hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Oulun Luistelukerho
Oulun Luistelukerho r.y. (OLK) on vuonna 1949 perustettu oululainen taitoluisteluseura. Oulun Luistelukerhossa voi harrastaa joko yksinluistelua tai muodostelmaluistelua. Muodostelmaluistelun puolella kilpailevia joukkueita on kaudella 2016–2017 seitsemän: Tähtitytöt – minorisarjan joukkue, Aurora Borealis -SM-noviisisarjan joukkue, Stella Polaris – SM-juniorisarjan joukkue, Corda Borealis -kansallisen seniorisarjan joukkue, Cometes Borealis -kansallisen noviisisarjan joukkue, Luna Borealis -aikuissarjan joukkue ja Minitähdet -tulokassarjan joukkue. Seurassa on myös kaksi muodostelmaluistelun kehitysryhmää: Minitimantit ja Timantit. Yksinluistelussa seuran tunnetuin ja menestynein urheilija on moninkertainen SM- ja EM-mitalisti Susanna Pöykiö, jonka taitoluistelu-ura on jo päättynyt. Seurassa on myös taitoluistelukoulu jossa on kaikentasoisia ja -ikäisiä luistelijoita.
Tanssisali Lutakko
Tanssisali Lutakko on Jyväskylän Lutakossa sijaitseva rock-klubi, jota hallinnoi Jyväskylän elävän musiikin yhdistys, Jelmu. Kiinteistön omistaa keskinäinen kiinteistöyhtiö, jonka osakkaita ovat Jelmu ry, YAD ry sekä Kauko Sorjosen säätiö.
Jyväskylän elävän musiikin yhdistys Jelmu perustettiin 18. tammikuuta 1989. Samana vuonna Lutakossa sijaitseva vanha leipomo muunnettiin rock-klubiksi ja Jelmun toimitilaksi, Tassisali Lutakoksi. Lutakon ensimmäinen keikka oli 15. marraskuuta 1990.
Tanssisali Lutakko joutui purku-uhan alle, kun Lutakonniemen aluetta alettiin kehittää asuin- ja liikekortteleiksi entisen Schaumanin vaneritehtaan jäljiltä.
Jyväskylän kaupunginhallitus päätti kuitenkin 17. marraskuuta 2003, että Lutakon kulmauksen asemakaavaa ryhdytään muuttamaan siten, että Tanssisali Lutakko säilytetään.
Kulttuurihistoriallisesti merkittävän Tanssisali Lutakon pelastuminen sinetöitiin Jyväskylän kaupunginvaltuustossa kokouksessa 16. toukokuuta 2005, jossa päätettiin luovuttaa Tanssisali Lutakon rakennus ja tontti korvauksetta uudelle Kiinteistöosakeyhtiö Schaumanninkadun leipomo Oy:lle, josta Jelmu ry omistaa 75 prosenttia ja Kauko Sorjosen säätiö 25 prosenttia.
Vuoden 2005 alussa käynnistetty peruskorjaus valmistui saman vuoden joulukuussa. Kunnostus toteutettiin suurelta osin vapaaehtoistyönä, ja sen yhteydessä Lutakkoon rakennettiin lisää harjoittelutiloja muusikoille, työhuoneita taiteilijoille, teatteri, joogasali ja toimistotilat YAD ry:lle.
Peruskorjaus maksoi 2,7 miljoonaa euroa, josta Jyväskylän kaupunki maksoi 500 000 euroa, Länsi-Suomen lääninhallitusEAKR-rahoituksena miljoona euroa ja Raha-automaattiyhdistys maksoi YAD:n tilojen osuuden. Loput Lutakon Tanssisalin kiinteistöyhtiö rahoitti lainalla. Vuoden 2009 maaliskuussa kiinteistöyhtiö ja Kauko Sorjosen säätiö sopivat toiminnan tulevaisuuden turvaavasta järjestelystä, jossa Kauko Sorjosen säätiö lunasti kiinteistöyhtiön lainan pankilta ja kiinteistöyhtiö lyhentää lainaansa säätiölle.
André Citroën
André-Gustave Citroën (5. helmikuuta 1878 – 3. heinäkuuta 1935) oli ranskalainen tehtailija. Hänet tunnetaan Citroën-automerkin perustajana.
André-Gustave Citroën oli viisihenkisen perheen kuopus. Hänen isänsä oli nimeltään Levie Citroen ja äitinsä Mazra Kleinmann (syntynyt Varsovassa, Puolassa). Citroënin perhe oli alun perin juutalaista alankomaalais-puolalaista timanttikauppiassukua. Suku muutti vuonna 1873 Amsterdamista Pariisiin, jossa perhe muutti nimensä Citroëniksi. Citroen tarkoittaa hollanniksi sitruunaa. André Citroënin isä teki itsemurhan, kun André oli 6-vuotias.
Citroën perusti vuonna 1919 autotehtaan, josta tuli maailman neljänneksi suurin 1930-luvulla. Citroën kuoli mahasyöpään Pariisissa vuonna 1935. Hänet on haudattu Cimetière du Montparnasseen.
Karl Urban
Karl-Heinz Urban (s. 7. kesäkuuta 1972 Wellington) on uusiseelantilainen näyttelijä. Parhaiten hänet tunnetaan roolistaan Éomerina "Taru sormusten herrasta" -trilogian jälkimmäisissä osissa "" (2002) ja "" (2003).
Urban näytteli televisiosarjoissa "Hercules" ja "Xena" vuosina 1996–2001. "Xenassa" Urban esitti kolmea eri hahmoa, Julius Caesaria, Kupidoa sekä amatsoniheimon vihollisheimon, samiittien, jäsentä nimeltä Kor.
"Taru sormusten herrasta" -sarjan ohella Urban on esiintynyt muun muassa elokuvissa "Aavelaiva", "Riddickin aikakirja", "Medusan isku", "Doom", "Star Trek" ja "Dredd". Hän näytteli myös Woodrow Callia televisiosarjassa "Comanche Moon" (2008) ja John Kennexiä televisiosarjassa "Almost Human" (2013–2014).
Urban avioitui vuonna 2004 maskeeraaja Natalie Wihongin kanssa. Parilla on kaksi poikaa. Kesäkuussa 2014 he ilmoittivat eroavansa. Urban on seurustellut näyttelijä Katee Sackhoffin kanssa marraskuusta 2014 lähtien.
DPNI
Dviženie protiv nelegalnoi immigratšii () on 10. kesäkuuta 2002 perustettu venäläinen kansalaisjärjestö, joka vastustaa laitonta siirtolaisuutta. Sillä on toimintaa noin 30:ssä kaupungissa. Järjestön perustamisen syynä olivat Krasnoarmeiskissa tapahtuneet mielenosoitukset ja hyökkäykset, joiden tarkoituksena oli pelottaa armenialaiset pois. Järjestön johdossa on Aleksandr Belov, ja sen ideologinen johtaja on Viktor Jakušev.
Jotkut liikkeen jäsenistä tulivat Kontupohjaan osoittamaan mieltä azerbaidžanilaisia vastustaviin mielenosoituksiin.
Liike myös vastustaa sotarikoksista syytetyn bosnialaisen Ratko Mladićin tuomitsemista.
DPNI on järjestänyt "venäläisiä marsseja" kansallisen yhtenäisyyden päivänä sekä Stalinin syntymäpäivänä.
Osa sen kannattajista perusti Suur-Venäjä-puolueen (Великая Россия) entisestä Rodinasta eronneiden kanssa.
Moskovalainen tuomioistuin kuitenkin kielsi liikkeen toiminnan 18. huhtikuuta 2011.
Tiikerinsilmä – Rocky III
Tiikerinsilmä – Rocky III on vuonna 1982 ilmestynyt yhdysvaltalainen nyrkkeilyaiheinen elokuva. Elokuvaan teki käsikirjoituksen ja ohjauksen Sylvester Stallone, joka myös esiintyi pääosassa. Sen tunnusmusiikkina toimii Survivor-yhtyeen kappale ”Eye of the Tiger”, josta tuli elokuvan myötä erittäin tunnettu.
On kulunut kolme vuotta edellisen elokuvan tapahtumista, ja Rocky Balboa on puolustanut mestaruuttaan kymmenen kertaa. Rocky ottelee hyväntekeväisyysottelun kookasta painijaa Ukkoshuulta (Hulk Hogan) vastaan. Philadelphiassa, kun Rockyn muistopatsasta paljastetaan, ykköshaastaja Clubber Lang (Mr. T) saa hänet suuttumaan ja suostumaan viimeiseen otteluun. Rocky häviää ottelun tyrmäyksellä toisessa erässä. Samalla hänen valmentajansa Mickey kuolee sydänkohtaukseen. Mickeyn hautajaisten jälkeen entinen maailmanmestari Apollo Creed suostuttelee Rockyn uusintaotteluun Clubberia vastaan ja alkaa valmentaa häntä koitokseen. Apollon valmennustavat poikkeavat selvästi Rockyn tuntemista Mickeyn tavoista, sillä Apollo pyrkii hankkimaan Rockylle lisää nopeutta. Rocky kohtaa äärimmäisen tasaväkisessä ottelussa Clubberin ja onnistuu tyrmäämään tämän kolmannessa erässä. Lopussa Rocky suostuu epäviralliseen uusintaan Apollon kanssa. He ottelevat ilman katsojia tai muitakaan ulkopuolisia ja elokuva päättyy juuri, kun heidän ottelunsa alkaa ja tulos jää katsojalle avoimeksi.
Deadmeat Disciples
Deadmeat Disciples on suomalaisen death/thrash metal -yhtye Deathchainin Suomessa 13. lokakuuta 2003 julkaisema albumi.
Cosimo de’ Medici
Cosimo di Giovanni de’ Medici (27. syyskuuta 1389 Firenze – 1. elokuuta 1464) oli ensimmäinen Medicien poliittisen suvun jäsen ja Firenzen hallitsija. Häntä sanotaan myös ”vanhemmaksi” (”il Vecchio”) ja isänmaan isäksi (”pater patriae”).
Cosimo syntyi Firenzessä villakauppiaan ja pankkiirin poikana. Hän peri sekä rikkautensa, varovaisuutensa että liiketoiminnan tajunsa isältään Giovanni di Bicci de’ Mediciltä. Hänellä oli veli Lorenzo, ja hän oli tulevan mahtimiehen Lorenzo de’ Medicin isoisä. Vuonna 1415 hän avusti antipaavi Johannes XXIII:ta Konstanzin kirkolliskokouksessa.
Vuonna 1433 Cosimon valtaa alettiin pitää uhkana Medici-vastaiselle puolueelle, jota johtivat aatelismiehet Palla Strozzi ja Rinaldo. Saman vuoden syyskuussa Cosimo vangittiin, syytettynä Luccan valloituksen epäonnistumisesta, mutta hän onnistui muuttamaan vankilatuomionsa maanpakolaisuudeksi. Cosimo lähti Padovaan, ja sieltä Venetsiaan, ottaen pankkinsa mukanaan. Hänen vaikutusvaltansa oli suuri: vuoden kuluessa rahan pakeneminen Firenzestä oli niin huomattavaa, että maanpakolaisuuden kielto täytyi poistaa. Cosimo palasi Firenzeen vuonna 1434 ja johti maata loppuelämänsä ajan.
Politiikan alalla Cosimo pyrki Pohjois-Italian rauhoittamiseen vuoden 1454 Lodin sopimuksella: Venetsia, Firenze ja Milano sekä myöhemmin Kirkkovaltio sopivat lopettavansa hyödyttömät rajakiistansa. Vuonna 1439 hän oli myös välikätenä paavi Eugenius IV:n neuvoston siirtymisessä Ferraralta Firenzeen.
Cosimo oli tunnettu kulttuurin ja taiteiden tukija sekä suuri kirjojen ystävä. Hän kulutti perheen omaisuutta Firenzen hyväksi. Hän oli Fra Angelicon, Fra Filippo Lippin ja Donatellon suosija ja uskottu. Taiteeseen sijoittaminen lisäsi hänen kansansuosiotaan. Hän uskalsi palkata arkkitehti Filippo Brunelleschin toteuttamaan Santa Maria del Fioren kupolin, vaikka hänen suunnitelmansa oli rakennusteknisesti haasteellinen. Vuosina 1434–1471 hän käytti kaikkiaan 663 755 floriinia "rakennuksiin, hyväntekeväisyyteen ja veroihin". (Mukaan on laskettu hänen hyväksymiään mutta vasta hänen kuolemansa jälkeen toteutuneita hankkeita.)
Deathrash Assault
Deathrash Assault on suomalaisen death/thrash metal -yhtye Deathchainin toinen täyspitkä albumi, joka julkaistiin Suomessa 12. lokakuuta 2005. Albumi jäi yhtyeen entisen laulajan, Rottenin, viimeiseksi yhtyeessä.
Albumi ylsi Suomen virallisella albumilistalla sijalle 18.
Tuk-tuk
Tuk-tuk () eli samlor () on thaimaalainen versio kolmipyöräisestä skootterista, jota kutsutaan muualla auto-riksaksi. Tuk-tukia käytetään paitsi vuokra-ajoneuvona, myös tavaran kuljetukseen. Tuk-tukin käyttö on useissa kaupungeissa Thaimaassa kielletty, ja sitä tapaakin Bangkokin ja Chiang Main ulkopuolella lähinnä maaseutukaupungeissa ja -kylissä. Tuk-tukia ajaa alempaan sosiaaliryhmään kuuluva, yleensä Thaimaan koilliosasta Isanista kotoisin oleva henkilö, jolla ei ole varaa varsinaiseen taksiautoon.
Tuk-tukit ovat kolmipyöräisiä ja sivuilta avoimia. Auringolta ja sateelta suojaa kangaskatto. Voimanlähteenä on 300-kuutioinen kaksitahtimoottori. Ratin sijasta tuk-tukissa on ohjaustanko. Jotkut tuk-tukit käyttävät kaasua polttoaineena.
Toisin kuin Intiassa ja Indonesiassa, joissa paikallinen kolmipyörä perustuu italialaiseen Vespaan (Bajaj), thaimaalaisen tuk-tukin esikuvana oli "Daihatsu Midget", japanilainen kääpiöauto. Ensimmäiset moottorikäyttöiset kolmipyöräriksat eli tuk-tukit esiteltiin vuonna 1959. Thaimaassa on tällä hetkellä kuusi valmistajaa. Tuk-tukin tulevaisuus saattaa olla uhattuna, sillä kiristyvät päästönormit ja nouseva elintaso suosivat hiljaisia ja ilmastoituja taksiautoja. Tuk-tuk on kuitenkin edelleen Thaimaan ja Bangkokin tunnetuin kulkuväline ja eräänlainen kansallinen tunnuskuva, joka kiehtoo varsinkin turisteja. Tuk-tuk-kyydin hinta ei enää ole kilpailukykyinen mittaritakseihin verrattuna, mutta sillä on oma käyttäjäkuntansa katukauppiaiden keskuudessa, tavaran kuljetuksessa ja ruuhka-aikoina.
Phil McGraw
Phillip Calvin McGraw (tunnetaan nimellä Dr. Phil, ”tohtori Phil”; s. 1. syyskuuta 1950 Vinita, Oklahoma, Yhdysvallat) on suosittu yhdysvaltalainen televisiopsykologi.
Hän tuli tunnetuksi tehtyään yhteistyötä Oprah Winfreyn kanssa vuosina 1998–2002. Hän juonsi "Tuesdays with Dr. Phil" -juttusarjaa ohjelmassa "Oprah". Suosion kasvun takia McGrawille perustettiin oma ohjelma "Dr. Phil", jota tuottaa Winfrey's Harpo Studios. Hän on isännöinnyt ohjelmaa vuodesta 2002.
McGraw on kirjoittanut seitsemän kirjaa ja niiden oheismateriaalin. Kirjoista kuudessa neuvotaan muun muassa ihmissuhteisiin liittyvissä asioissa ja yhdessä autetaan laihdutuksessa ja elämäntapojen muuttamisessa. Hän on tehnyt myös cameoroolin elokuvassa "Scary Movie 4" sekä televisiosarjoissa "Frasier" ja "Simpsonit". Hän on ollut myös esikuvana "Seesamtien" hahmolle Dr. Feel.
McGraw ja Debbie McCall avioituivat vuonna 1970 ja erosivat 1973. Robin Jamesonin kanssa McGraw avioitui vuonna 1976, ja parilla on kaksi poikaa, Jay (s. 1979) ja Jordan (s. 1986). Jay McGraw on seurannut isänsä jalanjälkiä ja julkaissut Dr. Phil -tyylisen kirjan, joka on suunnattu teini-ikäisille, sekä vieraillut usein "Dr. Phil"-ohjelmassa. McGraw on ollut myös vieraana Conan O'Brienin juontamassa "Late Night with Conan O'Brien" -showssa.
McGraw'lle tehtiin siemenjohdinten katkaisu eli vasektomia 29-vuotiaana ensimmäisen lapsen saatuaan. Myöhemmin hän on kutsunut tätä elämänsä suurimmaksi virheeksi.
Phil Hartman
Philip Edward "Phil" Hartman (24. syyskuuta 1948 – 28. toukokuuta 1998) oli kanadalaissyntyinen yhdysvaltalainen näyttelijä, ääninäyttelijä, koomikko ja käsikirjoittaja.
Hartman syntyi Ontarion Brantfordissa Kanadassa, ja 1950-luvulla hänen perheensä muutti Yhdysvaltoihin. Hartman pyrki Los Angelesin high schooleihin, ja hänestä tuli Yhdysvaltojen kansalainen 1990-luvun alkupuoliskolla.
Urallaan Hartman esiintyi muun muassa "Saturday Night Livessä", "NewsRadio"-sitcomissa ja "Simpsoneissa", jossa hän esitti B-luokan halpaelokuvanäyttelijää Troy McClurea ja asianajaja Lionel Hutzia.
Hartman meni naimisiin Gretchen Lewisin kanssa vuonna 1970. Avioliitto kesti lyhyen aikaa. Vuonna 1982 Hartman meni naimisiin kiinteistövälittäjä Lisa Strainin kanssa, ja heidän avioliittonsa kesti kolme vuotta. Vuonna 1987 Hartman avioiutui entisen mallin ja jonkin verran näyttelijän töitä tehneen Brynn Omdahlin (syntyjään Vicki Omdahl) kanssa. Pari sai kaksi lasta.
Hartmanin kolmas vaimo Brynn murhasi Hartmanin riidan takia pariskunnan kotona Kaliforniassa 28. toukokuuta 1998. Hartman oli kuollessaan 49 vuoden ikäinen. Brynn Hartman ampui miestään kahdesti päähän tämän nukkuessa ja muutaman tunnin kuluttua teki itsemurhan ampumalla itseään päähän. Murhan motiivit eivät ole täysin tiedossa. Brynn Hartman oli kuitenkin käyttänyt aiemmin illalla kokaiinia ja teki murhan huumeiden vaikutuksen alaisena. Brynn Hartman oli ollut aiemmin pahasti riippuvainen huumeista, mutta saanut riippuvuutensa kuriin mentyään Hartmanin kanssa naimisiin.
Isotermi
Isotermit eli lämpötilan samanarvokäyrät yhdistävät sekä luonnossa että kartalla paikkoja, joiden lämpötila on sama. Ne eivät ole kuitenkaan leveyspiirien suuntaisia, koska tuulet ja merivirrat viilentävät tai lämmittävät vaikutuspiireissään alueita eri määrin. Lämpimät tuulet ja merivirrat nostavat keskilämpötiloja, kun taas kylmät laskevat.
Perhentiansaaret
Perhentiansaaret () on saaristo Malesiassa Terengganun osavaltiossa. Se sijaitsee noin 19 km Malesian rannikolta, ja matkaa pohjoiseen Thaimaan rajalle on noin 64 km. Tärkeimmät saaret ovat Perhentian Besar ("Iso-Perhentian") ja Perhentian Kecil ("Pieni Perhentian"). Sana Perhentian tarkoittaa pysähdystä. Nimi liittyy kauppiaisiin, jotka tekivät kauppaa Thaimaan ja Malesian välillä. Nykyisin saaristo kuuluu luonnonsuojelualueeseen, jonka vuoksi kalastus on kielletty. Saariston päätulonlähde on matkailu. Kirkkaat vedet, puhtaat rannat, ehjät korallit ja muutamat hylyt ovat tehneet siitä suositun ranta- ja sukelluskohteen. Saarella ei ole lentokenttää eikä kunnon teitä. Helpoin tapa päästä saarelle on vuokrata vene joko Kota Bharusta tai Kuala Terengganusta.
Fugazi (Marillion)
Fugazi on brittiläisen progressiivista rockia soittavan Marillionin toinen albumi. Se julkaistiin vuonna 1984. Albumi tuotettiin hankalissa olosuhteissa, sillä rumpali Mick Pointer oli jättänyt yhtyeen ja useita muita jouduttiin kokeilemaan nopeasti. Lopulta rumpaliksi valittiin Ian Mosley. Yhtye on todennut, että se ei ollut tyytyväinen tulokseen etenkään tuotantolaadun osalta. Uudelleenjulkaisu korjasi tätä jonkin verran.Vuoden 1998 uudelleenjulkaisulla oli myös seuraavat kappaleet toisella levyllä:
Kondopoga (yritys)
Kondopoga () on Karjalan tasavallan Kontupohjassa toimiva paperitehdas ja monialayhtiö. Tehdas on perustettu vuonna 1928. Tehtaan päätuote on sanomalehtipaperi, mutta se valmistaa myös toimisto- ja käärepaperia. Paperitehtaan lisäksi OAO Kondopogan toimialoja ja tuotteita ovat tiiliteollisuus, rehuhiivan tuotanto ja kirjolohen kasvatus.
Tehdasta on johtanut Vitali Federmesser, jonka johtamisen aikana tehdas on vastannut myös ympäristönsä sosiaalisesta kehittämisestä rakentamalla kaupunkiin kulttuuritalon ja jäähallin. Muita hankkeita ovat olleet terveysparantolan uusiminen, kävelykadun perustaminen, tiilitehtaan ja kalanviljelylaitoksen perustaminen. Vuodesta 2004 yritys on omistanut myös Suojärven kartonkitehtaan.
Paperitehtaassa on nykyisin seitsemän paperikonetta – kuusi sanomalehtipaperikonetta ja yksi käärepaperikone. Pääasiassa verrattain iäkkäiden paperikoneiden yhteistuotanto on noin 700 000 tonnia sanomalehtipaperia vuodessa. Finnkarelco on tuonut Kontupohjan paperia Suomeen.
Paperikoneet 4, 5, 6 ja 7 on otettu käyttöön vuosina 1960–1965. Paperikone 8 on rakennettu 1980-luvulla. PK 9:n rakentaminen alkoi vuoden 1974 lopussa, ja se käynnistyi 1977. Se oli ensimmäinen leveä ja nopea Neuvostoliitossa valmistettu paperikone. Paperikone 10 on Beloitin valmistama Bell Baie 3, joka käynnistyi 2003. Sen viiraleveys on 7,4 metriä. Tehtaalla on toiminut biologinen jätevedenpuhdistamo vuodesta 1983.
Vuonna 2001 Kondopoga oli Venäjän 37. suurin vientiyhtiö. Yhtiöllä on noin 7 500 työntekijää.
Kontupohjassa olevien paperikoneiden lisäksi Suojärven kartonkitehtaassa valmistetaan noin 70 700 tonnia kartonkia vuodessa.
Giovanni di Bicci de’ Medici
Giovanni di Bicci de’ Medici (1360 Firenze – 20. helmikuuta tai 28. helmikuuta 1429) oli maineikkaan ja vaikutusvaltaisen firenzeläisen Medici-suvun perustaja, Cosimo de’ Medicin isä ja Lorenzo de’ Medicin eli Lorenzo il Magnificon isoisän isä.
Giovanni aloitti uransa villakauppiaana, mutta laajensi liiketoimintaansa pankkialalle. Hän joutui kilpailemaan vanhempia ja vauraampia pankkiirisukuja vastaan. Hänen pankkinsa kasvoi hänen aikansa suurimmaksi Cosimo de’ Medicin alaisuudessa. Poika peri rikkautensa, varovaisuutensa ja liiketoiminnan tajunsa Giovannilta.
Glosa
Glosa on keinotekoinen kieli, jonka Ronald Clark ja Wendy Ashby suunnitelivat kansainväliseksi apukieleksi Lancelot Hogbenin interglossan pohjalta vuosina 1972–1992. Interglossa oli alun perin kehitetty 1943.
Glosaa kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Sanoilla ei ole taivutusmuotoja, ja sama sana voi toimia verbinä, substantiivina, adjektiivina tai prepositiona. Sanasto on latinasta ja kreikasta, mutta esimerkiksi kielioppisäännöissä on vaikutteita myös muista kielistä. Perusglosassa on tuhat sanaa, mutta 6 000 sanan laajennettu sanasto on kehitetty vaativampia erikoisaloja varten.
Cosimo I de’ Medici
Cosimo I (; 12. kesäkuuta 1519 Firenze – 21. huhtikuuta 1574 Firenze) oli Firenzen herttua vuosina 1537–1569 sekä ensimmäinen Toscanan suurherttua vuodesta 1569 alkaen.
Cosimo syntyi Firenzessä, ja hänen isänsä oli kuuluisa forlìlainen kondottieeri Giovanni dalle Bande Nere.
Kun Alessandro de’ Medici joutui salamurhan uhriksi vuonna 1537, Cosimo nousi valtaan, koska Alessandron ainoa miespuolinen jälkeläinen oli avioton. Cosimo oli lähtöisin eri sukuhaarasta, mutta monet Firenzen vaikutusvaltaisista miehistä kannattivat häntä, ehkä toivoen pääsevänsä hallitsemaan hänen kauttaan, koska hän oli vain 17-vuotias. Cosimo osoittautui kuitenkin lujatahtoiseksi ja kunnianhimoiseksi, ja pyhä Rooman keisari Kaarle V tunnusti hänet Firenzen valtionpäämieheksi vuoden 1537 kesäkuussa. Hän palautti Medicit valtaan, ja sen jälkeen suku hallitsi Firenzeä viimeiseen Medici-suurherttuaan, Gian Gastone de Mediciin (1671–1737) asti. Hänen luomansa hallinnon rakenteet säilyivät aina siihen asti, kunnes suuriruhtinaskunta sulautui Itävallan keisarikuntaan.
Heinäkuun loppupuolella 1537 Alessandron maanpaossa olleet vastustajat keräsivät voimansa ja marssivat Ranskan kuningaskunnan tukemana Toscanaan Bernardo Salviatin ja Piero Strozzin johdolla. Saatuaan tiedon heidän lähestymisestään Cosimo lähetti parhaat joukkonsa Alessandro Vitellin johdolla kohtaamaan viholliset. Lyötyään vihollisarmeijan Montemurlon linnoituksen luona Vitelli hyökkäsi linnoitukseen, jonne Strozzi ja muutamat hänen kumppaneistaan olivat hakeutuneet turvaan. Strozzin vastarinta murtui muutamassa tunnissa, ja Cosimo oli saanut ensimmäisen voittonsa. Tärkeimmät vangit mestattiin Firenzen piazzalla tai Bargellossa.
Seuraavaksi Cosimon huomio kääntyi naapurikaupunkeihin Luccaan ja Sienaan. Keisarin tuella hän alkoi piirittää Sienaa ja vuonna 1555. 15 kuukautta kestäneen piirityksen jälkeen hän valtasi kaupungin, jonka väkiluku oli romahtanut 40 000:sta 8 000:een. Vuonna 1559 Cosimo liitti Montalcinon alueisiinsa, ja vuonna 1569 hän sai paavi Pius V:ltä Toscanan suurherttuan arvon.
Johtajana Cosimo oli itsevaltainen ja verotti alamaisiaan raskaasti. Taloudellisista vaikeuksista huolimatta hän oli antelias taiteiden tukija ja kehitti myös Firenzen laivastoa.
Cosimon jälkeen Toscanan hallitsijaksi tuli hänen poikansa Francesco eli Frans I. Myös hänen nuorempi poikansa Ferdinand toimi myöhemmin Toscanan suurherttuana. Cosimon jälkeläiset hallitsivat Toscanaa vuoteen 1737.
OMON
OMON (ОМОН, , "Liikuteltavat erikoisjoukot", vuoden 2011 poliisiuudistukseen saakka , "Miliisin erikoisjoukot") on yleisnimitys poliisin tai miliisin erikoisjoukoille Venäjällä ja entisessä Neuvostoliitossa.
Näitä joukkoja käytetään erikoistilanteissa, kuten vaarallisissa pidätyksissä, panttivankitilanteissa, mellakoissa ja terrorismitapauksissa. Jokaisella Venäjän alueella ja useilla suuremmilla kaupungeilla on omat OMON-joukkonsa. Ukrainassa Neuvostoliitolta periytyneet OMON-joukot tunnettiin nimellä Berkut.
OMON-joukkoihin voivat hakea 22–30-vuotiaat asepalveluksen suorittaneet miehet. Seula on tiukka ja sisältää lääketieteelliset ja psykologiset testit. Koulutus kestää neljä kuukautta. Jäsenet saavat melko pientä palkkaa (noin 1000€/kk) ja jäävät yleensä eläkkeelle 45:n ikäisinä ilman merkittävää eläkettä.
OMONin juuret ovat Neuvostoliitossa sisäministeriön (MVD) alaisuuteen vuonna 1979 perustetussa erikoisjoukossa, joka luotiin valmistauduttaessa Moskovan olympialaisiin 1980, jotta varmistuttaisiin ettei kilpailuissa toistu Münchenin vuoden 1972 kaltaista verilöylyä.
Nykyinen järjestelmä on perustettu 1987 ja tuon erikoisjoukon jälkeläinen. OMON-joukot perustettiin Neuvostoliitossa alun perin pysäyttämään mielenosoitukset ja torjumaan huliganismia, mutta niiden toimenkuva laajeni jopa tavalliseen katupartiointiin saakka. Neuvostoliiton hajoamisvaiheessa OMON-joukkoja käytettiin tukahduttamaan tasavaltojen irtautumispyrkimyksiä ja esimerkiksi 20. tammikuuta 1991 osasto hyökkäsi Latvian sisäministeriöön.
Venäjä on kierrättänyt OMON-joukkoja Tšetšeniassa, jonne lähes kaikki joukkojen jäsenet joutuvat muutaman kuukauden tehtävään. Eräässä kuuluisassa tapauksessa seitsemänmiehinen OMON-joukko jäi helmikuussa 2000 sissien vangiksi ja teloittamaksi lähellä Džanei-Vedenon kylää mukanaan kamera, jossa oli kuvia miesjoukon palveluksesta Tšetšeniassa.
Salvestro de’ Medici
Salvestro Alammano de’ Medici (1331–1388) oli Firenzen kaupungin entinen gonfaloniere ja pormestari. Salvestro oli ylimysluokan jäsen ja kuului Guelphicin ryhmän vastustajiin.
Anjalanlahti
Anjalanlahti on Kymijoen lahti ja laajentuma Kouvolassa Ankkapurhan kosken alapuolella. Anjalanlahti on tärkeä levähdyspaikka vesilinnuille näiden muuton aikaan keväällä ja syksyllä.
Anjalanlahden rannalla on länsipuolella Anjalan ja itäpuolella Inkeroisten taajama.
Sahaaminen (teloitusmenetelmä)
Sahaaminen on historiallinen kidutus- ja teloitusmenetelmä. Tuomittu ripustettiin roikkumaan jaloistaan ja hänet sahattiin kahtia jalkovälistä alkaen. Koska tuomittu roikkui ylösalaisin, aivot saivat verta eikä hän kuollut verenhukkaan. Uhri saattoi säilyä hengissä ja tajuissaan, kunnes saha rikkoi alavatsan suuria verisuonia – joskus pitempäänkin. Aasian maissa tuomittu seisoi teloituksen aikana ja sahaus aloitettiin päästä, mikä johti paljon nopeampaan kuolemaan.
Heprealaiskirjeen mukaan (11:37) joitakin Raamatun pyhimyksiä "sahattiin paloiksi". Muutamien historiallisten lähteiden mukaan profeetta Jesaja teloitettiin tällä tavalla.
Alessandro de’ Medici
Alessandro de’ Medici (22. heinäkuuta 1510 – 6. tammikuuta 1537), jota kutsuttiin myös nimellä Il Moro (Mauri) tumman ihonvärinsä vuoksi, oli Medicien sukuun kuulunut Pennen herttua ja Firenzen herttua (vuodesta 1532), Firenzen hallitsija vuodesta 1530 kuolemaansa vuonna 1537 asti.
Synnyttyään Firenzessä Alessandro tunnustettiin Lorenzo II:n aviottomaksi pojaksi, mutta tutkijat uskovat nykyisin hänen olleen itse asiassa Giulio de’ Medicin avioton poika. Giulio de’ Medicistä tuli myöhemmin paavi Klemens VII. Historioitsijat kuten Christopher Hibbert uskovat, että hänen äitinsä oli Medicien taloudessa ollut musta palvelija.
Inkeroisten tehtaankirkko
Inkeroisten tehtaankirkko (Tehtaanmäen kirkko) on Inkeroisten kartonkitehtaan omistajien vuonna 1910 tehtaan työväestölle ja ympäristön asukkaille rakennuttama kivikirkko. Kirkon suunnitteli Birger Federley. Kirkkoon mahtuu noin 300 henkeä. Kirkko rakennettiin Inkeroisten kylään tehtaanmäelle, työväestön asuntojen läheisyyteen.
Sippolan kunnan papisto toimitti kirkon jumalanpalvelukset. Tehtaan kirkon seurakunta liitettiin vuoden 1999 alussa Anjalankosken seurakuntaan. Anjalankosken seurakunta kuuluu Kouvolan seurakuntayhtymään.
Rainer Maria Rilke
Rainer (alun perin René) Karl Wilhelm Johann Josef Maria Rilke (4. joulukuuta 1875 Praha, Itävalta-Unkari – 29. joulukuuta 1926 Montreux, Sveitsi) oli itävaltalainen runoilija.
Rainer Maria Rilke syntyi Prahassa, joka siihen aikaan kuului Itävalta-Unkariin. Hänen isänsä oli Josef Rilke (1838–1906), josta tuli epäonnistuneen sotilasuransa jälkeen rautatietyöläinen. Hänen äitinsä oli Sophie ("Phia") Entz (1851–1931). Rilken vanhemmat erosivat 1884. Rilken vanhempi sisko kuoli ennen hänen syntymäänsä, minkä vuoksi äiti pakotti pitkään poikansa pukeutumaan tytön vaatteisiin .
Rilke oli isänsä tahdosta vuosina 1886–1891 sotilasakatemiassa. Vuosina 1895–96 hän opiskeli kirjallisuutta, taidetta, historiaa ja filosofiaa Prahassa ja Münchenissä. Rilke tutustui vuonna 1897 Lou Andreas-Saloméhen, jonka kanssa hänelle muodostui läheinen suhde. Keväällä 1901 Rilke nai kuvanveistäjä Clara Westhoffin, jonka hän oli tavannut edellisenä syksyn Worpswedessää. Parille syntyi joulukuussa 1901 tytär Ruth. Kesällä 1902 Rilke lähti Pariisiin. Siellä julkaistiin vuonna 1910 hänen ainoa romaaninsa "Malte Laurids Briggen muistiinpanot". Pariisin-vuosinaan hän julkaisi myös useita runoja.
Lokakuusta 1911 toukokuuhun 1912 Rilke asui Duinon linnassa lähellä Triesteä. Hän aloitti siellä runokokoelmansa "Duinon elegiat" kirjoittamisen. Teos valmistui vasta helmikuussa 1922. Ensimmäisen maailmansodan puhjetessa runoilija oli Saksassa. Hänen ei ollut mahdollista palata Pariisiin, ja suurimman osan sota-ajasta hän viettikin Münchenissä. 11. kesäkuuta 1919 hän siirtyi Sveitsiin.
Rilke kuoli leukemiaan Sveitsissä 29. joulukuuta 1926. Hänet on haudattu Raroniin.
Arja Elovirta
Arja Anneli Elovirta (s. 9. marraskuuta 1960 Suonenjoki) on Keravan taidemuseon johtaja. Filosofian lisensiaatti Elovirta on toiminut muun muassa tutkijana, taidehistorian assistenttina Helsingin yliopistossa ja Taide-lehden päätoimittajana.
Hän on kirjoittanut muun muassa valokuvasta ja outsider-taiteesta. Hän on toiminut myös Helsingin Sanomien kuvataidearvostelijana 1990-luvun alussa ja tehnyt televisiokäsikirjoituksia, joista laajin on Suomen taiteen historiasta kertova sarja "Suomalaisia kuvia" (1998). Elovirta oli myös mukana aloittamassa näyttelyvaihtokeskus FRAMEn julkaisemaa englanninkielistä "Framework"-lehteä.
Vankilapako
Vankilapako on vangin poistumista luvatta vankilasta. Pako voi olla yllättäen syntyneen tilaisuuden hyväksikäyttöä, harkitun suunnitelman tulos, tai päätös olla palaamatta lomalta vankilaan. Vanki voi paeta omin avuin tai saada apua ulkopuolisilta, toisilta vangeilta tai vartijoilta. Vankilapako on usein väkivaltainen.
Avosiirtolasta pakeneminen ei ole ollut Suomessa rikos.
Rintaperillinen
Rintaperillinen on perittävän vainajan jälkeläinen suoraan alenevassa polvessa, eli lapsi, lapsenlapsi jne. Lapset voivat olla avioliitossa tai sen ulkopuolella syntyneitä tai ottolapsia.
Suomen lainsäädännössä perimisjärjestyksestä on säädetty perintökaaressa.
Rintaperilliset ovat ensisijaisia perillisiä, ja ellei testamentilla ole muuta määrätty, perintö jaetaan tasan rintaperillisten kesken. Rintaperillisillä on oikeus lakiosaan, jota testamentti ei voi loukata.
Lakiosuudessa on kuitenkin poikkeus ottolapsen osalta, mikäli adoptio on vahvistettu 1.1.1980 tai myöhemmin, kyseessä on ns. vahva adoptio, jolloin ottolapsen jäämistöoikeudellinen suhde omiin biologisiin vanhempiinsa katkeaa ja he ovat tasavertaisia ottovanhempiensa biologisten lasten rinnalla. Ottolapsi ei siis vahvassa adoptiossa peri biologisia vanhempiaan. Sitä vastoin, jos adoptio on vahvistettu ennen 1.1.1980, ottolapsi on säilyttänyt perimys- ja lakiosaoikeuden myös omiin biologisiin vanhempiinsa nähden. Tällöin heidän lakiosuutensa ottovanhempiensa jäämistöstä on puolet täysrintaperillisen lakiosuudesta. Kyse on ns. heikosta adoptiosta.
Rintaperillisen voi kuitenkin lain mukaan tehdä perinnöttömäksi, jos hän loukkaa perittävää rikoksella tai viettää jatkuvasti kunniatonta tai epäsiveellistä elämää.
Vaikka rintaperilliset ovat perimäjärjestyksessä ennen aviopuolisoa, avio-oikeus antaa leskelle joitakin oikeuksia. Jos kuollut puoliso oli varakkaampi kuin leski, voi leski saada mahdollisen avio-oikeutensa perusteella osituksessa tasinkona sen verran vainajan omaisuutta, että lopputuloksena omaisuus jakautuu tasan puolisoiden kesken. Loput kuolleen puolison omaisuudesta jaetaan perillisille tai testamentin mukaisesti.
Aviopuolisolla on myös oikeus hallita puolisoiden yhteisenä kotina toiminutta asuntoa, tai muuta jäämistöön kuuluvaa lesken kodiksi sopivaa asuntoa, jollei kodiksi sopivaa asuntoa sisälly lesken omaan varallisuuteen. Yhteisessä kodissa oleva tavanmukainen asuntoirtaimisto on aina jätettävä jakamattomana eloonjääneen puolison hallintaan.
Jari Ilola
Jari Juhani Ilola (s. 24. marraskuuta 1978 Oulu) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Ilola debytoi Veikkausliigassa Rovaniemen Palloseuran riveissä vuonna 1995. Vuonna 1998 hän siirtyi Helsingin Jalkapalloklubiin. Ilola saavutti seuran riveissä Suomen mestaruuden ja Suomen Cupin voiton. Hän oli myös mukana HJK:n Mestarien liigassa pelanneessa joukkueessa vuonna 1998. Vuonna 2003 Ilola siirtyi Ruotsin Allsvenskanin Elfsborgiin. Hän saavutti seurassa yhden Ruotsin-mestaruuden.
Suomen maajoukkueessa Ilola debytoi vuonna 1998. Hän kuului vuosia Suomen vakiorinkiin, muttei kuitenkaan onnistunut nousemaan vakiomieheksi avauskokoonpanoon.
Ilola lopetti pelaajauransa kauteen 2010. Hänen uransa viimeisiä vuosia haittasivat useat loukkaantumiset. Uransa päättymisen jälkeen hänet nimettiin vuonna 2011 Veikkausliigan legendaksi.
Myös Ilolan isä Jarmo on entinen jalkapalloilija.
MBDA MICA
MBDA MICA () on ilmataisteluohjus, jolla voidaan havaita, seurata ja tuhota kohde näkökantaman ulkopuolella (, BVR). Se on tarkoitettu laukaistavaksi sekä hävittäjistä että maalaukaisimista. MICA käyttää ohjaukseen suihkuvirtauksen suuntausta.
Ohjuksen kehityksen aloitti 1982 Matra. Ensimmäiset kokeet tehtiin 1991, ja ohjus otettiin käyttöön 1996 Dassault Rafalessa ja Mirage 2000:ssa. Se on tarkoitettu korvaamaan sekä Super S 530D että Magic II.
Ohjuksen voi varustaa joko tutkalla tai infrapunahavaitsimella. Kantama on hävittäjästä laukaistuna > 500m ja < 60 km ja nopeus 4 mach. Maasta laukaistuna kantama on > 10 km. Ohjuksen pituus on 3,1 m ja massa 112 kg.
MICA on käytössä Ranskan ilmavoimissa ja laivastossa, Taiwanilla, Qatarissa, Arabiemiraateissa ja Kreikassa. Ohjuksia on valmistettu yli 2 000 kappaletta.
Dassault Mystère
Dassault Mystère on 1950-luvulla suunniteltu ranskalainen ensimmäisen sukupolven aliäänisuihkuhävittäjä ja pommittaja.
Menestyksekkään Ouraganin jälkeen Dassault kehitti vuonna 1951 sen pohjalta teknisesti edistyneemmän prototyypin MD 452 Mystere I:n, joka oli käytännössä 30° taaksepäin viistotuilla siivillä varustettu Ouragan. Sitä seuranneet kaksi prototyyppiä oli varustettu Hispano-Suizan valmistamalla Rolls-Royce Tay 250 -suihkumoottorin lisenssiversiolla. Tay-moottorilla ja neljällä 20 mm Hispano -tykillä varustetusta Mystère IIA -prototyypistä tuli ensimmäinen äänennopeuden syöksyssä ylittänyt ranskalainen kone 28. lokakuuta 1951. Neljä Mystere IIB -prototyyppiä puolestaan aseistettiin neljän Hispano-tykin sijaan kahdella 30 mm DEFA -revolveritykillä.
Mystère MD.452 IIC varustettuna 29,4 kN:n SNECMA Atar 101D -moottorilla pääsi sarjavalmistukseen ja Ranskan ilmavoimat tilasi niitä 150 kappaletta. Ensimmäiset koneet toimitettiin lokakuussa 1954 varustettuna 2 × 30 mm DEFA -tykeillä. Viimeinen kone toimitettiin 1957, jolloin malli oli jo siirretty harjoituskäyttöön.
Mystère MD 350-30-L IIIN -koneita rakennettiin vain yksi prototyyppi. Se oli alkuperäisen Ouraganin prototyyppi muunnettuna yöhävittäjäksi ja varustettuna tutkalla ja yhdellä 30 mm DEFA:lla.
Mystère II:sta seuraava kehitysversio oli Mystère IV, joka huolimatta ulkoisesta samankaltaisuudesta tuli uusi, yliääninopeuksiin suunniteltu malli. Se lensi jo syyskuussa 1952 ja tuli käyttöön huhtikuussa 1953. Ensimmäiset 50 konetta varustettiin "Rolls-Royce Tay"lla ja loput ranskalaisvalmisteisella "Hispano-Suiza Verdon 350":lla. Konetta myytiin Israeliin ja Intiaan ja sitä käytettiin Suezin kriisissä ja Intian–Pakistanin sodassa 1965.
Lauri Pekuri koelensi Mystère IV A version kesäkuussa 1956, kun Suomeen etsittiin torjuntahävittäjää. Hän piti konetta ennen kaikkea rynnäkkötehtäviin soveltuvana. Syitä olivat kömpelö liikehdintä, raskas ohjaus ja hidas kiihtyvyys vaakalennossa. Nousunopeus ja lakikorkeus olivat vaatimattomia. Pekuri ei myöskään todennut mainostettua torjuntaohjusten käyttömahdollisuutta. Hän totesi koneen täyttävän esitteiden ja ohjekirjojen antamat arvot. Torjuntahävittäjäksi valittiin Folland Gnat Mk.1.
Lempi
Lempi tarkoittaa nykyisin rakkautta. Vanhassa, alkuperäisessä merkityksessä lempi oli toisaalta arvaamattomaksi koettu voima, joka hallitsi ihmistä, ja sai aikaan seksuaalisen halun ja kiintymyksen. Lemmen ajateltiin vievän järjen ja voivan johtaa ihmisen rappioon ja typeriin tekoihin. Toisaalta taas lemmellä tarkoitettiin taipumusta tai onnea houkuttaa hyviä kumppaniehdokkaita. Lemmettömyys taas merkitsi, ettei hyviä kumppaniehdokkaita tullut vastaan.
Lempi oli merkittävä ominaisuus varsinkin naimattomalle. Jos nuorella oli hyvä lempi, se tarkoitti onnea naimakaupoissa. Jos nuori oli lemmetön, se merkitsi, ettei mahdollisuuksia kunnollisiin naimakauppoihin ollut.
Lempi oli tärkeämpi naisille kuin miehille, koska nainen (tai naisen suku) oli naima-asioissa useimmiten passiivinen osapuoli, jonka täytyi odottaa miehen (tai miehen naima-asioiden hoitajan) yhteydenottoa. Mies saattoi lähteä kosimaan haluamaansa naista, mutta naisen täytyi vain toivoa, että hänellä olisi lempeä, jotta häntä tultaisiin kosimaan.
Lempi katsottiin usein riippumattomaksi muista ihmisen ominaisuuksista, kuten ihmistä ympäröiväksi taikavoimaksi. Esimerkiksi hyvä ulkonäkö, rikkaus tai mikään muukaan (naimakaupoissa eduksi katsottu) ominaisuus ei välttämättä vaikuttanut lempeen. Uskottiin, että jos ihminen oli lemmetön, ei hän päässyt hyviin naimisiin, vaikka olisi ollut millainen. Lemmettömän ihmisen ongelma oli pikemminkin yliluonnollisissa kuin maallisissa asioissa. Naiset ovat laulaneet kansanlauluja, joissa he ilmaisevat olevansa kauniita tai hyvää sukua, mutta valittavat lemmettömyyttään katkerana muiden, huonompiosaisten naisten paremmasta onnesta naima-asioissa.
Monet nuoret ja naimattomat yrittivät nostaa lempeään taikuudella. Lemmennostatusta katsoivat tarvitsevansa varsinkin naiset, jotka pelkäsivät jäävänsä tai olivat jo jääneet vanhoiksi piioiksi. Hyvän tytön jääminen vanhaksi piiaksi oli jo selvä merkki huonosta lemmestä ja siitä, että jokin yliluonnollinen asia aiheutti naiselle ongelman. Joskus jopa kade oli saattanut varastaa toisen perheen tyttären lemmen omalle tyttärelleen.
Usein tarvittiin lemmenasioihin perehtyneen tietäjän apua. Tietäjät tekivät taikatemppuja ja lukivat loitsuja. Yleisiä rituaaleja olivat neidon kylvetys saunassa ja savuavan tulen yli hyppääminen. Lemmennostatusloitsujen kieli vaihtelee viattomasta rivoon. Nuorten tyttöjen loitsut olivat kilttejä ja toiveikkaita; niissä saatettiin toivoa, että kun mies tulee, niin tulisi hyvä, kaunis tai rikas. Näin kuului eräs loitsu, jossa toivotaan tulen väen tarttumista miehiin (osa loitsusta): 
Vanhojen piikojen epätoivoisissa lemmennostatuksissa kieli oli rivompaa. Esimerkiksi (osa loitsusta):
Tootsie – lyömätön lyyli
Tootsie – lyömätön lyyli ("Tootsie") on yhdysvaltalainen vuonna 1982 ensi-iltansa saanut komediaelokuva. Se kertoo Dustin Hoffmanin esittämästä lahjakkaasta mutta ailahtelavasta näyttelijästä, joka maineensa takia jää työttömäksi. Epätoivossaan hän tekee omalaatuisen ratkaisun. Sydney Pollackin ohjaamassa elokuvassa muissa keskeisissä rooleissa ovat Jessica Lange, Teri Garr ja Dabney Coleman.
Elokuva oli ehdolla kymmeneen Oscar-palkintoon, joista se voitti vain yhden, kun Jessica Lange palkittiin parhaasta naissivuosasta. Dustin Hoffman voitti roolisuorituksestaan sekä BAFTAn että Golden Globen, jonka sai myös Lange. Lisäksi elokuva voitti parhaan komediaelokuvan Golden Globen ja maskeerauksesta BAFTAn .
Yhdysvaltain elokuvainstituutti listasi "Tootsien" kaikkien aikojen 62. parhaaksi amerikkalaiseksi elokuvaksi ja toiseksi parhaaksi komediaksi. Yhdysvaltain kongressin kirjasto pitää elokuvaa "kulttuurisesti merkittävänä" ja on valinnut sen National Film Registryyn. Vuonna 2017 BBC:n äänestyksessä 253 eri puolilta maailmaa olevaa elokuvakriitikkoa valitsi "Tootsien" kaikkien aikojen sadan parhaan komedian listalle.
Näyttelijä Michael Dorsey (Dustin Hoffman) on työttömänä ja tämä rasittaa häntä. Hänen on vaikea ymmärtää sitä, että tilanne johtuu hänen jukuripäisen ja hankalan miehen maineestaan: tuottajat ovat asettaneet hänet boikottiin.
Dorsey saa idean tekeytyä naiseksi ja hakea nimellä Dorothy Michaels television saippuaoopperan pääroolia. Hän saa osan ja ansaitsee laajaa menestystä. Samaan aikaan Dorsey kuitenkin rakastuu vastanäyttelijäänsä Julie Nicholsiin (Jessica Lange). Nichols ja hänen isänsä Les (Charles Durning) pitävät Dorseytä naisena, mikä aiheuttaa monia hauskoja tilanteita.
Todellinen järkytys odottaa lopussa kun Dorothy suorassa lähetyksessä poistaa peruukin ja paljastaa olevansa mies.Ehdokkaana:
Ehdokkaana:
Ehdokkaana:
Lidia Gueiler Tejada
Lidia Gueiler Tejada (28. elokuuta 1921 – 9. toukokuuta 2011) oli Bolivian väliaikainen presidentti 1979–1980, siihen mennessä ainoa nainen virassa ja toinen naispresidentti Etelä-Amerikassa.
Gueiler liittyi vuonna 1946 Víctor Paz Estenssoron kiellettyyn Movimiento Nacionalista Revolucionarioon (MNR), joka nousi valtaan vuoden 1952 vallankumouksessa. 1960-luvulla hän liittyi Partido Revolucionario de Izquierda Nacionalin jäseneksi. Hän oli kansalliskongressin jäsen 1956–1964, minkä jälkeen hän vietti viisitoista vuotta maanpaossa kenraalien Barrientos ja Ovando vallankaappauksen jälkeen. Hän palasi maahan vuonna 1978 ja liittyi Juan Lechínin PRINiin ja valittiin kongressiin ja edustajainhuoneen puhemieheksi.
Elokuussa sotilashallituksen johtaja David Padilla Arancibia luopui vallasta nimittämättä seuraajaansa, ja maassa järjestettiin vaalit. Kun selvää enemmistöä ei saatu, kongressi nimitti 8. elokuuta 1979 väliaikaiseksi presidentiksi uusien vaalien järjestämiseksi Wálter Guevara Arzen. Ensimmäisen siviilihallituksen sitten 1969 syöksi verisesti vallasta eversti Alberto Natusch Busch marraskuun vallankaappauksessa. Natusch kuitenkin erosi kahden viikon kuluttua kansan ja kansainvälisen painostuksen ja yleislakon vuoksi. Lidia Gueiler Tejada nimitettiin alahuoneen puheenjohtajana 1. marraskuuta 1979 väliaikaiseksi presidentiksi.
Gueilerin johdolla järjestettiin 1980 vaalit, jotka vasemmistopuolueet voittivat selvästi. Hernán Siles Zuazo ja hänen "Unidad Democrática y Popular" -koalitionsa saivat 38 % äänistä, joten hänen nimittämisensä presidentiksi oli varma. 17. heinäkuuta 1980 vallan kaappasi kuitenkin kenraali Luis García Meza Tejada kokaiinikauppiaiden ja Klaus Barbien, entisen Lyonin Gestapon päällikön, kokoamien eurooppalaisten palkkasoturien tuella.
Gueiler pakeni maasta ja asui Ranskassa kunnes diktatuuri kaatui 1982. Myöhemmin hän toimi Bolivian lähettiläänä Kolumbiaan, Länsi-Saksaan ja Venezuelaan (1989). Hän liittyi myöhemmin Jaime Paz Zamoran Movimiento de Izquierda Revolucionariaan.
Gueiler oli mukana lukuisissa feministijärjestöissä. Hän vastusti Yhdysvaltain järjestämää huumeiden vastaista sotaa Latinalaisessa Amerikassa, erityisesti niin sanottua Plan Columbiaa. Hän kirjoitti kaksi kirjaa, "La mujer y la revolución" (1960) ja elämäkertansa "Mi pasión de lidereza" (2000). Gueiler vetäytyi julkisuudesta 1990-luvun puolivälissä, mutta tuki vuoden 2005 vaaleissa Evo Moralesia.
Tehtaanmäki
Tehtaanmäki on asuntoalue Kouvolassa Inkeroisten kaupunginosassa. Asuntoalue on Alvar Aallon suunnittelema Oy Tampella Ab:n Anjalan paperitehtaan ja Inkeroisten kartonkitehtaan työntekijöille. Alue valmistui samoihin aikoihin tehtaan valmistumisen kanssa 1930-luvun lopulla.
Tehtaan mestareille valmistuivat Mestaritalot, insinöörien perheille Insinööritalot ja työläisille Tervalinja-niminen asuinalue. Tehtaanmäen asukkaiden lapsille Aalto suunnitteli koulurakennuksen vuosina 1938–1939. Tämä koulu on nykyisin Tehtaanmäen ala-aste.
1950-luvun alussa Aalto suunnitteli samalle alueelle vielä kolme kerrostaloa.
Tulliliitto
Tulliliitto tai tulliunioni on valtioiden muodostama vapaakauppa-alue , jossa mailla on yhteinen ulkomaankauppapolitiikka ja yhteinen tariffi politiikka. Tulliliittoon osallistuvat maat poistavat sopimuksella maiden väliset tullit ja ottavat käyttöön yhteisen ulkotullinmutta joissakin tapauksissa niillä on erilaisia ​​tuontikiintiöitä. Myös yhteinen kilpailupolitiikka helpottaa kilpailun puutetta
Tulliliiton perustamisen tavoite sisältää yleensä taloudellisen tehokkuuden lisäämisen ja poliittisten siteiden vahvistamisen tulliliiton maiden välillä. Tulliliitto on taloudellisen integraation kolmas vaihe. Tulliliitto perustetaan kauppasopimusten kautta.
Borys Tarasjuk
Borys Ivanovytš Tarasjuk (, s. 1. tammikuuta 1949) oli Ukrainan ulkoministeri huhtikuusta 1998 vuoteen 2000 ja uudelleen 4. helmikuuta 2005 – 1. joulukuuta 2006.
Tarasjuk opiskeli kansainvälistä oikeutta ja kansainvälisiä suhteita Kiovan Taras Ševtšenkon yliopistossa.
Ukrainan ulkoministerin nimittää tasavallan presidentti ilman radan esitystä. Tarasjukia pidettiin Ukrainan länsi-integraation edistäjänä hallituksessa. 1. joulukuuta 2006 Verhovna Rada päätti erottaa Tarasjukin asemastaan. Presidentti Juštšenko ei hyväksynyt tätä ja väitti ministerin erottamisen olevan presidentin vastuulla. Hallitus esti Tarasjukia osallistumasta kokouksiinsa, jonka jälkeen Tarasjuk haastoi Alueiden puolueen edustajat oikeuteen huliganismista. Ševtšenkon piirinoikeus kumosi Verhovna Radan päätöksen, mutta parlamentin mukaan alioikeuden päätös ei voi muuttaa sen päätöksiä.
Tarasjukin jälkeen ulkoasiainministerinä jatkoi entinen talousministeri Arseni Jatsenjuk.
Zenón Noriega Agüero
Zenón Noriega Agüero (12. heinäkuuta 1900 – 5. heinäkuuta 1957) oli perulainen kenraali, joka virallisesti oli sotilasjuntan presidenttinä kaksi kuukautta vuonna 1950.
Noriega syntyi Jesúksen kylässä Cajamarcassa 1900. He toimi Manuel A. Odrían oikeana kätenä vuodesta 1948 lähtien, kun Odría otti vallan sotilasvallankaappauksella. 1. kesäkuuta 1950 Odría astui virallisesti syrjään presidentin virasta tavoitellakseen ehdokkuutta presidentinvaaleissa ainoana ehdokkaana. Noriegasta tuli juntan presidentti 28. heinäkuuta 1950 asti, jolloin Odría palasi valtaan. Noriega hallitsi lähinnä Odrían käskyjen mukaan.
Vuonna 1955 Noriega suunnitteli vallankaappausta syrjäyttääkseen Odrían, mutta suunnitelma havaittiin. Noriega vangittiin ja hän kuoli 1957.
Caricom
Caribbean Community () (vuoteen 2001 asti "Caribbean Community and Commons Market"), CARICOM, on 15 Karibianmeren alueella sijaitsevasta maasta koostuva järjestö, jonka tavoitteena on jäsenmaiden talouksien kasvaminen ja yhteistyön lisääminen maiden välillä. Sen pysyvä päämaja sijaitsee Guyanan pääkaupungissa Georgetownissa. Järjestö perustettiin Chaguaramasin sopimuksella, joka astui voimaan 1. elokuuta 1973. Neljä ensimmäistä allekirjoittajaa olivat Barbados, Jamaika, Guyana sekä Trinidad ja Tobago.
Caricom korvasi vuosien 1968–1972 Cariftan ("Caribbean Free Trade Association"), jonka tarkoituksena oli jatkaa taloudellisia suhteita englanninkielisten Karibian valtioiden välillä Länsi-Intian liittovaltion hajottua 1962.
Suluissa on liittymisvuosi. Caricomissa on yhteensä 15 jäsenmaata.
LIBOR
LIBOR (London Interbank Offered Rate) on päivittäin määriteltävä viitekorko, jolla pankit lainaavat vakuudettomia varoja toisille pankeille Lontoon pankkienvälisillä rahamarkkinoilla.
LIBOR:n määrittelyä koordinoi British Bankers' Association (BBA), joka myös julkaisee koronmäärittelyn tulokset yhdessä Reutersin kanssa aamupäivisin kello 11.00 jälkeen Lontoon aikaa.
LIBOR-korko määritellään kymmenelle eri valuutalle:
Lisäksi LIBOR määritellään 15:lle eri lainasopimuksen kestoajalle, yhdestä päivästä yhteen vuoteen.
Kutakin valuuttaa varten BBA on koonnut vähintään kahdeksasta pankista koostuvan paneelin. Pankit valitaan paneeliin maineensa, toimintansa volyymin sekä kyseiseen valuuttaan liittyvän asiantuntemuksensa perusteella. BBA seuraa paneelin jäsenten toimia markkinoilla ja julkaisee niiden markkinoille antamat noteeraukset. LIBOR:n määrittelyssä jätetään näistä noteerauksista huomioimatta korkein neljännes ja alin neljännes; LIBOR saadaan kahden keskimmäisen neljänneksen noteerausten keskiarvosta.
Kuten muitakin vastaavia viitekorkoja, LIBOR-korkoa käytetään yleisesti määritellessä erilaisten rahamarkkinatuotteiden hintoja. LIBOR-korko on merkittävä viitekorko Yhdysvaltain dollari-, Ison-Britannian punta-, Sveitsin frangi-, Japanin jeni-, Kanadan dollari- ja 
Tanskan kruunu -määräisissä rahamarkkinasopimuksissa.
Vuonna 2018 LIBOR-korkoon sidottuja rahoitusinstrumentteja on noin 370 biljoonan Yhdysvaltain dollarin arvosta. Esimerkiksi laivanvarustajat sitovat kauppalaivojen lainat LIBORiin.
LIBORista on ollut sellaista puhetta, että siitä luovuttaisiin vuoden 2021 loppuun mennessä.