Kimon
Kimon () (510 eaa., Ateena – 450 eaa., Kition, Kypros) Miltiadeen poika oli ateenalainen valtiomies ja strategos eli sotapäällikkö. Hän oli merkittävimpiä poliittisia toimijoita 400-luvun eaa. puolivälin Kreikassa. Kimon oli luomassa Ateenan merimahtia persialaissotien jälkeen. Hänestä tuli juhlittu sotasankari, joka soti muun muassa Salamiin taistelussa vuonna 480 eaa. Taistelun jälkeen hänet nimitettiin amiraaliksi. Hän kuoli myöhemmässä Salamiin taistelussa vuonna 450 eaa. Kimon rakennutti Ateenaan lukuisia julkisia rakennuksia.
Kimonin isän Miltiadeen kuoltua vankeudessa pantiin Ateenan lakien mukaan hänen poikansa jatkamaan isänsä vankeutta. Siitä hän kuitenkin pelastui, kun hänen sisarensa joutui naimisiin rikkaalle Kalliaalle, joka maksoi Miltiadeen sakon. Kärsitty kova kohtelu ei nuorukaista estänyt antautumasta valtion palvelukseen. Kun Temistokles sai ateenalaiset taivutetuksi luopumaan kaupungistansa ja nousemaan laivoihin, niin kerrotaan Kimonin muiden surressa rientäneen ilosta loistavin kasvoin ylös linnaan ja ripustaneen sinne suitset uhrilahjaksi, siten merkiten, etteivät atenalaiset nyt enää turvautunet hevostensa nopeuteen. Hän sieppasi linnassa riippuvista kilvistä yhden ja riensi laivaan, jonne moni seurasi häntä, innostuen hänen esimerkistään. Salamiin taistelussa hän sitten osoitti loistavaa urhollisuutta.
Kun yhdistyneet helleniläiset spartalaisen Pausaniaan ja ateenalaisen Aristeideen johdolla perin pohjin voittivat Kserkseksen Mardonion Plataian luona, ryhtyi Kimon johtamaan Ateenan laivastoa ja alkoi heti hyökkäyssodan persialaisia vastaan vapauttaakseen Vähän-Aasian rannikon joonialais-kaupunkeja. Loistava kaksoisvoitto Eurymedon-joen luona 466 eaa. johti tavoitteen onnistumiseen. Persialainen laivasto oli joen suiden edessä; Kimon hyökkäsi äkisti sen päälle ja voitti sen perin pohjin. Mutta osa voitetuista pelastui vihollisen maajoukon turviin, joka uhkaavaisena seisoi rannalla. Silloin ateenalaiset nousivat maalle ja, vaikka olivatkin väsyksissä meritaistelusta, ryntäsivät voitonriemussa kovasti huutaen paljon voimakkaamman vihollisen päälle. Kauan kesti tulista taistelua ja monta Ateenan urhollisinta miestä kaatui. Mutta viimein joutuivat persialaiset niin täydellisesti tappiolle, että tuskin ainoankaan heistä sanotaan päässeen pakoon. Heidän leiristään saivat voittajat äärettömän saaliin. Tämä menestys oli niin ratkaiseva, ettei yksikään persialaislaiva enää uskaltanut purjehtia Kreikan vesille eikä mikään persialainen maajoukko enää marssinut Vähän-Aasian länsirannalle.
Kun muukalaisten vaara saatiin torjutuksi, alkoi sisällinen eripuraisuus häiritä Kreikkaa. Varsinkin vallitsi suuri erimielisyys molempien päävaltioiden Ateenan ja Spartan välillä. Kun Spartassa tapahtui tuhoisa maanjäristys ja samalla kertaa kauan sorretut "helotit" (orjat) nousivat kapinaan, katsoi Kimon, aina tarkoittaen yksimielisyyden ylläpitämistä helleniläisten kesken, sitä sopivaksi tilaisuudeksi uudistaa vanhaa, nyt hajonnutta ystävyysliittoa. Hän sai Atenassa aikaan, että hänet nimitettiin ateenalaisen apujoukon päälliköksi, jonka piti lähtemän Sparttaan. Mutta kun spartalaiset epäluuloisuudesta lähettivät ateenalaiset takaisin, käänsi siitä loukkautunut Ateenan kansa koko vihansa Kimonia vastaan, joka nyt karkoitettiin kymmeneksi vuodeksi Ateenasta.
Kohta sen jälkeen joutuivat ateenalaiset ja spartalaiset ilmisotaan. Oli taistelu Tanagran luona Boiotiassa 457 eaa. Ennen taistelun alkua saapui Kimon ja asettui riviinsä. Mutta atenalaiset sekä harmista että epäluuloisuudesta ajoivat hänet pois taistelusta. Sen tylyytensä saivat he maksaa täydellisellä tappiolla. Silloin kansa kutsui takaisin Kimonin, jonka vaikeaksi ensityöksi tuli sovinnon rakentaminen Ateenan ja Spartan välille. Voidakseen pitää helleniläisten voimia koossa uudisti hän vielä kerran taistelun persialaisia vastaan. Vaan silloin hänen urhotöistä rikas elämänsä päättyikin, sillä hän kuoli Kypros-saarella Kition-kaupunkia piirittäessään.
Kimonin sanottiin olleen ylevä kuin Miltiades nuorempi ja viisas kuin Themistokles, mutta jalomielisyydeltään ja valtiomiestaidoiltaan etevämpi heitä kumpaakin. Hänen olemuksessaan oli jotakin ylhäistä, mutta anteliaisuutensa tähden pysyi hän kuitenkin aina kansan suosiossa. Hän otatti pois aidat puutarhojensa ympäriltä, että kuka hyvänsä saisi vapaasti nauttia niiden hedelmiä. Joka päivä laitatti hän yksinkertaisen, vaan monelle hengelle riittävän aterian, jolle kuka hyvänsä sai tulla. Jalon olemassaolonsa voimalla korotti hän kansan katseen ylemmäksi puoluehengen näköpiiriä ja pitämällä helleniläisten voimat koossa persialaisia vastaan esti hän vielä muutamia vuosia heitä keskinäisissä taisteluissa tuhoamasta toinen toistansa.Otto Sjögren: Historiallinen lukukirja: Vanha ja Keski-aika, WSOY, 1888.