autojen hytit itse. Kirjasto- ja klinikka-autojen tuotanto alkoi 1960-luvun puolivälin aikoihin ja samaan aikaan autojen korirakenteissa siirryttiin puusta teräkseen. Myymäläautojen kauppa kukoisti 1970-luvulle saakka; tuhannes Kiitokorin rakentama myymäläauto luovutettiin ostajalle vuonna 1970. Sadas Kiitokorin valmistama kirjastoauto luovutettiin yhtiön kotikuntaan Iittiin vuonna 1973.
Ajokki Oy osti Kiitokorin koko osakekannan vuonna 1984, ja samana vuonna Kiitokori sai Neuvostoliitosta suurtilauksen, joka käsitti 40 television ulkolähetysautoa. Vuonna 1986 Kiitokori siirtyi Wiima Oy:n omistajalle, diplomi-insinööri Ilmari Mustoselle.
Kiitokori on koko toimintansa ajan ollut pienehkö tai keskisuuri valmistaja; vuonna 1956 Kiitokori rakensi kymmenen uutta koria ja täyskorjasi viisi. Kahta vuosikymmentä myöhemmin 1975 tuotantomäärä oli 15 koria, kun alan suurimmat suomalaiset tuottivat noin kymmenkertaisia määriä.
Dmanisi
Dmanisi (, vuosina 1921–1947 "Baškitšeti", ) on kaupunki Dmanisin piirikunnassa Kvemo Kartlin hallintoalueella Georgiassa. Kaupungissa on vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 3 400 asukasta, ja se on piirikuntansa pääkaupunki.
Dmanisi tunnetaan erityisesti arkeologisista kaivauksistaan, jotka sijaitsevat Dmanisin historiallisen keskiaikaisen kylän alueella Mašavera- ja Pinezauri-jokien yhtymäkohdassa nyky-Dmanisin ulkopuolella. Kaivaukset ovat olleet käynnissä vuodesta 1936, ja niiltä on löydetty keskiaikaisen esineistön lisäksi esihistoriallisten eläinten ja ihmisten fossiileja. Vuonna 1991 Dmanisista löytyi esihistoriallisen ihmisen leuka ja vuonna 1999 kaksi kalloa, jotka ajoitettiin 1,7–1,8 miljoonan vuoden ikäisiksi. Paikalta löydetyt työkalut kuuluivat Oldowan-kulttuuriin. Löydöillä oli suuri merkitys paleoantropologialle ja ihmisen evoluution historialle, sillä ne olivat vanhin esimerkki "Homo-suvun" edustajista Euraasian alueella. Ne ovat lähes miljoona vuotta vanhempia kuin seuraavat uudemmat löydöt. Aluksi tutkijat pitivät löytöjä "Homo ergasterin" fossiileina, mutta niiden on esitetty olevan aikaisemman "Homo habiliksen" ja myöhemmän "Homo erectuksen" välimuodon "Homo georgicuksen" edustajia. Paikalta on myöhemmin kaivettu esiin lisää fossiileja.
Dmanisi oli keskiajalla merkittävä keskus kauppareittien yhtymäkohdassa. Kaivausten lisäksi Dmanisissa on 500-luvulla rakennettu Dmanisi Sionin katedraali, jossa on säilynyt vanhoja kaiverruksia sekä pyhimyksiä esittäviä freskoja. Giorgi IV:n kaudella 1200-luvulla rakennettu kirkon lisäosa on runsaasti koristeltu.
Moo do
Moo Do on korealainen vastinen länsimaissa tunnetummalle termille "budo". Korealaisia lajeja olisi korrektia kutsuttu yhteisellä nimellä Moo Do -lajit, mutta käytännössä termi budo on vakiintunut suomen kieleen ja se kattaa kaikki kamppailutaidot huolimatta siitä mistä ne ovat lähtöisin. Tulevaisuudessa kielenkäyttö saattaa muuttua erilaisten kamppailulajiperinteiden muuttaessa Suomeen ja tuodessa muassaan oman kielenkäyttönsä ja ehkä osittain jopa Kaukoidässä vallitsevia ajattelutapoja. Esimerkiksi korealaiset ja japanilaiset ovat vähän kuin suomalaiset ja ruotsalaiset, eli rakkaita vihollisia, joita vastaan ei nykyään enää ole varsinaista kaunaa ja pahaa verta, mutta joihin on silti tapana tehdä pieni pesäero.
Varoitusmerkintä
Varoitusmerkintä on merkintä, jolla pyritään varoittamaan aineen tai paikan mahdollisista vaaroista. Niiden taustaväri, muoto, ja muu ulkoasu vaihtelee, mutta niiden tarkoitus on olla niin selkeitä, että kaikki tunnistavat ne heti varoitusmerkinnöiksi. Kemikaalien varoitusmerkintä sisältää varoitusmerkin, sen kirjaintunnuksen ja nimen, varoituslausekkeen (R-lauseke), ja turvallisuustoimenpidelausekkeen (S-lauseke).
Varoitusmerkintöjen käyttö ilman syytä on epäasiallista. Viranomaiset valvovat merkkien käyttöä.
Muita yleisiä varoitusmerkintöjä ovat esimerkiksi voimakkaan magneettikentän merkki ja laser-säteilystä varoittava merkki. Katso myös liikenteen varoitusmerkit.
Varoitusmerkkejä sääntelee EU-direktiivi 1272/2008.
Euroopan unionin direktiivin 67/548/EEC (Säädetty 27. kesäkuuta 1967) mukaiset varoitusmerkit.
Merkit on järjestetty vaarallisimmasta ominaisuudesta vähemmän vaaralliseen.
Merkit on järjestetty vaarallisimmasta ominaisuudesta vähemmän vaaralliseen. Katso myös myrkyllisyys.
Varoituslausekkeet eli R-lausekkeet antavat lisätietoja varoitusmerkin kertomasta vaarallisesta ominaisuudesta. Turvallisuustoimenpidelausekkeet eli S-lausekkeet antavat tietoa kemikaalin turvallisesta käytöstä.
Hallanvaara
Hallanvaara on Ismo Alanko Säätiön kolmas, vuonna 2002 julkaistu studioalbumi. Albumi sijoittui albumilistalla parhaimmillaan toiselle sijalle ja myi kultaa vuonna 2004.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Ismo Alanko, ellei toisin mainittu.
Albumilla lähes jokaisessa kappaleessa soittavat eri soittajat, joten kokoonpanolistauksessa saattaa olla virheitä.
Valkyria
Valkyriat (muinaisnorjaksi "Valkyrja", ”surmattujen valitsija”) olivat skandinaavisessa mytologiassa Odinia palvelevia taistelun hengettäriä ja kuolemanhaltijattaria, jotka keräsivät taistelukentiltä kuolleiden urheiden sotureiden sielut ("einherjar") ja veivät ne mukanaan Valhallaan.
Valkyriat ratsastivat taisteluun joko hevosilla tai lensivät halki ilman. Heillä oli kypärät ja kilvet, ja joillakin oli kyky surmata soturit, jotka eivät miellyttäneet heitä. Toiset valkyriat puolestaan suojelivat suosikkejaan. Muinaisnorjalaisissa kertomuksissa viitataan sekä yliluonnollisiin että ihmisvalkyrioihin, joilla oli joitakin yliluonnollisia ominaisuuksia.
Edda-runoissa valkyrioiden nimiksi mainitaan muun muassa Brynhild, Göll (Kutsuja), Göndul (Taikasauva) tai Gondul (Naarassusi), Gudr, Gunn (Taistelu), Herfjoturr, Hildr (Taistelu), Hladgunnr, Hlökk/Hlokk, Hrist (Myrsky), Mist (Usva), Sigrdrifa, Sigrún, Skuld, Svafa ja Thrud (Valta). Keskeisimmäksi hahmoksi valkyrioista on uudempana aikana noussut Brynhild, jolla on tärkeä ja traaginen rooli Nibelungein laulussa. Saksassa on vahvoja naisia joskus kutsuttu ”brynhildimäisiksi” (brünnhildisch).
"Max Payne" -videopelissä keskeisessä osassa oleva designhuume Valkyr on viittaus valkyrioihin.
Aavekaupunki
Aavekaupungeiksi kutsutaan kaupunkeja, jotka tavalla tai toisella ovat tyhjentyneet tai jotka on evakuoitu määräajaksi tai lopullisesti. Määräajaksi tyhjennetyissä aavekaupungeissa tarvitaan järjestyksenvalvontaa, jotteivät rikollisuus tai anarkia pääse valloilleen.
Termiä käytetään erityisesti puhuttaessa Yhdysvaltain villin lännen hylätyistä kaivoskaupungeista. Tällaiset kaupungit perustettiin yleensä jonkin rikkaan arvomineraaliesiintymän (kulta, hopea) lähelle, ja ne autioituivat esiintymän ehtyessä.
Bodie
Bodie on aavekaupunki Kalifornian osavaltiossa Yhdysvalloissa. Se sijaitsee Sierra Nevada -vuoriston itäisillä rinteillä Monon piirikunnassa, noin 80 kilometriä kaakkoon Tahoejärveltä, 2 550 metrin korkeudessa.
Kaupungin perusti William S. Bodey ("alias" Waterman S. Body), ja kaupunki nimettiin hänen mukaansa. Kaupungin perustamisen syynä oli Bodeyn vuonna 1859 tekemä kultalöytö. Vuonna 1877 Standard Oil Company löysi entistäkin rikkaamman kultasuonen, ja Bodie kasvoi 20 hengen kyläpahasesta vilkkaaksi 10 000 asukkaan kaupungiksi. Parhaimmillaan tuossa kultakaupungissa toimi jopa 60 saluunaa. Murhat ja tappelut olivat arkipäivää. Legendan mukaan eräs tyttö, joka sai kuulla joutuvansa muuttamaan Bodieen, kirjoitti päiväkirjaansa ""Goodbye God, I'm going to Bodie"" ("Hyvästi Jumala, minä olen menossa Bodieen").
Bodie on aavekaupunkien joukossa epätavallinen siinä mielessä, että pieni osa väestöstä jäi kaupunkiin kultaryntäyksen päätyttyä ja kaivoksien sulkeuduttua. Suuri osa Bodien rakennuksista säilyi 1930-luvulle saakka, jolloin ne tuhoutuivat kaupungin keskustassa riehuneessa tulipalossa. Vuonna 1962 Bodiesta tuli osavaltion hallinnoimaa puistoaluetta, ja sitä ylläpidetään "pysäytetyn rappion tilaisena".
Bodie State Historic Park, johon kaupunki kuuluu, on aito kalifornialainen kultaryntäysaavekaupunki. Vierailijat voivat kävellä entisen suurkaupungin autioilla kaduilla.
Nykyisin vain pieni osa kaupungista on jäljellä. Rakennuksien sisustus ja jäljelle jääneet tavarat ovat yhä niillä sijoillaan. Bodie on määritelty kansalliseksi historialliseksi maamerkiksi.
Onomatopoeettinen
Onomatopoeettinen tai onomatopoieettinen (kreik. onomatopoiesis, suom. "nimen sepittäminen") on ääntä muistuttava tai jäljittelevä sana tai sanonta. Esimerkiksi: "ammua", "hohottaa", "hauva", "kolke", "kumista", "raksua", "sihistä". Myös huudahdus tai ilmaus, joka matkii ääntä, mutta ei sinänsä tarkoita mitään esinettä tai asiaa (esimerkiksi "kukkokiekuu", "kling", "titityy").
Joillain eläinlajeilla, varsinkin ääntelystään tunnetuilla linnuilla, on onomatopoeettinen nimi. Suomen kielessä onomatopoeettisia lintujen nimityksiä ovat esimerkiksi kuikka, kukko, uikku, räkättirastas (räkättää), ruisrääkkä (rääkii), tiltaltti, tikka (tikittää nokkiessaan puuta), pulu (pulputtaa), riekko (riekkuu), huuhkaja (huhuilee), kurppa, naakka, viklo, kuovi ja monet muut.
Basaltti
Basaltti on tumma, hienorakeinen ja usein huokoinen vulkaaninen kivilaji, yleensä laava. Basaltti on mineraalikoostumukseltaan pääasiassa plagioklaasia sekä pyrokseenia, sisältäen lisäksi vähäisemmissä määrin muita tyypillisiä mineraaleja kuten oliviinia ja sarvivälkettä. Basalttia koostumukseltaan vastaava syväkivi on gabro. Basalttia on myös Marsissa ja Kuussa, missä se antaa kuun meriksi kutsutuilla alueille niiden tunnusomaisen tumman värin.
Basalttisia laavoja syntyy erityisesti valtamerten keskiselänteillä, mutta myös muissa ympäristöissä. Basalttinen laava on juoksevaa ja leviää mantereisissa purkauksissa laajoille alueille muodostaen laakiobasaltteja, joita on mm. Intiassa (Deccanin laavapurkaukset) ja Islannissa. Jäähtyessään basalttinen laava lohkeilee usein kuusikulmaisiksi pylväiksi.
Basalttimuodostumia ovat basalttipylväs, basalttityyny ja laavatunneli.
Samvais Gamgi
Samvais ”Sam” Gamgi () on yksi päähenkilöistä J. R. R. Tolkienin teoksessa "Taru sormusten herrasta". Hän on Frodo Reppulin puutarhuri sekä paras ystävä ja auttaa tätä yhtenä Sormuksen Saattueen jäsenistä matkalla Tuomiovuorelle tuhoamaan Valtasormusta.
Peter Jacksonin elokuvatrilogiassa (2001–2003) Samia näytteli Sean Astin. Vuoden 1978 animaatioelokuvassa "Taru sormusten herrasta" Samia ääninäytteli Michael Scholes ja vuoden 1980 animaatiossa "The Return of the King" Roddy McDowall. BBC:n radiokuunnelmassa (1981) hänen äänenään oli Bill Nighy. Suomalaisessa "Hobitit"-televisiosarjassa (1993) häntä esitti Pertti Sveholm.
Sam on "Tarussa sormusten herrasta" Konnun hobitti, joka työskentelee puutarhurina Repunpäässä. Hän oli leikkaamassa ruohoa isäntänsä Frodo Reppulin ikkunan alla, kun hän kuulee Gandalfin kertovan Frodolle Sormuksesta ja sen oikeasta omistajasta, pahasta Sauronista. Gandalf velvoittaa salakuuntelijan lähtemään Frodon mukana Rivendelliin. Siellä nimetään yhdeksänhenkinen retkikunta viemään Sormusta kohti Mordorin maan Tuomiovuorta, missä Sormuksen tuhoaminen ainoastaan on mahdollista. Sekä Frodo Sormuksen kantajana että Sam kuuluvat nimettyyn Sormuksen Saattueeseen. Myöhemmin Frodo ja Sam eroavat muusta seurueesta. Oppaakseen he saavat matkan varrella Klonkun, jota kohtaan Sam on avoimen epäluuloinen ja jota hän pitää pahantahtoisena, vaikka Frodo luottaakin siihen. Samin aavistus on oikea ja Klonkku johdattaa heidät Lukitari-hämähäkin luokse, mutta hobitit selviävät täpärästi ja jatkavat matkaa yli Mordorin tasangon. Tarinan lopussa Sormus tuhoutuu Tuomiovuorella Klonkun pudotessa sen kanssa rotkoon. Palattuaan Kontuun Sam nai mielitiettynsä Ruusa Töllin. Hänet valitaan Konnun pormestariksi seitsemän kertaa peräkkäin. Vaimonsa kuoltua Sam lähtee Konnusta ja ylittää ehkä Meren isäntäänsä Frodoa seuraten, joskin Tolkien jättää tämän jossakin määrin avoimeksi. Koska myös Sam käyttää tarinan aikana Sormusta, vaikkakin hyvin lyhyesti, hänelläkin voidaan katsoa olevan Sormuksen kantajana erityisoikeus purjehtia länteen Kuolemattomille maille.
Itseisarvo (etiikka)
Itseisarvo tarkoittaa etiikassa arvoa, jota ei tarvitse eikä voida perustella muilla arvoilla. Pragmatismissa käydään keskustelua siitä, voiko itseisarvoja olla ollenkaan olemassa. Itseisarvo on arvo itsessään ja sitä kannattaa tavoitella sen itsensä vuoksi. Välinearvot ovat muita arvoja, jotka tähtäävät itseisarvoihin. Välineellisesti arvokas asia on arvokas, koska se on väline jonkin muun saavuttamiseksi.
Itseisarvoa on pohtinut jo antiikin kreikkalainen filosofi Aristoteles, vaikka hän ei käytäkään siitä mitään yksittäistä termiä. Aristoteleen ehdotus itseisarvoiseksi asiaksi on "eudaimonia", onnellisuus tai hyvä elämä. Hänen mukaansa ihmiset perimmältään pyrkivät tulemaan onnellisiksi ja muita asioita tavoitellessaan pyrkivät samalla onnellisuuteen.
On väitetty, että jonkin asian on oltava itseisarvoinen, muuten millään ei ole mitään arvoa. Asiaa kuvaa seuraava filosofi Joel Feinbergin esimerkki:Toisin sanoen ketju alkaa uudelleen eikä mikään mainittu tekeminen ole tekemisen arvoista.
Muita ehdotuksia itseisarvoksi ovat esimerkiksi ihmisarvo. YK:n ihmisoikeuksien julistuksen mukaan ihmisen elämällä on itseisarvo ja tästä kumpuavat ihmisoikeudet.
Itseisarvoon voi suhtautua myös pluralistisesti. Tämä tarkoittaa sitä, että pitää monia asioita itseisarvoisina. Filosofi William K. Frankena on tehnyt luettelon, jossa ehdottaa seuraavia asioita itseisarvoisiksi:Itseisarvosta voidaan puhua myös arkisemmassa yhteydessä. Esimerkiksi sähly voi olla jollekin itseisarvoinen asia, jota haluaa tehdä vain sen itsensä vuoksi. Jollekin toiselle sählynpeluu voi olla väline paremman kunnon saavuttamiseksi.
Kairanmaan rata
Kairanmaan radalla tarkoitetaan suunniteltua rautatietä, joka haarautuisi Pohjanmaan radasta Vihannissa ja kulkisi ns. Kairanmaan alueella Pulkkilan ja Kestilän kuntien kautta Oulujärven eteläpuolitse silloisen Vuolijoen kunnan Otanmäkeen, jossa se liittyisi vuonna 1953 valmistuneeseen -rataan.
Hankkeen tarkoitus oli suunnitella mahdollisimman suora rautatieyhteys Kajaanin suunnalta Pohjanmaan radalle ja edelleen Oulun, Raahen ja Rahjan satamiin. Samassa yhteydessä on myös suunniteltu Rahjan satamarataa.
Kuriositeettina mainittakoon, että suunniteltu ratalinjaus oli lähes viivasuora ja se kiersi suurimmat asutuskeskukset kaukaa. Radan suunnittelijat olivat suunnitelleet käyttävänsä epäkäytännöllisiä sivuratoja pääradalta keskustoihin, eivätkä olleet ymmärtäneet, että asutuskeskukset kiertävä rata ei avaisi mahdollisuuksia kannattavalle henkilöliikenteelle.
Rataosaa suunniteltiin eritoten 1950-luvun lopussa, jolloin Otanmäessä kuormatut malmijunat kulkivat Kajaanin ja Kontiomäen kautta Ouluun. Tuolloin rataosuus oli kiskotettu kevein kiskoin, eikä rataosa ollut riittävän hyväkuntoinen raskaita malmikuljetuksia ajatellen. 1950-luvun lopussa suoritettiin joitakin maastotutkimuksia Otanmäen–Vihannin rautatien rakentamista silmällä pitäen, mutta hanketta ei koskaan toteutettu. Rataosasta on myös laadittu perusselvitys vuonna 1982.
American curly horse
American curly horse (myös american bashkir curly) on Yhdysvalloista lähtöisin oleva hevosrotu, jolla on poikkeuksellinen kihara talvikarva. Rodun on arveltu polveutuvan kiharakarvaisesta venäläisestä baskirianponista, mikäli rodun edustajia on kulkeutunut maahanmuuttajien mukana Yhdysvaltoihin, mutta amerikkalaisen curlyn kiharakarvaisuus saattaa myös olla itsenäisen mutaation seurausta.
Nykypäivän curlyt ovat kilttejä, rauhallisia, älykkäitä ja yhteistyöhaluisia. Niillä on hyvä rakenne ja ne voivat olla minkä tahansa värisiä, joskin yleisin väri on rautias. Karva on talvella tavallista kiharampaa ja kesäkarva on normaalisti ennemmin laineista kuin kiharaa, vaikka jotkin yksilöt ovatkin todella kiharakarvaisia ympäri vuoden. Osa pudottaa harjan ja hännän kesäksi. Aivan kaikki rodun edustajat eivät kuitenkaan ole kiharakarvaisia. Curlyt ovat säkäkorkeudeltaan 145–160 cm, keskimäärin 150 cm.
Curlyt ovat hyviä yleishevosia ja soveltuvat moniin lajeihin, kuten lännen-, este- ja kouluratsastukseen sekä valjakkoajoon. Ne sopivat myös vaelluksille ja vaikeakulkuiseen maastoon. Ne osaavat tavallisten askellajien lisäksi "fox trotia" ja juoksukäyntiä ("running walk"). Maailmalla curlyt ovat erityisen suosittuja lännenratsastuksessa nopeutensa, älynsä ja notkeutensa ansiosta.
Monet hevosallergikot eivät saa oireita curlyista, vaikkeivät pystyisi olemaan muiden hevosten lähellä. Syytä ei tiedetä varmasti, mutta jotkut tutkijat ovat epäilleet tämän johtuvan ihon ja karvojen proteiineista.
Rodun historiaa on onnistuttu jäljittämään vuoteen 1898, jolloin poika nimeltä Peter Damele ja hänen isänsä huomasivat maastoratsastuksellaan Nevadassa kolme kiharakarvaista villihevosta. He pyydystivät niitä villihevoslaumoista. Hevosten alkuperää he eivät saaneet selville, mutta he kesyttivät hevoset ja ryhtyivät jalostamaan niistä uutta rotua. Rotu sai rekisterin vasta vuonna 1971 ja hevosten omistajia pyydettiin auttamaan rotumääritelmän tekemisessä. Rodun arvellaan olleen olemassa 300-400 vuoden ajan ja tiedetään, että jo 1600-luvulla sioux- ja crow-intiaaneilla on ollut kiharakarvaisia hevosia.
American Curly Horse Registry perustettiin vuonna 1971 ja rodun edustajia alettiin rekisteröidä. Rekisterin nimi oli aluksi American Bashkir Registry, koska erään teorian mukaan kiharakarvaisia hevosia oli ollut myös Venäjällä Baskirian alueella, mutta tutkimusten mukaan näin ei ollut ja nimi vaihdettiin vuonna 1997.
Nykyisin curlyja elää Yhdysvalloissa villeissä mustangilaumoissa Nevadassa, Coloradossa ja Wyomingissa. Laumoja suojellaan riistansuojeluohjelmalla. Kesyjä ja rekisteröityjä curlyja on Yhdysvalloissa noin 2000. Pohjoismaihin tuotiin ensimmäiset curlyt vuonna 1992, ja nykyisin niitä on rekisteröitynä noin 150.
Laakkola (Siikalatva)
Laakkola on kylä Siikalatvan kunnan länsiosassa Pohjois-Pohjanmaalla, Pulkkilan ja Haapaveden välisen seututien 794 varressa. Laakkolan kylä koostuu Kytönevasta, Hiukaperästä, Säisänperästä, Laakkolasta, Junnonojasta, Mäntyperästä, Saariperästä, Honkaperästä, Kaskenperästä, Rasinperästä ja Murtoperästä.. Laakkolan kylän läpi virtaa Lamujoki.
Laakkolan kylän ensimmäiset asukkaat tulivat noin 1500-luvun alussa. Kylän vilkkaimpana aikana 1960-luvulla kylällä oli 4 kauppaa, kahvila, posti, 2 koulua, meijeri, saha, pankki ja kirjasto. Laakkolan läpi kulki reitti Raahesta Savoon, jota pitkin kuljetettiin mastopuita laivateollisuudelle. Kyläläisillä oli ennen tapana kokoontua Rukinmäellä, ja Laakkossa saattoi törmätä myös kierteleviin kulkukauppiaisiin.
Laakkolassa voi osallistua kudontapiiriin tai taidepiiriin. Yhdistystoimintaan pääsee mukaan Laakkola-Junnonojan kyläyhdistyksen ja Laakkolan hirviporukan kautta. Vuosittain kylässä sytytetään pääsiäiskokko sekä lauletaan joululauluja.
Laakkolasta löytyy kylätalo, valaistu pururata sekä luistelukenttä. Laakkolan koulu on vuokrattavissa juhlakäyttöön kyläyhdistykseltä.
Tero Vaara
Tero Tapani Vaara (s. 5. tammikuuta 1965 Pori) on suomalainen muusikko, joka asuu nykyään Mäntyharjulla. Hän on Mamba-yhtyeen laulaja, pääasiallinen lauluntekijä ja nykyisen kokoonpanon ainoa alkuperäisjäsen. Vaara pani Mamban 1980-luvun lopulla tauolle ja sooloili "Tero Vaaran maatakiertävä uusi viihdeorkesteri" -yhtyeen kanssa. Vuonna 1990 hän julkaisi albumin "Sydänmailla". Uudistunut Mamba palasi keikka- ja levytysrintamalle 1990-luvun alussa. Vaara on saanut Juha Vainio -palkinnon vuonna 1998.
Tero Vaara opiskeli Porin Lyseon lukiossa ja teki jo sinä aikana musiikkia ja esiintyi koulun juhlissa. 
Tero Vaara on käynyt ammattilentäjän opintolinjan 1990-luvun alussa. Vaara on harrastanut laskuvarjohyppäämistä C-luokan kelpoisuudella eli itsenäisenä lupakirjahyppääjänä. Hän harrastaa myös ampumaurheilua.
Vaara asuu nykyään Mäntyharjun kunnassa Etelä-Savossa.
Tero Vaara on kritisoinut julkisuudessa monikulttuurisuutta ja poliittista islamia. Yle perui Mamban TV-esiintymisen tämän takia.
BePOP (kauppakeskus)
BEPOP on Porin keskustassa sijaitseva kauppakeskus, joka on valmistunut vuonna 1989. Sitä pidetään arkkitehtuuriltaan yhtenä merkittävimmistä 1980-luvun suomalaisista liikerakennuksista ja se on myös Porin tunnetuin postmodernin arkkitehtuurin kohde. Kauppakeskuksen nimi viittaa jazzmusiikin tyylilajiin bebopiin sekä rakennuttajana toimineen Porin Seudun Osuuspankin nimilyhenteeseen POP.
BEPOP:in pääsisäänkäynti sijaitsee Mikon- ja Yrjönkatujen kulmassa, toinen sisäänkäynti on Isolinnankadun puolella. Niitä yhdistää rakennuksen läpi kulkeva kauppakäytävä, joka toimii usein myös erilaisten yleisötilaisuuksien sekä pienimuotoisten taide- ja valokuvanäyttelyiden pitopaikkana. Kauppakeskuksessa sijaitsevat muun muassa Yleisradion aluetoimituksen Satakunnan Radion tilat sekä kiinteistön omistavan Länsi-Suomen Osuuspankin pääkonttori. Yhteensä BEPOP:issa toimii 30 yritystä, joille on vuokrattuna 19 liiketilaa sekä 10 toimistohuoneistoa.
Postmodernismia edustavan kauppakeskuksen on suunnitellut Arkkitehdit NRT eli Matti Nurmela, Kari Raimoranta ja Jyrki Tasa, jotka voittivat rakennuksen suunnittelusta vuonna 1984 järjestetyn kutsukilpailun. Pääsuunnittelija Jyrki Tasan mukaan BEPOP ilmentää suomalaisen arkkitehtuurin murroskautta, jolloin haluttiin vapautua modernismin kuivasta ilmeestä ja luoda iloista tunnelmaa mielikuvituksellisella suunnittelulla. Rakennuksen rohkea muotokieli herätti aikoinaan keskustelua tavallisten kaupunkilaisten ohella myös ammattipiireissä. BEPOP on kuitenkin myöhemmin saanut suurta arvostusta osakseen ja nykyään sitä pidetään pastellisävyineen hyvänä edustajana 1980-luvun citykulttuurista.
BEPOP:issa on lukuisia erikoisuuksia ja yksityiskohtia, muun muassa pyöreitä ikkunoita, suuria lasipintoja sekä pylväitä. Rakennuksessa herättää huomiota myös voimakas ja rohkea värienkäyttö. Pääsisäänkäynnin edessä on korkeiden pilareiden kannattelema nelikulmainen katos, joka kohoaa rakennuksen kattorakenteiden yläpuolelle. Sisäänkäynti ympäristöineen on pimeän aikaan valaistu erilaisilla valonheittimillä. Rakennusta halkoo kulmittaisesti kaareva kauppakäytävä, joka jakaa sen kahtia. Käytävä yhdistää kauppakeskuksen itäpuolella kulkevan Isolinnankadun pääsisäänkäynnin edustalla olevaan Mikon- ja Yrjönkatujen risteykseen. Ylhäältä kauppakäytävää suojaa lasikatos.
BEPOP oli 1989 valmistuneiden rakennusten edustaja Arkkitehtitoimistojen Liiton juhlanäyttelyssä, joka Suomen lisäksi kiersi vuonna 2008 myös ulkomailla. Muita näyttelyssä esiteltyjä rakennuksia olivat muun muassa Sanomatalo, Nokian pääkonttori sekä Merikeskus Vellamo. BEPOP on valmistumisestaan lähtien kuulunut myös suomalaisten arkkitehtiopiskelijoiden tutustumiskohteisiin.
Naamari
Naamari, naamio tai maski on kasvojen peitteeksi tarkoitettu väline. "Naamioksi" kutsutaan naamioitumiseen tarkoitettua kasvonpeitettä. "Naamariksi" tai "maskiksi" kutsutaan etenkin suojaavia välineitä, kuten kaasunaamaria.
Naamareita on käytetty esimerkiksi uskonnollisissa tai sosiaalisissa seremonioissa, hautajaisissa, hedelmällisyysriiteissä, sairauksien hoidossa, juhlissa ja sodissa. Niiden avulla voidaan esittää hahmoja teatterissa tai mytologisissa esityksissä. Naamareita käytetään myös monenlaiseen suojautumiseen eri yhteyksissä kuten sodassa tai huonolla säällä.
1900-luvun alussa jotkut länsimaiset taiteilijat kuten Pablo Picasso, Henri Matisse ja André Derain ottivat taiteeseensa vaikutteita afrikkalaisista ja länsioseanialaisista naamareista.
Rikolliset käyttävät usein naamiota tunnistamisen vaikeuttamiseksi. Suomalainen shock-rock-yhtye Lordi käyttää aina esiintyessään julkisesti naamareita.
Alikääpiö
Alikääpiö tarkoittaa tähteä, joka on hieman himmeämpi kuin pääsarjan tähti. Alikääpiöiden kirkkaus on noin kaksi magnitudia himmeämpi kuin vastaavan pääsarjan tähden. Alikääpiötä merkitään spektriluokituksessa "sd" tai "VI".
Alikääpiöt jaetaan kahteen tyyppiin, viileisiin ja kuumiin.
Viileät, metalliköyhät alikääpiöt, joita sanotaan tavallisesti vain "alikääpiöiksi", ovat pääsarjan tähtiä himmeämpiä, koska niiden metallipitoisuus on alhainen, ja ne kuuluvat yleensä populaatio II:een.
Koska näissä alikääpiöissä on vähän metalleja, ne säteilevät enemmän ultraviolettisäteilyä kuin vastaavan lämpöiset pääsarjan tähdet. Kaasumaiset metallit nimittäin imevät ultraviolettisäteilyä. Alhaisen metallipitoisuuden tuottama parempi säteilynläpäisykyky tuottaa pienemmän, kuumemman tähden kuin suurimetallisen Populaatio I:n tapauksessa.
Nämä alikääpiöt ovat usein Linnunradan halossa, ja niillä on suuret liikenopeudet Aurinkoon verrattuna. Tunnettuja viileitä alikääpiöitä ovat muun muassa Kapteynin tähti ja Groombridge 1830.Heliumrikkaat alikääpiöt ovat eräs joidenkin tähtien kehityksen viimeisistä vaiheista. Näitä sanotaan tavallisesti kuumiksi alikääpiöiksi tai sinisiksi kääpiöiksi. Ne kuuluvat spektriluokkiin O ja B. Nämä ovat pääsarjan alla HR-kaaviossa, ja niiden sanotaan edustavan "äärimmäistä horisontaalihaaraa" EHB tai "sinistä horisontaalihaaraa" HBB. Horisontaalihaaran tähdethän polttavat heliumia.. Monesti nämä tähdet merkitään spektriluokkaan sdO, sdOB tai sdB. sdB-tähtien massa on noin 0,5 Auringon massaa.
Nämä tähdet syntyvät punaisesta jättiläisestä, jonka vetypitoiset ulko-osat viskautuvat pois ennen kuin tähden ydin alkaa polttaa heliumia.
Tämä ennenaikainen tähden vetykerroksen häviäminen johtuu ehkä lähekkäisestä kaksoistähtiluonteesta. Tällöin kuumat alikääpiöt kehittyvät suoraan horisontaalihaaran jättiläistähdistä. Toisen teorian mukaan kaksi jättiläistähdistä kehittynyttä valkeaa kääpiötä sulautuu yhteen kuumaksi alikääpiöksi. Näitä tähtiä on runsaasti vanhoissa tähtijärjestelmissä, lähinnä ellipsigalakseissa ja pallomaisissa tähtijoukoissa.
Englannintäysiverinen
Englannintäysiverinen (engl. "Thoroughbred") on Britanniassa 1600–1700-luvulla kehitetty täysiverinen hevosrotu, joka polveutuu lähinnä paikallisista hevosista ja itämaisista hevosista kuten ahaltekenhevosesta, arabiantäysiverisestä ja berberihevosesta. Rotu kuuluu maailman nopeimpiin, ja sitä käytetään laajalti laukkakilpailuissa. Tunnettuja englannintäysiverisiä laukkahevosia ovat muiden muassa 1700-luvulla elänyt Eclipse, 1910–20-luvulla vaikuttanut Man O'War sekä 1970-luvun kuuluisuus Secretariat.
Englannintäysiverinen on atleettinen, nopea, hoikka ja pitkäjalkainen ja -selkäinen. Rodussa esiintyy kolmea tyyppiä: korkea ja hontelo sprintterityyppi, lyhytrunkoisempi kestävyysjuoksija ja näiden kahden välimuoto, joka sopii keskipitkille matkoille. Englannintäysiverisen väri on yleensä ruunikko eri sävyineen, mutta rodussa esiintyy myös mustia, rautiaita ja kimoja. Säkäkorkeudeltaan englannintäysiverinen on yleensä 152–173 cm. Luonteeltaan englannintäysiveriset ovat usein niin kutsutusti kuumia eli hyvin herkkiä ja menohaluisia, ja niillä ratsastus vaatiikin taitoa.
Englannintäysiverisen sukulinjat voidaan jäljittää Englantiin 1600- ja 1700-lukujen vaihteessa tuotuun kolmeen itämaissukuiseen oriin ("Byerley Turk", "Darley Arabian" ja "Godolphin Arabian", joka tunnetaan myös nimellä" Godolphin Barb"). Nykyiset englannintäysiveriset polveutuvat niistä kunkin yhden suoraan alenevan polven jälkeläisen kautta: "Herod" (s. 1758, iiii. Byerley Turk), "Eclipse" (s. 1764, iiii. Darley Arabian) ja "Matchem" (s. 1748, ii. Godolphin Arabian). Englannintäysiveristen ensimmäinen kantakirja ilmestyi Britanniassa vuonna 1808; Yhdysvalloissa kantakirja ilmestyi vuonna 1873. Jalostuksen ja kantakirjan tavoitteena on luoda ylivoimainen laukkahevonen. Nykyiset englannintäysiveriset yltävätkin laukkaradalla noin 70 kilometrin tuntinopeuteen.
Englannintäysiveristä käytetään varsin paljon muiden ratsuhevosrotujen jalostuksessa, ja monien puoliverirotujen lähtökohtana ovatkin olleet kylmäverirotujen ja englannintäysiverisen suorat risteytykset. Myös amerikanravuri polveutuu pitkälti englannintäysiverisestä. Angloarabi on syntynyt englannintäysiverisen ja arabianhevosen risteytyksistä. Englannintäysiverijalostus jättää muihin rotuihin yleensä suurempaa kokoa, nopeutta ja kestävyyttä.
Paitsi erilaisiin laukkakilpailuihin, englannintäysiverisiä käytetään paljon myös este- ja kenttäratsastuksessa. Laukkauransa englannintäysiveriset aloittavat yleensä kaksivuotiaina, mutta laukkakilpailu-ura on tavallisesti lyhyt ja moni hevonen päätyy sen jälkeen vaikkapa kenttäratsuksi. Esimerkiksi suomalaisen kenttäratsastaja Piia Pantsun menestyksekäs "Uppercut"-ratsu oli englannintäysiverinen.
Englannintäysiverisen nimeen liitetään yläviitteenä tunnus xx.
Aristoteleen painovoimateoria
Aristoteleen painovoimateoria oli painovoimaa käsittelevä teoria, jonka mukaan kaikki kappaleet liikkuvat kohti niiden "luonnollista paikkaa". Teoria on esitetty teoksessa "Taivaasta" (4. kirja, luvut 1-3).
Aristoteles esitti, että painaville kappaleille luonnollinen paikka oli Maan keskipiste, ja tämän vuoksi ne putosivat sitä kohti, eli alaspäin. Kevyille kappaleille luonnollinen paikka oli puolestaan taivaan kehillä, ja siksi kaasut, muun muassa höyry, liikkuivat poispäin maan keskipisteestä ja kohti taivaita ja Kuuta, eli ylöspäin. Liikkeen nopeus riippui samoin kappaleen painosta. Kappaleen painavuuden ja keveyden Aristoteles määritteli juuri sen perusteella, mihin suuntaan ne liikkuvat, ja esitti näin ensimmäistä kertaa nämä asiat lisämääreittä, kun taas kaikki aiemmat filosofit olivat pitäneet painoa ja keveyttä ominaisuutena, joka voidaan esittää vain suhteessa johonkin toiseen kappaleeseen. Suuntien "alaspäin" ja "ylöspäin" hän oletti olevan maailmanjärjestyksessä määrättyinä tiettyinä suuntina.
Aristoteleen teorian syrjäytti lopullisesti vasta 1500-luvulla Galileo Galilei. Yleisesti kerrotun legendan mukaan Galilei pudotti Pisan tornista kappaleita, joilla oli eri tiheydet, ja huomasi, että kevyemmät ja raskaammat kappaleet putosivat lähes samalla nopeudella. Asiassa voi normaalijärjellä erehtyä, koska ilmanvastus vaikuttaa raskaaseen kappaleeseen vähemmän kuin saman muotoisiin mutta kevyempiin kappaleisiin, ja koska suuremmalla tai tiheämmällä kappaleella on suurempi massa, jolloin on helppo ajatella sen putoavan nopeammin.
David Scott toisti Galilein tekemän kokeen Kuun pinnalla Apollo 15 -lennolla vuonna 1971, pudottaen höyhenen (hyvin kevyen kappaleen) ja vasaran (suhteellisen raskaan kappaleen) käsistään yhtaikaa. Ilmakehän puutteen vuoksi kappaleet putosivat Kuun pinnalle samaan aikaan.
Isaac Newton oli ensimmäinen, joka määritteli uuden painovoimateorian toiminnan matemaattisesti. Sen mukaan mikä tahansa massa, ei ainoastaan maan massa, vetää toisia kappaleita puoleensa voimalla, joka on suoraan verrannollinen niiden massaan ja kääntäen verrannollinen kappaleiden välisen etäisyyden neliöön.
Albert Einstein puolestaan syrjäytti Newtonin teorian vuonna 1915 kehittäen kokonaan uuden mallin painovoiman toiminnalle suhteellisuusteoriaansa nojaten.
Punainen jättiläinen
Punainen jättiläinen on pääsarjan tähti, joka on tiivistynyt keskiosastaan ja laajentunut ulko-osastaan sen jälkeen, kun tähden ytimestä on loppunut vety. Tähden läpimitta kasvaa noin satakertaiseksi. Kevyen punaisen jättiläisen ulko-osasta tulee planetaarinen sumu ja keskuksesta jää jäljelle valkea kääpiö, kun taas raskaat punaiset jättiläiset räjähtävät supernovana. Omasta auringostamme tulee punainen jättiläinen noin 4–5 miljardin vuoden päästä.
Tähtityypiltään punaisia jättiläisiä ovat esimerkiksi Arcturus ja Epsilon Bootis.
Robert J. Aumann
Robert John Aumann (, Jisrael Auman), s. 8. kesäkuuta 1930 Frankfurt am Main, Saksa) on israelilainen matemaatikko. Hän sai vuoden 2005 Nobelin taloustieteen palkinnon yhdessä Thomas C. Shellingin kanssa peliteoriaa koskevasta tutkimuksestaan.
Aumann syntyi Saksassa ortodoksijuutalaiseen perheeseen, joka pakeni Yhdysvaltoihin natsien noustua valtaan. Hän opiskeli ensin New York City Collegessa ja sen jälkeen MIT:ssä, missä väitteli vuonna 1956. Hän kiinnostui peliteoriasta John Forbes Nashin vaikutuksesta. Hän muutti Israeliin vuonna 1956 ja työskenteli Jerusalemin Heprealaisessa yliopistossa kunnes jäi eläkkeelle vuonna 2000.
Pasi Kaunisto
Pasi Kaunisto (s. 9. marraskuuta 1950 Ylöjärvi) on suomalainen iskelmälaulaja, jonka suurin suosio ajoittui 1970-luvulle.
Kauniston levytysura alkoi vuonna 1968, jolloin hän levytti Toivo Kärjen levy-yhtiössä ensimmäisen levytyksensä ”Rakastan sinua niin”. Seuraava vuosi oli lopullinen läpimurtovuosi: ensin Kaunisto levytti suurhitin ”Koskaan et muuttua saa”, jota seurasi voitto Syksyn Sävelessä laululla ”Sanat eivät riitä kertomaan”. Levytysura jatkui muun muassa hiteillä ”Lakeuden kutsu”, ”Sata kelloa”, ”Nelostie” ja ”Koitere – Karjalan helmi”. Ura huipentui vuonna 1972 saatuun kultalevyyn albumista "Lakeuden kutsu". Kaunisto voitti hopeamitalin Buenos Airesin kansainvälisillä tangofestivaaleilla vuonna 1978, jossa hän edusti Suomen ja Euroopan lisäksi järjestäjien mukaan jopa Neuvostoliittoa.
Myöhemmin Kaunisto on esittänyt Toivo Kärjen ikivihreiden ja hengellisen musiikin lisäksi suomalaista ja ulkomaista laulelmaa. Vaikka laulajan tahti on alkuvuosien kiireestä hiljentynyt, hän levyttää vielä aktiivisesti ja keikkailee sekä Suomessa että ulkomailla. Kaunisto on kokeillut myös hautausurakoitsijan ammattia, mutta sittemmin palannut takaisin täyspäiväiseksi säveltaiteilijaksi.
Kauniston 2000-luvun levytyksiä ovat muun muassa "Joulun juhlaa, talven tunnelmaa" Pärnun sinfoniaorkesterin kanssa (joht. Tapani Puranen), sekä "Onnelliset – Oskar Merikannon lauluja" Piirpauke-orkesterin kanssa. Hän sai toisen kultalevynsä kokoelmalevystään "Hitit" vuonna 2010.
Tytär Verna Kaunisto-Feodorow on viulisti ja tietokirjailija Tytär Milja Kaunisto on musiikintekijä ja kirjailija. Kaunistolla on myös merikapteenipoika.
Ylijättiläinen
Ylijättiläinen on hyvin suuri ja kirkas tähti, jonka säde on jopa 1 000 Auringon sädettä ja massa 10–50 Auringon massaa. Niiden luminositeettiluokka on Ia tai Ib. Niiden kirkkaus on 5 000–100 000 kertainen Aurinkoon verrattuna. Ylijättiläisiä kirkkaampia ovat vain luokan 0 hyperjättiläiset. Ylijättiläisen absoluuttinen kirkkaus on aina yli −4 magnitudia.
Ylijättiläiset ovat lyhytikäisiä mutta näkyvät melko kauas: tämän vuoksi monta ylijättiläistä on kirkkaimpien tähtien joukossa. Ylijättiläiset ovat yleensä korkeintaan 10–50 miljoonan vuoden sisällä lopustaan, supernovaräjähdyksestä. Monien ylijättiläisten kirkkaus vaihtelee, ja niissä tapahtuu kaasua sinkoavia purkauksia.
Kirkkaita luokan Ia ylijättiläisiä ovat sininen Saiph ja Aludra sekä sinivalkoinen Rigel ja valkoinen Deneb ja keltainen Wezen. Himmeämpiä ylijättiläisiä, jotka kuuluvat luokkaan Ib, ovat mm. Canopus, Mirfak, Pohjantähti, Enif, Suhail, Antares ja Betelgeuze.
Valkoisen Denebin absoluuttinen kirkkaus on noin −7,2 magnitudia ja kirkkaus 60 000–250 000 Auringon kirkkautta. Tähden etäisyyttä ei ole pystytty tarkkaan arvioimaan. Deneb on 200–300 kertaa Aurinkoa suurempi, ja sen massa on 20–25-kertainen Auringon massaan verrattuna. Orionin päätähden Betelgeusen säde on noin 400 Auringon sädettä, kirkkaus 20 000 Auringon kirkkautta.
Linnunradan halo
Linnunradan halo koostuu pallomaisista tähtijoukoista ja yksittäistä tähdistä. Linnunradan kiekkoa ympäröi halo, joka harvenee ulospäin mentäessä.
Haloon kuuluvat tähdet ovat enimmäkseen vanhoja, vähämetallisia populaatio II:n tähtiä.
Hiihtosuunnistus
Hiihtosuunnistus on hiihtokelpoisia teitä ja esimerkiksi moottorikelkalla tehtyjä uria pitkin harjoitettu kilpasuunnistusmuoto, jossa kilpailija suunnistaa rasteilla merkityn radan hiihtäen. Hiihtosuunnistusta on harjoitettu jo 1900-luvun alusta lähtien, kilpailumielessä 1940-luvulta alkaen.
Lajissa parhaiten menestyneitä maita ovat Suomen lisäksi Ruotsi, Venäjä ja Norja.
Tähtipopulaatio
Tähdet jaetaan niiden iän mukaan tähtipopulaatioihin. Aurinko kuuluu nuoreen populaatio I:een, jossa metallipitoiset tähdet kiertävät Linnunradan keskustaa miltei ympyrämäisillä radoilla suunnilleen samassa tasossa. Vanhan populaatio II:n metalliköyhät tähdet kiertävät soikeilla kaltevilla radoilla. Populaatioluokittelu perustuu etupäässä tähden metallipitoisuuteen eli heliumia raskaampien alkuaineiden suhteelliseen osuuteen sekä siihen, millaiseilla radoilla tähdet galaksissa kiertävät. Tähden populaation ratkaisee ennen kaikkea se, missä vaiheessa maailmankaikkeuden kehitystä tähti on syntynyt. Näin yksittäinen tähti kuuluu samaan populaatioon koko elinkaarensa ajan. Vaikka populaatiojako esitetään perinteisesti kaksiosaisena, Pop I ja Pop II muuttuvat toisikseen ilman selvää rajaa aliluokitustensa kautta.
Populaatio I on ryhmä, johon kuuluu lähinnä galaksien spiraalihaaroissa ja avoimissa tähtijoukoissa olevia tähtiä. Tähän populaatioon kuuluvien tähtien metallipitoisuus on korkea (2–4 %), mikä johtuu aikaisempien tähtisukupolvien tuottamista raskaista alkuaineista, jotka ovat olleet saatavilla kun nämä tähdet ovat muodostuneet. Populaatio I:n tähdet liikkuvat galaksin keskustan ympäri lähes ympyrämäisillä radoilla ja galaksin kiekon tasossa. Aurinko muiden Linnunradan kiekon tähtien tapaan kuuluu Populaatio I:een. Varsinaisten populaatio I:n tähtien ikä on 0,1–2 miljardia vuotta, kiekkopopulaation 2–12 miljardia vuotta.
Populaatio I voidaan jakaa kolmeen aliluokkaan.
Populaatio II:een kuuluvat vanhat, usein punertavat tähdet, joiden metallipitoisuus on alhainen (tyypillisesti alle 10 prosenttia Auringon metallipitoisuudesta). Populaatio II:a tavataan pallomaisissa tähtijoukoissa ja galaksien keskuspullistumissa. Nämä osat usein näkyvätkin muita galaksin osia kellertävämpinä. Muuttuvista tähdistä RR Lyrae ja W Virginis -tähdet ovat tyypillisiä populaatio II:n edustajia. Populaatio II:n tähtien radat galaksin keskustan ympäri ovat yleensä hyvin soikeita ja eikä ratataso ole kytköksissä galaksin kiekon tasoon.
Populaatio II voidaan jakaa kahteen aliluokkaan.
On perusteltua olettaa, että maailmankaikkeuden ensimmäiset tähdet muodostavat oman ryhmänsä, Populaatio III:n. Tähän populaatioon kuuluvat tähdet ovat nykyään jo tuhoutuneet, mutta tutkimalla hyvin kaukaisia galakseja, on mahdollista nähdä näistä tähdistä lähtenyttä valoa. Populaatio III:n tähtiä ei ole varmuudella löydetty, oletettavasti siksi, että nämä tähdet olivat hyvin lyhytikäisiä jättiläistähtiä. Näiden tähtien metallipitoisuus olisi alle -6 eli metalleja olisi alle miljoonasosa Auringon metallipitoisuudesta. Tämä on luonnollisesti seurausta siitä, että näiden tähtien muodostuessa käytettävissä on ollut vain alkuräjähdyksen tuottamia aineita.
HE0107-5240-nimisen tähden etäisyys on 36 000 valovuotta. Tähden massa on 80 % Auringon massasta ja metallipitoisuus 1/200000 Auringon metallipitoisuudesta. HE1327-2326:n metallipitoisuus [Fe/H] = -5,6 eli tähden metallipitoisuus on 1/300 000 Auringon metallipitoisuudesta.
Jättiläistähti
Jättiläistähti on noin 10–100 kertaa Aurinkoa suurempi ja 10–1000 kertaa kirkkaampi tähti. Kuumemmat jättiläiset ovat yleensä kirkkaampia ja pienempiä kuin kylmemmät jättiläistähdet. Tunnetuimpia jättiläistähtiä ovat punaiset jättiläiset.
Jättiläiset luetaan luminositeettiluokkaan III ja kirkkaat jättiläiset luokkaan II. Jättiläistähdiksi voidaan kutsua mitä tahansa seuraavista tähtityypeistä: hyperjättiläiset, ylijättiläiset ja jättiläiset. Jättiläistähdet ovat monesti kirkkaudeltaan vaihtelevia sykkiviä muuttujia. Normaaleja luokan III jättiläisiä ovat sininen Mimosa, keltaiset Capella, Pollux,Dubhe, Arcturus, Aldebaran ja Kochab sekä Mira.
Ns. kirkkaita luokan II jättiläisiä ovat muun muassa Adhara, Almach ja Cacrux.
Tähdestä tulee jättiläistähti, kun sen ytimen fuusioreaktioiden vaatima vety loppuu ja sopeutuminen uuteen energiatasapainoon laajentaa voimakkaasti tähden uloimpia kerroksia. Pintalämpötila putoaa, mutta kokonaiskirkkaus kasvaa pinta-alan suuren kasvun vuoksi.
Luminositeettiluokan III jättiläisten ominaisuuksia.
Seija Simola
Seija Saara Maria Simola (myöh. "Franzén", 25. syyskuuta 1944 Helsinki – 21. elokuuta 2017 Vantaa) oli suomalainen iskelmälaulaja ja sanoittaja. Hänen vanhempansa olivat taidemaalari, director cantus Urpo Simola ja voimistelija Anita Lappalainen.
Simola oli 1960- ja 70-lukujen suosituimpia suomalaisia naislaulajia. Hänen tunnetuimpia kappaleitaan ovat ”Kun aika on”, ”Sulle silmäni annan”, ”Maritza” ja ”Et itkeä saa Argentiina”. Simola edusti Suomea Eurovision laulukilpailussa 1978 kappaleella ”Anna rakkaudelle tilaisuus”.
1960-luvun alkupuolella 18-vuotias Seija Simola esiintyi Leo Lindblomin yhtyeen solistina. Hänen seuraava kiinnityksensä oli Erkki Valasteen orkesterissa. Ensimmäinen single ”Kun hämärtää” / ”Suurkaupungin valot” ilmestyi vuonna 1966. Vuonna 1969 julkaistiin italialaisiskelmät ”Kun aika on”, ”Sulle silmäni annan” ja ”Rakkaus kasvoista kasvoihin”. Samana vuonna ilmestyivät myös ”Näkemiin” (Aranjuez-konserton teema) ja Claude Debussyn ”Kuutamo”.
Simola oli suosittu artisti koko 1970-luvun ajan. Laulelmien ja iskelmien lisäksi hän levytti silloin tällöin myös popmusiikkia, kuten tunnetut Abba-kappaleet ”Waterloo” ja ”Fernando”, joihin laulaja itse teki suomennokset. Suurimpia menestyksiä olivat ”Maritza” ja ”Et itkeä saa Argentiina”. 1970-luvulla Seija Simola lauloi myös Pepe & Paradisen kanssa ja Lauluyhtye Fyrkassa, jonka kantanauhaäänitteitä soitettiin ahkerasti radiossa. Parhaiten mieliin lienee jäänyt lastenlaulu ”Pippuri ja unikko”.
Vuonna 1978 Simola edusti Suomea Eurovision laulukilpailussa Reijo Karvosen sävellyksellä ”Anna rakkaudelle tilaisuus”. Laulu jäi kilpailuissa 18. sijalle, joka oli vuosikymmenen huonoin suomalaissijoitus. Huono menestys Euroviisuissa vaikutti laulajan suosioon ja levymyynti ja keikkatarjoukset vähenivät. Esimerkiksi vuonna 1979 julkaistu LP-levy "Katseen kosketus" ei menestynyt, vaikka se soi paljon radiossa. Levyllä ovat Simolan tunnetut kappaleet ”Kesytetty” ja ”Laulu kuolleesta rakastetusta”.
1980-luvulla Seija Simola levytti kaksi pitkäsoittoa, jotka sisälsivät diskopoljentoisia iskelmiä. ”Ei rakastaa voi tämän enempää” vuodelta 1984 jäi laulajan viimeiseksi hitiksi. Simola ei ole koskaan mieltänyt itseään varsinaisesti iskelmälaulajaksi, ja diskoalbumien vastapainoksi Esa Kaartamo sävelsi ja sanoitti vuonna 1986 hänelle levykokonaisuuden, jota artisti itse piti yhtenä uransa parhaista. Levy jäi Simolan viimeiseksi pitkäsoitoksi ja sen kappale ”Sateenvarjo” soi usein radiossa. Artistin uusimmat levytykset löytyvät vuonna 2003 julkaistulta kokoelmalevyltä "50–70-luvun ladyt: 17 Erik Lindströmin unohtumatonta iskelmää".
Vuonna 2011 Seija Simola menetti lauluäänensä leikkauksessa, joka vaurioitti hänen äänihuuliaan. Tällöin hän myös vetäytyi julkisuudesta eikä juurikaan enää antanut haastatteluja.
Opetusministeriö myönsi Seija Simolalle vuonna 2005 taiteilijaeläkkeen.
Seija Simolan toinen aviomies oli muusikko Pekka Hartonen, joka soitti Solistiyhtye Suomessa bassoa. Seijan ja Pekan poika Nico Hartonen on metalliyhtye Godsplaguen solisti.
Skylab
Skylab oli yhdysvaltalainen avaruusasema. Asema oli kiertoradalla 1973–1979, mutta miehitettynä vain kolmeen otteeseen vuosina 1973–1974.
Skylab-asema oli itse asiassa Saturn IB -kantoraketin toinen vaihe, joka oli ”kalustettu” uudelleen avaruusasemaksi. Asema ja koko Skylab-ohjelma hyödynsivät Apollo-ohjelmasta ylijäänyttä kalustoa. Kun kolme ylijäänyttä valmista Apollo-moduulia oli käytetty, asema jäi avaruuteen odottamaan jatkotoimenpiteitä.
Skylab laukaistiin 14. toukokuuta 1973. Rakettina käytettiin Saturn V -kantoraketin muokattua versiota Saturn INT-21 (SL-1).
Skylab oli epäonninen. Laukaisun yhteydessä se menetti osan säteily- ja mikrometeorisuojistaan ja toisen pääaurinkopaneelinsa. Ensimmäisen miehistön tehtäväksi muodostuikin aseman korjaaminen edes jonkinlaiseen käyttökuntoon.
Asema oli miehitettynä kolmesti:
Vaikka astronauttien raporttien mukaan asema oli lähes hajoamistilassa, sen kiertorataa oli tarkoitus vielä korottaa avaruussukkulan avulla vuonna 1979. Sukkulaohjelma kuitenkin viivästyi, ja kun samaan aikaan Auringon lisääntyneen aktiivisuuden vuoksi tihentyneet ilmakehän ylimmät osat hidastivat Skylabia ennakoitua enemmän, se putosi lopulta hallitsemattomasti ilmakehään 11. heinäkuuta 1979, ja sen palasia putosi muun muassa Australiaan, asumattomille alueille. Neuvostoliitto kritisoi tätä – sen avaruusasemat olivat aina palaneet ilmakehässä hallitusti asumattomien alueiden päällä.
Skylab-asemia rakennettiin kaksi kappaletta. Skylab 2 -asemaa ei koskaan kuitenkaan lähetetty avaruuteen. Käyttämätön asema on nykyään museoituna Yhdysvaltain Smithsonianin kansallisessa ilmailu- ja avaruusmuseossa, Washington D.C.:ssä.
Odottamattomien ongelmien varalle NASA rakensi Skylab Rescue -kapselin, jolla kaksi astronauttia hakisi pois asemalta kolmen hengen miehistön, jos CSM:llä ei voitaisi palata maahan.
Sykkivä muuttuja
Sykkivät muuttujat ovat muuttuvia tähtiä, jotka vaihtavat enemmän tai vähemmän säännöllisessä jaksossa kirkkauttaan ja kokoaan. Jaksot vaihtelevat pituudeltaan: lyhyissä vuorokausien tai kuukausien mittaisissa jaksoissa valonvaihtelu ei ole kovin suurta, mutta jos jakson pituus alkaa olla vuoden verran, niin muutos voi olla hyvinkin iso.
Muuttuvista tähdistä suurin osa on sykkiviä muuttujia. Kirkkauden aaltomainen vaihtelu paljastaa tähden sykkimisen. Suurimmillaan tähden läpimitta saattaa muuttua jopa kaksinkertaiseksi sen pienimpään kokoon nähden. Tärkein sykkivien muuttujien ryhmä on kefeidit, jotka ovat ylijättiläisiä.
Toolbox
Toolbox on Deep Purplen (ja albumin verran Black Sabbathin) laulajana tunnetun Ian Gillanin sooloalbumi vuodelta 1991. Albumilta ei julkaistu varsinaisia singlejä, mutta sen sijaan 12-tuumainen promolevy sisälsi kappaleet "Toolbox", "Pictures of Hell", "Dirty Dog" ja "Hang me out to dry" (jolla soitti Mountainin kitaristi Leslie West).
Purkautuva muuttuja
Purkautuvat muuttujat ovat muuttuvia tähtiä, joissa tapahtuu äkillinen ja nopea kirkastuminen, jonka jälkeen kirkkaus laskee hitaasti. Purkausten voimakkuus vaihtelee paljon.
Purkautuvia muuttujia on useaa erilaista tyyppiä. Kataklysmiset muuttujat ovat voimakkaimpia purkautujia. Heikoimpia puolestaan ovat flaret, joiden pinnalla vapautuu magneettikentästä energiaa ja joiden purkaus pystyy muuttamaan koko tähden kirkkautta. Sumumuuttujat ovat syntypilviensä ympäröimiä vastasyntyneitä tähtiä, joissa tapahtuu usein satunnaisia purkauksia ennen kuin ne vakiintuvat tasaisesti loistaviksi pääsarjan tähdiksi. Novissa ja supernovissa tapahtuu valtava ydinräjähdys, jossa novassa räjähtää tähden pintakerros ja supernovassa koko tähti.
Pyörivä muuttuja
Pyörivät muuttujat ovat muuttuvien tähtien ryhmä, joissa suuret tähdenpilkut aiheuttavat tähden kirkkauden vaihteluja.
Esimerkiksi Alfa Canum Venaticiorum -tyypissä havaitaan voimakkaita magneettikenttiä ja säteilyn polarisaatiota sekä alkuaineiden lajittumista tähden pinnalla magneettikentissä.Ellipsoidimuuttuja on lähekkäinen kaksoistähti, jossa ei tapahdu pimennyksiä. Näiden muuttujien lyhenne on Ell. Valonvaihtelu on alle 0,2 magnitudin luokkaa. Ellipsoidimuuttujan komponentit ovat venyneet mutteivät kosketa toisiaan. Myös ellipsoidimuuttujat luetaan pyöriviin muuttujiin, vaikka ne ovatkin pimennysmuuttujia muistuttavia "geometrisia muuttujia". Niiden valonvaihtelu johtuu niiden pyörimisestä ja soikeasta tai pisaramaisesta muodosta. 
Esimerkkejä ellipsoidimuuttujasta ovat tähdet Zeta Andromedae, Pii-5 Orionis (π Ori, 
b Persei ("bee" Persei, ei "beta") ja Y Aquilae.
Luettelo bassoista
Tämä on kansallisuuksien mukaan osioihin jaettu luettelo oopperalaulajista, joiden ääniala on basso.
Luettelo mezzosopraanoista
Tämä on kansallisuuksien mukaan osioihin jaettu luettelo oopperalaulajattarista, joiden äänialla on mezzosopraano.
Luettelo sopraanoista
Tämä on kansallisuuksien mukaan osioihin jaettu luettelo oopperalaulajattarista, joiden ääniala on sopraano.
Luettelo altoista
Tämä on luettelo oopperalaulajattarista, joiden ääniala on altto.