hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Matti Koskenkorva
Matti Koskenkorva (25. joulukuuta 1880 Haapavesi – 8. lokakuuta 1965) oli suomalainen maastohiihtäjä, joka menestyi kansainvälisestikin 1900-luvun alkuvuosina.
Koskenkorva alkoi kilpailla hiihtäjänä vasta 24-vuotiaana. Hän osallistui Oulun hiihdon 30 kilometrille ensimmäisen kerran vuonna 1905 ja sijoittui kolmanneksi. Kaksi vuotta myöhemmin hän saavutti Oulussa ensimmäisen voittonsa. Tammikuussa 1908 hän hiihti 30 kilometrillä epävirallisen maailmanennätyksen 1.38.05. Samana vuonna hän uusi Oulun hiihdossa 30 kilometrin voittonsa ja sijoittui elämänsä ensimmäisessä 60 kilometrin kilpailussaan toiseksi.
Vuonna 1909 Koskenkorva pääsi edustamaan Suomea Pohjoismaisiin kisoihin Tukholmaan. Hän hiihti 60 kilometriä aikaan 4.34.45 ja voitti toiseksi sijoittuneen lähes 13 minuutilla. Palkintopokaalinsa hän vaihtoi myöhemmin ompelukoneeseen, joka oli köyhälle maalaisperheelle tärkeämpi kapistus. Samana vuonna hän voitti kolmannen kerran Oulun hiihdon 30 kilometrin kilpailun ja kukisti Helsingin kansainvälisissä hiihtokisoissa Ruotsin Haldo Hanssonin niukasti. Seuraavana vuonna Koskenkorva sijoittui Viipurin kansainvälisissä talvikisoissa 30 kilometrin hiihdossa toiseksi.
Vuonna 1911 Suomi ja Ruotsi kilpailivat vapaaherra Reinhold von Willebrandin pokaalista Helsingissä ja Matti Koskenkorva avusti Suomen joukkuevoittoon oltuaan kilpailussa nopein ajalla 2.23.58 lähes 18 minuutin erolla seuraavaan. Oulussa hän voitti jo neljännen kerran. Vuoden 1913 Pohjoismaisissa kisoissa Östersundissa hän hiihti 60 kilometriä aikaan 5.05.24 ja voitti Ruotsin Albin Lingvallin yli 25 minuutilla ja Norjan Lauritz Bergendahlin tasan puolella tunnilla. Oulun hiihdossa hän voitti 60 kilometrin kilpailun. Hän paransi Oulussa myös 30 kilometrin epävirallista ME-tulostaan hiihtämällä kymmenen kilometrin kierrokset aikoihin 31.49, 31.26 ja 31.22 ja saaden loppuajakseen 1.34.37. Kesällä 1914 Koskenkorva loukkaantui pahasti töissään sahalla lankunkantajana. Hän palasi kuitenkin kilpaladuille ja osallistui seuraavana talvena Holmenkollenin 50 kilometrin kilpailuun, jossa hän sai ajan 4.46.40 ja sijoittui yhdeksänneksi vaikka joutui hiihtämään lähes koko matkan katkenneella suksella.
Sotavuosina Koskenkorva kilpaili vähemmän ja innostusta heikensi myös rahapalkintojen poistuminen. Suomen talvikisoissa vuonna 1919 Helsingissä hän sijoittui nuorempiensa seurassa 30 kilometrillä viidenneksi ja 60 kilometrillä kolmanneksi. Puijolla hän voitti 50 kilometrin kilpailun ja jätti Tapani Nikun toiseksi yli kolmella minuutilla. Kaksikko palasi Iisalmesta saakka kotiinsa Haapavedelle hiihtämällä. Ainoan Suomen mestaruutensa Koskenkorva voitti yli 45-vuotiaitten sarjan 10 kilometrillä vuonna 1926. Viimeisen kerran hän kilpaili Ounasvaaralla vuonna 1929 sijoittuen kolmanneksi.
Matti Koskenkorvan tytär Venla kilpaili myös hiihtäjänä ja voitti Ounasvaaralla vuonna 1928.
Troy Stetina
Troy Stetina (s. 6. lokakuuta 1963) on yhdysvaltalainen kitaristi ja kitaransoiton opettaja. Hän on tehnyt noin 40 kitarakirjaa. Hän on vuosien mittaan saanut arvostusta varsinkin hevimusiikin opettajana.
Antti Everi
Antti Johannes Everi (s. 22. joulukuuta 1981 Huittinen) on suomalainen painonnostaja.
Urallaan Everi edusti Tampereen Pyrintöä ja häntä valmensi Jaakko Kailajärvi. Everi kilpaili sarjassa yli 105 kg.
Kansainvälinen painonnostoliitto myönsi Everille kutsupaikan Pekingin olympialaisiin 2008. Pekingissä hän sijoittui 11:neksi.
Everi valittiin Suomen Painonnostoliiton päävalmentajaksi vuonna 2017.
Cisse – pieni kunnianosoitus
Cisse – pieni kunnianosoitus on LampLiteLtd:n julkaisema kirja muusikko Cisse Häkkisestä (30. tammikuuta 1951 - 26. joulukuuta 1990). Sen on kirjoittanut jalkapalloilija, nykyinen taiteilija, kirjailija ja lähihoitaja Atik Ismail. Kirja ilmestyi 15. maaliskuuta 2008.
Hvalvík
Hvalvík on kylä Färsaarilla Streymoyn saaren itärannalla. Sen väkiluku on 210. Kylä on kaksoiskylä samassa laaksossa olevan Streymnesin kylän kanssa, ja niiden yhteinen asukasluku ylittää 400 henkeä. Alueen väkiluku on ollut kasvussa viime vuosina.
Hvalvíkin puukirkko on rakennettu 1829 entisen 1700 rakennetun kirkon tuhouduttua myrskyssä. Se on kolmanneksi vanhin Färsaarten kirkoista ja vanhin perinteiseen mustaan puukirkkotyyliin rakennettu. Rakennukseen käytetty puu saatiin laivasta, joka haaksirikkoutui Saksunissa 1828. Kirkon saarnatuoli on rakennettu 1609, ja se on tuotu Tórshavnista.
Kirkko on kuvattuna färsaarelaisissa postimerkeissä vuonna 1997:
Haisevaisi
Haisevaisi () on kaupunkimainen taajama Leningradin alueen Lomonosovin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Suomenlahden etelärannalla Pietarin ja Vääskylän välisen rautatien varrella. Asukkaita on (2006) noin 3700 henkeä.
Taajaman venäjänkielinen nimi kertoo inkerikoista, jotka asuttivat samannimistä kylää vielä 1900-luvun alussa. Taajama on perustettu vuonna 1939, ja se käsittää entiset Haisevaisin ja Sahamyllyn kylät sekä niiden yhteyteen syntyneen huvila-asutuksen. Myöhemmin seudulle on perustettu puutarha-alueita.
Fiikka Forsman
Fiikka Charlotta Forsman (s. 7. maaliskuuta 1968 Naantali) on suomalainen teatteriohjaaja.
Forsman on koulutukseltaan teatteritaiteen maisteri. Hän valmistui Teatterikorkeakoulusta keväällä 2008. Lisäksi Forsman on opiskellut Turun yliopistossa muun muassa elokuva- ja televisiotiedettä sekä taidehistoriaa.
Forsman aloitti uransa Turun ylioppilasteatterissa ja on työskennellyt muun muassa Q-teatterissa, ja Turun sekä Espoon Kaupunginteatterissa.
Ohjaustöiden lisäksi Forsman on dramatisoinut useita näytelmiä, muun muassa teokset "Tuttu tuli käymään" (1999), "Kaksi aurinkoa" (2001), "Huhtikuun noita" (2005) ja "Taikatalvi" (2009).
Oktjabrskoje (Pohjois-Ossetia-Alania)
Oktjabrskoje () tai Oktjabryqæu () on maalaiskunta ja kylä Pohjois-Ossetia-Alanian tasavallan pohjoisosassa Venäjällä. Oktjabrskoje sijaitsee noin 7 kilometriä tasavallan pääkaupungin Vladikavkazin itäpuolella. Vuonna 2002 kylässä oli 10 575 asukasta.
Oktjabrskoje on Vladikavkazin esikaupunkipiirin ("Prigorodnyi raion") hallinnollinen keskus. Vuonna 2010 Oktjabrskojen asukasluku oli 10 436 ja koko esikaupunkipiirin 108 665 henkeä.
Voimamieskilpailut
Voimamieskilpailut on voimailu-urheilun muoto, jossa kilpailijat mittelevät voimiaan erilaisissa lihasvoimaa vaativissa lajeissa. Osa lajeista muistuttaa paljon voimanoston lajeja ja osalla on juuret skotlantilaisissa Ylämaan kisoissa. Monissa voimamieskilpailujen lajeissa koetellaan myös kilpailijoiden kestävyyttä.
Héctor Yazalde
Héctor Casimiro Yazalde (29. toukokuuta 1946 Avellaneda, Argentiina – 18. kesäkuuta 1997 Buenos Aires, Argentiina) on entinen argentiinalainen jalkapalloilija. Hän kuului vuosina 1970–1974 Argentiinan maajoukkueeseen ja teki kaksi maalia kymmenessä ottelussa. Hän edusti seuraurallaan muun muassa Intependientetä, Sporting Lissabonia ja Marseillea. Hän voitti vuonna 1974 Euroopan Kultainen kenkä -palkinnon.
Erich Herrmann
Erich Herrmann (21. toukokuuta 1914 – 13. huhtikuuta 1989) oli saksalainen käsipalloilija ja olympiavoittaja. Hän oli mukana Saksan kultaa voittaneessa joukkueessa Berliinin olympialaisissa 1936. Herrmann pelasi turnauksessa kolme ottelua.
Lihula (kunta)
Lihula () on entinen kunta Virossa. Kunnan alue kuuluu Läänerannan kuntaan Pärnumaan maakunnassa. Ennen vuoden 2017 kuntauudistusta Lihula oli itsenäinen kunta, joka kuului Läänemaan maakuntaan.
Kunnan asukasluku oli 2 195 (2015), pinta-ala 367,31 neliökilometriä ja asukastiheys 6,0 asukasta neliökilometrillä. Lihulan kunnan keskus oli Lihulan epäitsenäinen kaupunki (). Lihulassa oli muun muassa Kirbla-niminen kylä.
Lihulan linna mainitaan asiakirjoissa vuonna 1211. Se oli muinaisen Saaremaa-Läänemaan keskus. 8. elokuuta 1220 virolainen armeija voitti ruotsalaiset Lihulan taistelussa.
Vuonna 2011 Lihulan kunnassa (Lihulan epäitsenäinen kaupunki mukaan lukien) oli 2 310 asukasta, joista 2 244 (97,1 %) oli virolaisia, 45 (1,9 %) venäläisiä ja 24 (1,0 %) muita kansallisuuksia.
Vuonna 2002 Lihulan johtoon valittiin juutalaisvastaisia mielipiteitä esittänyt kansallismielinen Tiit Madisson. Elokuussa 2004 kaupunkiin pystytettiin Neuvostoliittoa vastaan Waffen-SS-joukoissa taistelleiden virolaisten patsas, joka sittemmin siirrettiin pääministeri Juhan Partsin käskystä Tallinnan miehitysmuseoon. Nykyinen kunnanjohtaja on Varje Ojala-Toos.
Willem de Vlamingh
Willem de Vlamingh (28. marraskuuta 1640 Vlieland Alankomaat – noin 1698) oli flaamilainen merikapteeni, joka kävi tutkimusmatkalla Australian lounaisrannikolla 1600-luvun loppupuolella.
Vlamingh liittyi vuonna 1688 VOCiin eli Hollannin Itä-Intian kauppakomppaniaan ja lähti samana vuonna ensimmäiselle matkalleen Bataviaan. Vuonna 1696 de Vlaminghin retkikunta lähti kartoittamaan Amsterdamista Uuden Hollannin (nykyisen Australian) lounaisrannikoa niitä aluksia varten, jotka purjehtivat Intian valtamerellä ja myös etsimään aluksen "Ridderschap van Hollant" haaksirikosta vuonna 1694 selviytyneitä. Hänen komennossaan oli kolme alusta, lippulaiva "Geelvink" sekä "Nyptangh" ja "Wezeltje".
Haaksirikkoisia ei löytynyt, mutta 29. joulukuuta 1696 de Vlamingh löysi Rottnestin (”rotanpesä”) saaren, jonka hän nimesi havaittuaan siellä rotan kaltaisia eläimiä, jotka todellisuudessa olivat pussieläimiin kuuluvia lyhythäntäkenguruja eli quokkia. 10. tammikuuta 1697 hän osui joelle Swan River (”joutsenvirta”), jonka hän nimesi, koska joessa ja sen ympäristössä oli mustia joutsenia.
Somalian politiikka
Somalian politiikkaa määrittää sisällissota, joka vuodesta 1991 on jakanut maan useisiin sotiviin osapuoliin ja itsehallinnollisiin separatistisiin alueisiin. Somalimaan luoteisosassa on alue, joka muodostaa vakaan joskin vailla diplomaattista tunnustusta olevan suvereenin valtion.
Vuoden 2007 alussa Somalia vahvisti siirtymäkauden hallituksen (TFG), joka on äskettäin saanut päätökseen taistelun Islamilaisten oikeusistuinten liittoa (ICU) vastaan. YK tukee TFG:tä. Viime aikoihin asti se on hallinnut hallinnollisesta pääkaupungista Baidoasta käsin. Loppuvuodesta 2006 siirtymähallinnon joukot naapurimaa Etiopian joukkojen tukemana karkottivat ICU:n Mogadishusta. Afrikan unionin rauhanturvajoukot tukevat siirtymähallintoa sen pyrkiessä pitämään maata valvonnassaan.
ICUa vastaan käydyn sodan aikana itsehallinnolliset osavaltiot Puntmaa ja Galmudug ovat liittoutuneet läheisesti TFG:n ja sitä tukevien Etiopian joukkojen kanssa. Muut entiset itsehallinnolliset alueet, kuten Lounais-Somalia, Hiiraan ja Jubbalaakson liitto yhdistyivät TFG:hen.
Somaliasta tuli yhdistynyt itsenäinen valtio 1. heinäkuuta 1960, kun Brittiläinen Somalimaa ja Italian Somalimaa yhdistyivät muodostaakseen Somalian tasavallan. Brittiläisen Somalimaan aikoinaan muodostanut alue julistautui yksipuolisesti itsenäiseksi alueeksi vuonna 1991, ja se tunnetaan nykyään nimellä Somalimaa.
The Raconteurs
The Raconteurs (Australiassa The Saboteurs) on yhdysvaltalainen blues-rockia soittava superyhtye. Se on julkaissut kaksi albumia, "Broken Boy Soldiers" (2006) ja "Consolers of the Lonely" (2008).
Yhtyeen jäsenet tunnetaan aiemmista projekteistaan: Jack White soittaa The White Stripesissa, Brendan Benson on tehnyt soolouraa, Jack Lawrence soittaa The Greenhornes- ja Blanche-yhtyeissä ja Patrick Keeler soittaa The Greenhornesissa.
Yhtyeen kotipaikka on Nashvillessä. Yhtyeen virallisten kotisivujen mukaan yhtyeen juuret ulottuvat erääseen kuumaan kesään kun ystävykset Jack White ja Brendan Benson kirjoittivat ullakolla kappaletta "Steady, as She Goes". Vuonna 2005 White ja Benson sekä Jack Lawrence ja Patrick Keeler kokoontuivat Detroitissa ja vuotta myöhemmin ilmestyi ensimmäinen albumi. Jäsenten aiempien yhtyeiden suosion takia The Raconteursia alettiin hyvin nopeasti kutsua superyhtyeeksi. The Raconteurs ei kuitenkaan ole samaa mieltä, koska heidän mielestään termi tarkoittaa jotain ennalta suunniteltua tai väliaikaista, mutta The Raconteurs on "vanhojen kavereiden perustama uusi bändi".
Jokipii (sukunimi)
Jokipii on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Lapinleinikki
Lapinleinikki ("Ranunculus lapponicus", syn. "Coptidium lapponicum") on pohjoisen pallonpuoliskon havumetsävyöhykkeen ja arktisen alueen leinikkikasvi ("Ranunculaceae"). Laji on Suomessa rauhoitettu ja se kuuluu Euroopan unionin luontodirektiivin liitteissä II ja IV mainittuihin kasveihin.
Monivuotinen lapinleinikki on kasvaa 10–15 cm, joskus jopa 20 cm korkeaksi. Varsi on ohut, rento ja nivelikäs. Kasvi juurtuu usein nivelkohdistaan maahan. Pitkäruotisia lehtiä on vähän. Lehtilapa on 2–6 cm leveä, munuaismainen ja kolmijakoinen tai -osainen. Lehtilavan liuskat ovat vastapuikeita ja kärjestä matalahalkoisia.
Pitkäperäiset kukkavarret ovat lehdettömiä. Keltaiset kukat kasvavat yksittäin lehtihangoissa. Kukissa on kaksi kehäkiehkuraa. Verholehtiä on kolme kappaletta, terälehdet ovat 4–8 mm pitkiä ja mesikuopallisia. Suomessa lapinleinikki kukkii kesä–heinäkuussa. Hedelmistö koostuu 3–4,5 mm pitkistä pähkylöistä, jotka ovat muodoltaan pitkäomaisia ja niissä on lyhyt, käyrä ota.
Lapinleinikin levinneisyysalue on sirkumpolaarinen. Euroopassa sitä tavataan Norjan, Ruotsin ja Suomen keski- ja pohjoisosissa sekä Pohjois-Venäjällä. Levinneisyysalue jatkuu edelleen itään läpi Pohjois-Siperian, Venäjän kaukoidässä laji levittäytyy myös etelämmäksi. Pohjois-Amerikassa levinneisyysalue kattaa Alaskan ja suurimman osan Kanadaa. Lisäksi lajia tavataan Grönlannissa ja Huippuvuorilla.
Suomessa lapinleinikkiä kasvaa Järvi-Suomen pohjoisosista ja Pohjois-Karjalasta Lappiin. Lapinleinikin kasvupaikat tunnetaan Suomessa kuitenkin puutteellisesti. Laji on alueellisesti uhanalainen Järvi-Suomessa, Pohjanmaalla ja Pohjois-Karjalassa., mutta Lapissa laji on yleinen
Lapinleinikki kasvaa kosteilla paikoilla, kuten ruoho- ja heinäkorvissa, kosteissa lehdoissa ja viidoissa.
Nimzowitschin puolustus
Nimzowitschin puolustus on shakkiavaus, jota kuvailevat siirrot
Avaus on nimetty Aron Nimzowitschin mukaan. Hän käytti avausta useasti. Avaus on hypermoderni, ja musta antaa usein valkean rakentaa ison sotilaskeskustan, jota musta sitten koettaa murtaa.
Avaus luokitellaan ECO-koodistolla koodille B00.
Kulkurin taival
Kulkurin taival – kaikki levytykset 1946–1979 on Tapio Rautavaaran tuotannosta koottu boksi, jossa on noin 340 laulua vuosilta 1946–1979. Osa kokoelmalle tulevista raidoista pelastettiin savikiekoilta. Kokoelma julkaistiin 1. lokakuuta 2008.
Levyn mukana on noin 245-sivuinen kirja, jossa on muun muassa täydelliset filmo- ja diskografiat sekä runsaasti kuvia. Kirjassa on myös levyillä olevien kappaleiden tiedot.
Kokoelmalla ei ole aivan kaikkia Rautavaaran taltioituja lauluesityksiä, sillä siltä puuttuu muutama televisio- ja elokuvanauhoitus.
CD 1: 1946–1951CD 2: 1951–1953 CD 3: 1954–1955CD 4: 1955–1957CD 5: 1957–1959CD 6: 1960–1962CD 7: 1963–1964CD 8: 1964–1965
CD 9: 1965–1966CD 10: 1967–1968CD 11: 1968–1969CD 12: 1970–1973CD 13: 1973–1979
CD 14: LASTENLAULUT/JOULULAULUT
Sigmund Haringer
Sigmund Haringer (9. joulukuuta 1908 − 23. helmikuuta 1975) oli saksalainen jalkapalloilija, joka pelasi puolustajana.
Uransa aikana Haringer edusti FC Wacker Müncheniä, 1. FC Nürnbergiä ja FC Bayern Müncheniä, jossa hän voitti Saksan mestaruuden vuonna 1932.
Vuosina 1931−1937 hän pelasi 15 maaottelua. Hän oli voittamassa MM-pronssia vuoden 1934 kilpailuissa Italiassa.
Reijo Inna
Reijo Inna (s. 1957) on suomalainen rumpali, joka soitti Leevi and the Leavings -yhtyeessä. Inna opiskeli samassa Etelä-Espoon yhteiskoulun keskikoulussa Gösta Sundqvistin ja Jari Malisen kanssa vuoteen 1973. Inna oli yhtyeen alkuperäinen rumpali, mutta hän jätti yhtyeen pian sen perustamisen jälkeen. Hän oli mukana yhtyeen ensimmäisellä, "Mitä kuuluu, Marja-Leena?/Rakas Annika..." -singlellä, mutta yhtyeen ensimmäisellä, "Suuteleminen kielletty" -nimisellä albumilla hän soitti vain muutamalla kappaleella. Inna on myös laulanut kappaleen "Rakas Annika...". Hänen tilalleen Leevi and the Leavingsin rumpaliksi tuli Jarmo Leivo.
Heinrich Keimig
Heinrich Keimig (12. kesäkuuta 1913 – 15. tammikuuta 1966) oli saksalainen käsipalloilija ja olympiavoittaja, joka pelasi maalivahtina. Hän oli mukana Saksan kultaa voittaneessa joukkueessa Berliinin olympialaisissa 1936. Keimig pelasi turnauksessa yhden ottelun.
Mihail Aleksejev
Mihail Vasiljevitš Aleksejev (; 15. marraskuuta 1857 Tver, Venäjä — 25. syyskuuta 1918 Krasnodar, Venäjä) oli venäläinen kenraali ensimmäisen maailmansodan aikana. Venäjän sisällissodassa hän taisteli vastavallankumouksellisten valkoisten puolella.
Aleksejev syntyi sotilasperheeseen, hänen isänsä oli 64. kazanilaisrykmentin kapteeni. Mihail Aleksejev valitsi myös sotilasuran. Hän valmistui Moskovan jalkaväenkoulusta 1876 ja pääsi vänrikiksi isänsä rykmenttiin. Hän opiskeli Nikolain esikunta-akatemiassa. Valmistumisvuotensa 1890 jälkeen hän toimi 1. armeijakunnan päämajan vanhempana adjutanttina Pietarin sotilaspiirissä ja Nikolain akatemian sotahistorian laitoksen professorina.
Venäjän–Japanin sodan sytyttyä 1904 Aleksejev nimitettiin päämajoitusmestariksi Venäjän 3. Matsurian armeijaan. Vuonna 1908 hänestä tuli Kiovan sotilaspiirin esikuntapäällikkö ja vuonna 1912 13. armeijakunnan komentaja.
Ensimmäisen maailmansodan alussa elokuussa 1914 hänet nimitettiin lounaisen rintaman esikuntapäälliköksi ja hän sai ylennyksen täydeksi jalkaväen kenraaliksi. Esikuntapäällikkönä hän suunnitteli menestyksekkään hyökkäyksen Galitsiaan. Vuotta myöhemmin tsaari Nikolai II:sta tuli Venäjän armeijan ylipäällikkö. Aleksejev nimitettiin pääesikunnan (Stavka) esikuntapäälliköksi. Hän vastasi kaikista Venäjän sotatoimista Euroopassa. Tässä tehtävässä hän toimi elokuusta 1915 maaliskuuhun 1917.
Helmikuun vallankumouksen jälkeen 1917 Aleksejev yritti säilyttää monarkian Venäjällä ja johti sekä poliittisia järjestöjä että sotatoimia valkoisten vastavallankumouksellisten puolella. Hän kuoli sydänkohtaukseen syyskuussa 1918, ja hänen ruumiinsa haudattiin aluksi Venäjälle, josta suku siirrätti ruumiin Serbiaan Belgradiin.
Uusintialainen hyökkäys
Neo-intialainen hyökkäys on intialaisiin puolustuksiin kuuluva shakkiavaus, jota kuvailevat siirrot
Avauksen toinen nimi on "Seirawanin hyökkäys" Yasser Seirawanin mukaan.
Avauksella on samanlaisuuksia Trompowskin hyökkäyksen kanssa, mutta erotuksena Trompowskin hyökkäyksestä neo-intialainen hyökkäys on hyvin harvinainen näky huipputasolla.
Mustan suosittuja vastauksia ovat 3...h6, joka pakottaa valkean lähetin perääntymään tai lyömään mustan ratsun, ja 3...Lb4+, jolloin avaus voi muuntua Nimzo-intialaiseksi puolustukseksi, jos valkea pelaa 4.Rc3.
Neo-intialainen hyökkäys luokitellaan ECO-koodistolla koodille E00.
Hans Keiter
Johannes Ferdinand "Hans" Keiter (22. maaliskuuta 1910 Mülheim an der Ruhr – syyskuu 2005) oli saksalainen käsipalloilija, käsipallovalmentaja, olympiavoittaja ja maailmanmestari. Hän kilpaili myös ratajuoksussa, korkeushypyssä ja soudussa. Ammatiltaan Keiter oli poliisi.
Keiter toimi kapteenina Saksan kultaa voittaneessa joukkueessa Berliinin olympialaisissa 1936. Hän pelasi turnauksessa kolme ottelua ja teki kaksi maalia. Kaksi vuotta olympialaisten jälkeen Keiter voitti Saksan joukkueessa kaikkien aikojen ensimmäisten sisä- ja ulkokäsipallon MM-kilpailujen kultamitalit, ja on näin yksi niistä harvoista käsipalloilijoista, jotka kummankin pelimuodon MM-kilpailuiden kultaa ovat saavuttaneet.
Varsinaiselta ammatiltaan Keiter oli poliisi, jossa ammatissa hän toimi 40 vuotta. Hän toimi myös käsipallovalmentajana, ja valmensi tuolloin kaksi Länsi-Saksan mestaruutta ulkokäsipallossa vuosina 1966 ja 1968.
Robert Sara
Robert Sara (s. 9. heinäkuuta 1946) on entinen itävaltalainen jalkapalloilija. Hän on naimisissa ja hänellä on yksi lapsi. Hänen nuorempi veljensä Josef oli myös maajoukkuetason jalkapalloilija.
Hän aloitti uransa SV Donau Wienissä, josta Austria Wienin valmentaja Eduard Frühwirth hankki Saran joukkueeseensa vuonna 1964. Austria Wienissä hän oli vuoden 1978 Cup-voittajien cupin finaalissa Anderlechtille hävinneessä joukkueessa. Austria Wienin jälkeen hän edusti vielä Favoritner AC:ta ja FKL Wimmeriä.
Uransa aikana Sara pelasi Itävallan maajoukkueessa 55 ottelua, joissa hän teki kolme maalia. Maajoukkuedebyyttinsä hän teki vuonna 1965, jolloin Itävalta voitti Wembley Stadiumilla Englannin 3−2. Hän toimi Itävallan kapteenina vuoden 1978 MM-kilpailuissa, joissa Itävalta sijoittui seitsemänneksi.
Sara oli Austria Wienin valmentaja vuosina 1988 ja 1998.
John Glascock
John Glascock (2. toukokuuta 1951 Islington, Iso-Britannia – 17. marraskuuta 1979 Lontoo, Iso-Britannia) oli brittiläinen muusikko, joka muistetaan parhaiten Jethro Tullin basistina.
Glascock aloitti uransa jo vuonna 1962 veljensä Brianin kanssa The Juniors -nimisessä yhtyeessä, jossa kitaristina toimi tuleva The Rolling Stonesin jäsen Mick Taylor. Johnin seuraava yhtye oli progressiivista rockia soittava The Gods (mukana tulevat Uriah Heepin jäsenet Lee Kerslake ja Ken Hensley), jossa hän oli mukana vuoteen 1969 asti. Tämän jälkeen Glascock oli mukana lyhyen aikaa yhtyeissä Head Machine, Toe Fat ja Chicken Shack, kunnes hän liittyi vuonna 1972 englantilais-amerikkalaiseen flamenco-rockia soittavaan Carmen-yhtyeeseen, jossa hänen veljensä Brian toimi rumpalina. Yhtye muutti Lontooseen ja teki kaksi Tony Viscontin tuottamaa albumia. Carmen lämmitteli Jethro Tullia vuoden 1975 Yhdysvaltain-kiertueella.
Carmenin hajottua samana vuonna heikon menestyksen vuoksi Glascock muutti aluksi Yhdysvaltoihin, kunnes vuoden lopulla basisti Jeffrey Hammond erosi Jethro Tullista ja Ian Anderson muisti Glascockin ja pyysi tätä yhtyeeseen. Glascockista tuli näkyvä hahmo Tullin lavashow’ssa energisen liikkumisensa ja itse suunnittelemiensa esiintymisasujen ansiosta.
Euroopankiertueella keväällä 1978 Glascock sairastui vakavasti. Ilmeni, että hammastulehdus oli levinnyt hänen sydämeensä vioittaen sydänläppää. Hän joutui isoon sydänleikkaukseen, josta ei koskaan toipunut täysin ennalleen. Hän oli sivussa Jethro Tullista loppuvuoden 1978 ja palasi yhtyeeseen keväällä 1979. Heikosta terveydentilastaan huolimatta Glascock jatkoi huoletonta elämäntyyliään, johon kuuluivat kovat juhlat ja päihteet. Monien varoitusten jälkeen Ian Anderson joutui vapauttamaan hänet basistin paikalta kesken "Stormwatch"-albumin nauhoitusten.
John Glascock kuoli marraskuussa 1979 sydämen toimintahäiriöön.
Neustadt-palkinto
Neustadt-palkinto on kaikkein mittavin Yhdysvalloista peräisin oleva kansainvälinen kirjallisuuspalkinto. Palkinnon saajaa ei ole rajattu esimerkiksi proosan, lyriikan tai näytelmäkirjallisuuden alueeseen, vaan hän voi edustaa mitä tahansa kaunokirjallisuuden lajia. Palkinnon perusti 1969 "Books Abroad" -kirjallisuuslehden päätoimittaja Ivar Ivask nimellä "Books Abroad International Prize for Literature". Se nimettiin myöhemmin uudelleen nimelle "Books Abroad/Neustadt Prize", ja nykyisen nimensä "Neustadt International Prize for Literature" se sai 1976.
Palkinto muodostuu kunniakirjasta, hopeisesta kotkansulasta ja nykyään 50 000 dollarin suuruisesta rahapalkinnosta. Palkinnon jatkuvuuden varmistaa Ardmoressa Oklahomassa sijaitseva Walter ja Doris Neustadtin lahjarahasto, ja palkinto on nimetty tämän perheen mukaan. Myös Oklahoman yliopisto ja sen kirjallinen julkaisu "World Literature Today" osallistuvat palkinnon rahoitukseen.
Ehdokkaat valitse lautakunta, johon kuuluu vähintään seitsemän erikielistä jäsentä eri puolilta maailmaa. Pudotuspelinä toimitettavan äänestysmenetelmän on kehittänyt Kai Laitinen, joka oli tutustunut palkinnon luoneeseen virolaissyntyisen Ivaskiin tämän viettäessä kesiään Suomessa.
Palkinto myönnettiin 1984 suomalaiselle Paavo Haavikolle, jonka puolestapuhujana lautakunnassa toimi Bo Carpelan. 11 ehdokkaasta Haavikon rinnalle ratkaisevalle äänestyskierrokselle ylsi Jorge Luis Borges.
Haavikko oli ensimmäistä kertaa ehdokkaana jo 1972, tuolloin puhemiehenään Kai Laitinen. Haavikon lisäksi ainoana suomalaisehdokkaana on ollut runoilija Mirkka Rekola 2000, kun Kirsti Simonsuuri kuului valintalautakuntaan.
TrueCrypt
TrueCrypt oli reaaliaikainen salausohjelma Microsoft Windows-, Mac OS X- ja Linux-käyttöjärjestelmille. Aitojen levyosioiden lisäksi sillä voitiin salata virtuaaliosioita eli tiedostoja, jotka TrueCrypt näyttää levyosioina. Ohjelman kehitystyö lopetettiin keväällä 2014 ja käyttäjiä varoitetaan ohjelman turvattomuudesta. Kehittäjät suosittelivat käyttäjiä siirtymään käyttämään toista salausohjelmaa, BitLockeria. Viimeisin TrueCryptin ohjelmaversio 7.2 on pelkkä purkuohjelma. Tätä aiempi versio 7.1 on viimeinen, jossa on salaustoiminto.
Truecryptin pohjalta on sittemmin tehty mm. freeware-ohjelmistot Veracrypt ja CipherShed.
Muiden levynsalausohjelmistojen tavoin TrueCrypt oli altis muutamille yleisesti tunnetuille hyökkäyskeinoille kuten salausavainten lukemiselle muistista ja näppäilyntallennukselle. Osa hyökkäyksistä voitiin torjua käyttäjän varotoimilla, jotka on kuvattu TrueCryptin ohjeistuksessa.
TrueCrypt pyrkii myös tarjoamaan perustellun kiistettävyyden: salattu osio voidaan piilottaa toisen sisään. Koska sekä kätketty osio että sen sisältävä säiliöosio muistuttavat salattuna satunnaisdataa, on periaatteessa mahdotonta osoittaa, että säiliöosio sisältää kätketyn osion.
70 000 euron joukkorahoituksen varoin tehdyssä auditioinissa ei löydetty merkkejä takaovista tai suunnitteluvirheistä, jotka tekisivät ohjelmasta turvattoman useimmissa tilanteissa. Tulokset julkistettiin huhtikuussa 2015.
Vaikka TrueCryptin lähdekoodi on julkinen, Open Source Initiativen ja useimpien Linux-jakeluiden luokittelussa TrueCryptin ohjelmistolisenssi, TrueCrypt Collective License ei ole vapaa.
Antti Westman
Antti Westman (taiteilijanimeltään Westman, s. 14. maaliskuuta 1979 Kangasala) on suomalainen laulaja ja kitaristi, joka tunnetaan parhaiten Brightboy-yhtyeestä. Aiemmin hän oli nu metal -yhtye Killprettyn laulajana.
Elokuussa 2008 ilmestyi Westmanin ensimmäinen sooloalbumi "Kaikella kunnioituksella". Albumi sisältää tunnettuja suomirock-hittejä uusina tulkintoina. Albumilta julkaistiin "Älä unohda minua" -single 25. heinäkuuta 2008.
Antti Westman ja Jesse Oliver Valo tekivät 06N-duona kappaleen "Yöbussi" vuonna 2013.
Antti kuuluu nykyään myös Jalava-yhtyeeseen jossa vaikuttaa laulaja-kitaristina sekä yhtenä lauluntekijänä. Jalava julkaisi Vuosien jälkeen-levyn.
Kaikella kunnioituksella
Kaikella kunnioituksella (POKOCD 357) on suomalaisen, Brightboy-yhtyeestä tutun laulajan Westmanin esikoisalbumi ja toistaiseksi ainoa albumi sooloartistina. Se julkaistiin 13. elokuuta 2008. Albumi sisältää tunnettuja suomirock-hittejä uusina tulkintoina.
Neiokõsõ
Neiokõsõ on virolainen yhtye, joka edusti maataan võronkielisellä laululla ”Tii” (tie) Eurovision laulukilpailussa 2004. Yhtye sai 57 pistettä ja tuli 11. sijalle, mutta se ei riittänyt finaaliin pääsyyn, vaan he olivat 14 pisteen päässä finaalista.
Sisilialainen puolustus, Grand Prix -hyökkäys
Grand Prix -hyökkäys on sisilialaisen puolustuksen muunnelma, jossa valkea pelaa siirron f4. Avausta kutsutaan myös nimellä McDonnelin hyökkäys 1800-luvulla eläneen Alexander McDonnellin mukaan. Muunnelma kuuluu anti-sisilialaisiin muunnelmiin, ja sitä pelataan, jotta vältettäisiin sisilialaisen puolustuksen pääjatkot.
Grand Prix -hyökkäyksessä valkea saa vierekkäiset e- ja f-sotilaat, jotka antavat selvän tilaedun kuningassivustalla. Musta usein sivustoi kuningaslähettinsä ja molemmat linnoittavat lyhyesti.
Mustan tärkeimmät vastaukset muunnelmaan ovat 2...d5, e6 ja Rc6. Peli voi jatkua Talin gambiitilla: 2.f4 d5 3.exd5 Rf6, mitä pidetään vahvana jatkona mustalle. Toinen vaihtoehto on eteneminen 3.e5, mikä voi johtaa ranskalaistyyppisiin asemiin, jos valkea pelaa d4 ja musta ...e6. Usein valkea pelaa kuitenkin ensin 2.Rc3 ja vasta seuraavalla siirrolla f4. GP-hyökkäyksen pääjatko on 2.Rc3 Rc6 3.f4 g6 4.Rf3 Lg7. Jatkossa valkea pelaa lähettinsä yleensä joko b5:een tarkoituksena vaihtaa se pois luoden mustalle kaksoissotilaan, tai c4:ään uhkaamaan mustan f7-ruutua.
Beaumont-en-Auge
Beaumont-en-Auge on kylä ja kunta Calvadosin departementissa Basse-Normandien hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 496 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Beaumont-en-Augen pinta-ala on kahdeksan neliökilometriä.
Bernières-sur-Mer
Bernières-sur-Mer on kunta Calvadosin departementissa Basse-Normandien hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 1 882 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Bernières-sur-Merin pinta-ala on kahdeksan neliökilometriä.
Normandian maihinnousun ensimmäisen vaiheen, operaatio Neptunuksen, aikana kanadalainen Chaudièren rykmentti, Régiment de la Chaudière, joka oli yhdistetty joukkoyksikkönä kahdesta muusta kanadalaisrykmentistä, Dorchester et Beauce:sta ja the Megantic Machine Guns:sta 15. joulukuuta 1936, vapautti kunnan saksalaisista joukoista yhdessä kanadalaisen The Queen's Own Rifles of Canada -rykmentin kanssa. Régiment de la Chaudière oli ainoa ranskankanadalainen rykmentti, joka osallistui Normandian maihinnousuun.
Bretteville-sur-Laize
Bretteville-sur-Laize on kunta Calvadosin departementissa Basse-Normandien hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 1 504 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Bretteville-sur-Laizen pinta-ala on 10 neliökilometriä.
Cabourg
Cabourg on kunta Calvadosin departementissa Basse-Normandien hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 3 520 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Cabourgin pinta-ala on kuusi neliökilometriä.
FC Artmedia Petržalka
FC Artmedia Petržalka (tunnetaan myös nimellä FC Artmedia Bratislava) on slovakialainen jalkapalloseura, joka pelaa maan pääsarjassa Corgoň Ligassa. Seuran kotikenttä Štadión Petržalka sijaitsee Petržalkan kaupunginosassa Bratislavassa.
Seura perustettiin vuonna 1898 nimellä "Pozsonyi Torna Egyesület". Seura on vaihtanut nimeään vuosikymmenien saatossa toistakymmentä kertaa. Slovakian itsenäisyyden aikana se tunnettiin aluksi nimellä FK Artmedia Petržalka. Vuonna 2005 otettiin käyttöön nimi FC Artmedia Bratislava, joka vaihdettiin nykyiseen muotoon 2007.
FC Artmedia Bratislava selviytyi kauden 2005–2006 Mestarien liigan lohkovaiheeseen. Se voitti toisen karsintakierroksen ensimmäisessä osaottelussa Glasgow Celticin peräti 5–0 ja selviytyi jatkoon, vaikka skotlantilaiset voittivatkin toisen osan 4–0. Kolmannella karsintakierroksella Artmedia pudotti FK Partizanin rangaistuspotkukilpailun jälkeen. Lohkopeleissä Artmedia voitti FC Porton vieraissa maalein 3–2 ja pelasi kotonakin portugalilaisia vastaan maalittoman tasapelin. Lisäksi Artmedia pelasi kaksi tasapeliä Glasgow Rangersiä vastaan ja hävisi kahdesti Milanon Interille.
Artmedia on voittanut Slovakian mestaruuden vuosina 2005 ja 2008, Slovakian cupin 2004 ja 2008 sekä Slovakian supercupin 2005.
Caumont-l’Éventé
Caumont-l’Éventé on kunta Calvados’n departementissa Basse-Normandien hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 1 192 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Caumont-l’Éventén pinta-ala on kuusi neliökilometriä.
Clécy
Clécy on kunta Calvadosin departementissa Basse-Normandien hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 1 252 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Clécyn pinta-ala on 25 neliökilometriä.
Clécy on Orne-joen läheisyydessä, noin 35 km Caenin eteläpuolelta.
Se kutsutaan "Norman Sveitsin pääkaupungiksi", tämä kylä juhlistaa maineensa karuista ja vehreästä Armorican massiivista laaksoista, joiden kautta Orne virtaa.
Clécyissä voi harrastaa kaikenlaista ulkoilua muun muassa melontaa, varjoliitoa, kiipeilyä, kävelyä ja maastopyöräilyä.
Nimi "Clécy" mainittiin vuonna 860, kun Kaarle Kaljupää oli vallassa.
Kun Ranskan kantonit luotiin, Clécy oli kantonin pääkaupunki. Näin ei enää tapahtunut rakenneuudistuksien jälkeen vuonna 1801.
Sen asukkaita kutsutaan Clécyensiksi.
http://www.insee.fr/en/home/home_page.asp
Clinchamps-sur-Orne
Clinchamps-sur-Orne on kunta Calvadosin departementissa Basse-Normandien hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 969 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Clinchamps-sur-Ornein pinta-ala on kuusi neliökilometriä.
Colleville-Montgomery
Colleville-Montgomery on kunta Calvadosin departementissa Basse-Normandien hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 1 925 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Colleville-Montgomeryn pinta-ala on kahdeksan neliökilometriä. Colleville-Montgomeryssa on Vaubanin suunnittelema linnoitus "La Redoute".
Joutsan lukio
Joutsan lukio on Joutsan kirkonkylällä toimiva lukiokoulutusta antava oppilaitos. Lukion rehtorina toimii opinto-ohjaaja Sanna Pienmäki, kunnes uusi rehtori astuu virkaan lukuvuoden 2018-2019 alkaessa. Koulu on profiloitunut hyväksi yleislukioksi.
Lukuvuoden 2007–2008 alussa opiskelijoita oli yhteensä 118. Opiskelijamäärä on viime vuodet pysytellyt alle 150:ssä. Pääosa oppilaista tulee Joutsan, Luhangan ja Hartolan kuntien alueelta.
Lukion perustaminen juontaa Joutsassa vuoteen 1946, jolloin Joutsan Yhteiskoulun Kannatusyhdistys ry sai luvan perustaa oppikoulun. Ensimmäisenä rehtorina toimi Antti Hossola. Muista alkuvuosien opettajista mainittakoon muun muassa jääkärieversti Iivari Kauranen.
Lukio-oikeudet Joutsan Yhteiskoulu sai vuonna 1961. Samana vuonna myös nykyinen lukiorakennus valmistui. Joutsan Yhteiskoulu siirtyi kunnan omistukseen vuonna 1973 ja vuotta myöhemmin siirryttiin peruskoululaitokseen. Tässä vaiheessa syntyi Joutsan lukio.
Joutsan lukiorakennuksen peruskorjaus aloitettiin maaliskuussa 2007. Väistötiloina toimivat muun muassa Joutsan Opintola ja työväentalo. Koulu palasi takaisin lukiorakennukseen vuoden 2008 alussa. Rakennus vihittiin uudelleen käyttöön toukokuussa 2008.
1946–1967 Antti Hossola, 1967–1998 Rauno Kivistö, 1998–2003 Paavo Valkonen, 2003–2012 Seppo Degerman.
Yhdysvaltain laivastoakatemia
Yhdysvaltain laivastoakatemia (virallisesti "United States Naval Academy", myös "Annapolis", urheilumedia käyttää nimitystä "Navy" eli "Laivasto") on kadettikoulu, joka kouluttaa upseereita Yhdysvaltain laivastolle ja merijalkaväelle. Se sijaitsee Annapolisissa Marylandin osavaltiossa Chesapeakenlahden rannalla.
Laivastoakatemia on perustettu vuonna 1845. Sen entisistä oppilaista on tullut useita astronautteja, presidentti Jimmy Carter ja entinen presidenttiehdokas, senaattori John McCain. Akatemiaa johtaa superintendentti, joka on suoraan vastuussa laivasto-operaatioiden komentajalle. Vuodesta 2010 superintendentti on ollut vara-amiraali Michael H. Miller.
Nykyään akatemian pääaineita ovat arabian kieli, englannin kieli, fysiikka, historia, kansantaloustiede, kemia, kiinan kieli, konetekniikka, laivanrakennustekniikka, lentotekniikka, matematiikka, meritiede, valtio-oppi, sähkötekniikka ja tietojenkäsittelytiede.
Jatkotutkintoja ei suoriteta laivastoakatemiassa, vaan Naval War College ja Naval Postgraduate School -oppilaitoksissa. Oppilaskunta eli kadettiprikaati jaetaan kahteen rykmenttiin, jotka kukin koostuvat kolmesta pataljoonasta. Jokaisessa pataljoonassa on viisi komppaniaa, mistä tulee yhteensä 30 komppaniaa. Prikaatia johtaa viimeisen vuosikurssin kadetti eli "prikaatinkomentaja", joka valitaan johtamistaitojen ja opintomenestyksen perusteella. Hän on vastuussa kadettien koulutuksesta prikaatin komendantille, joka on arvoltaan kommodori.
Akatemialla on miesten joukkueet koripallossa, baseballissa, soudussa, maastojuoksussa ja jalkapallossa. Naisten joukkueita on lentopallossa, maastojuoksussa, golfissa, koripallossa ja tenniksessä.
Elina Jokipii
Elina Jokipii (s. 1971 Tampere) on suomalainen valokuvataiteilija. Hän on opiskellut Tampereen yliopiston kirjallisuustieteen draamalinjalla ja myöhemmin valokuvausta Britanniassa, jossa hän asuu ja työskentelee. Hän on valmistunut brittiläisen taideyliopiston Royal College of Art valokuvataiteen linjalta. Jokipii on pitänyt näyttelyitä Suomessa, Ruotsissa, Islannissa ja Britanniassa. Hän on toiminut vierailevana opettajana City of Westminster Collegessa vuodesta 2002 lähtien.
Jokipiin tarkoituksena oli pitää vuonna 1994 välivuosi, ja hän lähti Britanniaan au pairiksi, mutta jäi sinne ensin työhön ja sitten opiskelemaan.
Fredrik Stoor
Fredrik Stoor (s. 28. helmikuuta 1984 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen jalkapalloilija, joka edustaa englantilaista Fulham FC:tä. Stoor pelaa puolustajana ja on 183 senttimetriä pitkä.
Hänen isänsä ja äitinsä ovat syntyperältään suomalaisia – molemmat kasvoivat Vaasassa, äiti Margaret Stoor Kotirannassa ja isä Esa Siekkinen Palosaaressa. Fredrik syntyi kuitenkin Tukholmassa, jonne hänen vanhempansa olivat muuttaneet työn perässä vuonna 1979. Koska hänen vanhempansa olivat vaihtaneet ennen vuotta 1984 Ruotsin kansalaisiksi, tuli myös Fredrikistä automaattisesti ruotsalainen. Hän olisi mahdollisesti voinut saada 1. kesäkuuta 2003 voimaan tulleen lain myötä Suomen kaksoiskansalaisuuden ja valita edustaa Suomen jalkapallomaajoukkuetta. Keskustelua valinnasta ei kuitenkaan käyty.
Stoor edusti vuosina 2002–2006 Hammarbyta, josta hän siirtyi Norjaan Rosenborg BK:hon. Hammarbyssa pelatessaan hän viimeisteli kaksi maalia 51 ottelussa. Rosenborgissa hän pelasi 30 ottelua maaleitta. Stoorilla on kokemusta Mestarien liigasta Rosenborgista neljän ottelun verran. Fulhamiin hän siirtyi kesällä 2008. Ensimmäisellä kaudella Fulhamissa Stoor jäi John Paintsilin varjoon eikä pelannut kuin kahdessa Englannin Valioliigan ottelussa West Bromwich Albionia ja Arsenalia vastaan oikean puolustajan paikalla.
Stoor on edustanut vuodesta 2008 lähtien Ruotsin maajoukkuetta ja on pelannut kahdeksan ottelua ilman yhtäkään tehtyä maalia.
Royal College of Art
Royal College of Art on Lontoossa sijaitseva taideyliopisto. Se tarjoaa taiteiden ja muotoilun jatko-opintomahdollisuuksia.
College on perustettu 1837, ja se toimii useissa rakennuksissa Lontoon South Kensingtonissa ja Batterseassa. Sille myönnettiin Royal Charter in 1967, jolloin se sai oikeuden myöntää itsenäisesti omia tutkintoja. Se myöntää tutkintoja M.A., M.Phil. ja Ph.D.. Collegen taideteollisuuden ja muotoilun opetus on kansainvälisesti maineikasta.
Koulun rehtori on Paul Thompson. Sen aiempia rehtoreita on muun muassa Christopher Frayling ja Richard Burchett.
The Royal College of Art vaikutti vahvasti modernin englantilaisen kuvanveiston syntymiseen 1920-luvulla, samoin pop-taiteen kehitykseen 1960-luvulla. Koulussa ovat opiskelleet muun muassa Henry Moore, Barbara Hepworth, Tony Cragg, Tracey Emin, David Hockney ja Bridget Riley.
Orajärvi (järvi Sodankylässä)
Orajärvi on keskikokoinen järvi, joka sijaitsee samannimisessä kylässä noin 20 kilometriä kaakkoon Sodankylän kirkonkylästä, valtatien 5 varressa välillä Sodankylä-Kemijärvi. Se kuuluu Kemijoen vesistöön. Orajärvi on myös kylä, ja sen alueella on neljä "kylänosaa", Orakylä, Hirviäkuru, Välisuvanto ja Tepsanniemi. Orajärven asukasluku on noin 250 henkilöä.
Carl-Fredrik Geust
Carl-Fredrik Geust ['geust] (s. 19. kesäkuuta 1944 Pirttikylä) on suomalainen tekniikan tohtori, diplomi-insinööri sekä sota- ja ilmailuhistorian asiantuntija. Nokian ja Soneran idänkaupan johtotehtävissä toiminut Geust on julkaissut useita Neuvostoliiton toisen maailmansodan aikaisia ilmavoimia ja lentokoneita käsitteleviä teoksia. Suomen johtaviin ilmailuhistorioitsijoihin kuuluva Geust palkittiin vuonna 2006 Suomen ilmailutoimittajien yhdistyksen vuotuisella Follow Me -tunnustuspalkinnolla. Geust on myös toimittanut Ruotsin lukijakunnalle useita suomalaisia sotahistoriallisia muistelma- ja muita teoksia.
Afgooye
Afgooye, Afgoye tai Afgoi on 18 625 asukkaan kaupunki Somaliassa, Shabeellaha Hoosen alueella noin 30 kilometrin päässä Mogadishusta. Kaupunki sijaitsee Shebelejoen varrella.
Somalian historiassa Afgooyen kaupungista tuli merkittävä, kun alueelle perustettiin Geledin sulttaanikunta 1600-luvulla. Afgooye oli sulttaanikunnan keskuspaikka.
Vuonna 2007 Somalian sodan aikana Mogadishusta pakeni noin 200 000 ihmistä Afgooyen alueelle.
A. E. Jokipii
Aapeli Erhard Jokipii (20. joulukuuta 1893 – 27. tammikuuta 1968) oli suomalainen lääninrovasti, asessori ja Suomen Kirkon Seurakuntatyön Keskusliiton pääsihteeri, kirjallisuuskriitikko ja suomentaja. Koulutukseltaan hän oli teologian tohtori. Jokipii kirjoitti paitsi kirjoja, myös artikkeleita aikakauslehtiin, muun muassa "Teologiseen aikakauskirjaan".
A. E. Jokipiin kirjastoa säilytetään pääosin Joensuun yliopiston kirjastossa. Hänen kirjoittamaansa J. Gummeruksen elämäkertaan liittyvä aineisto on säilytyksessä Kansalliskirjastossa.
Aapeli Erhard Jokipii oli naimisissa Frida Josefina Winterin kanssa. Heidän poikansa oli historiantutkija, professori Mauno Jokipii.
Alfred Klingler
Alfred Klingler () oli saksalainen käsipalloilija ja olympiavoittaja. Hän oli mukana Saksan kultaa voittaneessa joukkueessa Berliinin olympialaisissa 1936. Klingler pelasi turnauksessa kolme ottelua.
Avellaneda
Avellaneda on satamakaupunki Argentiinan Buenos Airesin provinssissa aivan pääkaupunki Buenos Airesin kaakkoispuolella. Kaupungissa on 342 677 asukasta (vuonna 2010, Avellanedan "partido" ja urbaani asutuskeskus) ja sen pinta-ala on 55 neliökilometriä.
Avellaneda on perustettu 7. huhtikuuta 1852. Kaupungissa on syntynyt useita tunnettuja jalkapalloilijoita, ja siellä on kaksi jalkapalloseuraa: Club Atlético Independiente ja Racing Club de Avellaneda.
Erich von dem Bach-Zelewski
Erich von dem Bach-Zelewski, oik. Erich Julius Eberhard von Żelewski, myös Erich von dem Bach (1. maaliskuuta 1899 Lauenburg, Pommeri, Saksa - 8. maaliskuuta 1972 München, Baijeri, Saksa) oli saksalainen SS-kenraali. Hänen korkein arvonsa SS:sä oli "SS-Obergruppenführer und General der Waffen-SS und Polizei".
Pian ensimmäisen maailmansodan syttymisen jälkeen 15-vuotias Bach-Zelewski ilmoittautui vapaaehtoiseksi. Päästäkseen armeijaan hän valehteli ikänsä värväystoimistossa. Maaliskuussa 1916 hänet ylennettiin luutnantiksi. Sodan jälkeen hän jäi palvelemaan armeijaan, ja hän osallistui myös Freikorps-joukkojen toimintaan.
Hän liittyi Saksan kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen vuonna 1930 ja SS:n vuonna 1931. Hänestä tuli edustaja Reichstagiin 1932 ja hän toimi sellaisena vuoteen 1944 asti. Hän nousi SS:n arvoasteikossa nopeasti ja jo kansallissosialistisen puolueen valtaannousun vuonna 1933 hänet ylennettiin SS-Brigadeführeriksi. Noihin aikoihin Bach-Zelewski alkoi käyttämään äitinsä tyttönimeä Bach kuulostaakseen saksalaisemmalta. Virallisesti hän vaihtoi nimensä asuun Erich von dem Bach vuonna 1940.
Kesäkuussa 1934 hän oli mukana pitkien puukkojen yön puhdistuksissa, joissa SS kukisti Sturmabteilungin ja joissa teloitettiin toisinajattelijoita ja kansallissosialistisen puolueen vastustajia. Bach-Zelewski käytti tilaisuutta hyväkseen ja antoi määräyksen teloittaa vihamiehensä SS-upseeri Anton von Hohberg und Buchwaldin. Vuoteen 1937 mennessä Bach-Zelewski oli noussut Sleesian korkeimmaksi SS- ja poliisijohtajaksi .
Toisen maailmansodan aikana Bach-Zelewski osallistui partisaani-iskujen kostoihin siviiliväestöä vastaan ja juutalaisväestön tuhoamiseen Valko-Venäjällä. Hänen ehdotuksestaan perustettiin Auschwitzn keskitysleiri. Kun Saksa hyökkäsi Neuvostoliittoon kesällä 1941 Bach-Zelewski sai tehtäväkseen "Bandenkämpfverbände"-osastojen (”joukkotaisteluosastot”) johtamisen itärintamalla. Riiassa Bach-Zelewskin osastot teloittivat 35 000 siviiliä ja itä-Puolassa sekä Valko-Venäjällä 200 000 lisää. Bach-Zelewskin partisaanien vastaiset operaatiot olivat erittäin raakoja ja laajamittaisia, mutta niillä oli vain vähän vaikutusta partisaanitoimintaan. Hänen johtamat joukkonsa tukahduttivat myös Varsovan kansannousun 1944, tappaen yli 200 000, joista yli 65 000 joukkoteloituksissa.
Sodan loputtua Bach-Zelewski teki sopimuksen liittoutuneiden kanssa ja toimi todistajana Nürnbergin sotarikosoikeudenkäynneissä ja useissa muissa sotarikoksia käsitelleissä tuomioistuimissa. Vuonna 1951 Münchenin de-nazifikaatio-oikeusistuin tuomitsi hänet itsensä kymmenen vuoden vankeuteen. Seuraavana vuonna hän ilmoitti julkisesti olleensa joukkomurhaaja sodan aikana. Kun Bach-Zelewski vapautui edellisestä vankeusrangaistuksestaan 1961, hänet tuomittiin uudelleen neljäksi ja puoleksi vuodeksi vankeuteen osallisuudestaan pitkien puukkojen yönä tapahtuneisiin murhiin. Oikeudenkäynnissä hän julisti: ”Olen yhä täysin hitleriläinen.” Seuraavana vuonna hänet tuomittiin elinkaudeksi vankeuteen osallisuudestaan saksalaisten kommunistien murhiin vuonna 1933. Bach-Zelewski kuoli München-Harlaching-vankilan sairaalassa maaliskuussa 1972.
Dallas Mavericks
Dallas Mavericks on yhdysvaltalainen ammattilaiskoripalloseura, joka pelaa NBA-liigassa. Seuran kotipaikkakunta on Dallas Texasin osavaltiossa ja se pelaa kotiottelunsa American Airlines Center -areenassa. Dallas Mavericks kuuluu NBA:n läntisen konferenssin lounaiseen divisioonaan yhdessä Houston Rocketsin, Memphis Grizzliesin, New Orleans Pelicansin ja San Antonio Spursin kanssa.
Joukkue selviytyi NBA:n loppuotteluihin ensimmäistä kertaa vuonna 2006, jolloin Miami Heat voitti mestaruuden otteluvoitoin 4–2. Mavericks selviytyi loppuotteluihin uudelleen kaudella 2010–2011, jolloin vastassa oli jälleen Miami Heat. Tällä kertaa Mavericks voitti mestaruuden otteluvoitoin 4–2. Mestarijoukkueessa pelasivat muun muassa Dirk Nowitzki, Tyson Chandler, Jason Kidd, Shawn Marion, Predrag Stojaković ja Jason Terry.
Dallas Mavericksin tunnetuin nykypelaajia on Dirk Nowitzki. Joukkueen omistaa liikemies Mark Cuban. Forbes Magazinen mukaan noin 438 miljoonan dollarin arvoinen Mavericks on kuudenneksi arvokkain NBA-seura edellään New York Knicks, Los Angeles Lakers, Chicago Bulls, Boston Celtics ja Houston Rockets.
Ġ
Ġ (ġ) on latinalainen kirjain, joka on muodostettu "G"–kirjaimesta, jonka päällä on piste. Sitä käytetään arabian, tšetšeenin ja ukrainan translitteroidessa. Sitä käytetään iirissä ja maltain kielessä. Sitä käytettiin ennen muinaisenglannissa.
Kyrillisessä aakkostossa sitä vastaa "Ґ"–kirjain.
Houston Rockets
Houston Rockets on yhdysvaltalainen ammattilaiskoripalloseura, joka pelaa NBA-liigassa. Seuran kotipaikkakunta on Houston Texasin osavaltiossa ja se pelaa kotiottelunsa Toyota Center -areenassa. Houston Rockets kuuluu NBA:n läntisen konferenssin lounaiseen divisioonaan yhdessä Dallas Mavericksin, Memphis Grizzliesin, New Orleans Pelicansin ja San Antonio Spursin kanssa.
Rockets on voittanut NBA-mestaruuden kaksi kertaa, vuosina 1994 ja 1995. Vuonna 1994 seura voitti loppuotteluissa New York Knicksin otteluvoitoin 4–3, seuraavana vuonna Orlando Magicin otteluvoitoin 4–0. Mestaruusvuosina joukkueessa pelasivat muun muassa Hakeem Olajuwon, Otis Thorpe, Vernon Maxwell, Robert Horry ja Kenny Smith sekä kesken jälkimmäisen kauden seuraan tullut Clyde Drexler.
Leptiini
Leptiini (kreikan kielen sanasta λεπτός eli leptós, laiha) on rasvakudoksen vereen erittämä kylläisyyshormoni, joka säätelee ruokahalua ja elimistön energiankäyttöä. Leptiini löytyi vuonna 1994.
Leptiini kertoo hypotalamuksen kautta keskushermostolle kehon varastorasvan määrästä. Leptiinin määrän lisääntyessä ruokahalu vähenee ja leptiinin vähetessä syntyy näläntunne. Lisäksi leptiini vaikuttaa eläinten ja ihmisten aktiivisuuteen. Leptiini vaikuttaa ruokahaluun ja aktiivisuuteen yhdessä insuliinin ja melatoniinin kanssa. Leptiini estää insuliinin ja kortisolin erittymistä. Leptiini hillitsee ruokahalua ja nälkää ja vaikuttaa tyreotropiinin (TSH) ja kortikotropiinin (ACTH) erittymiseen aivolisäkkeestä, mikä vuorostaan vaikuttaa elimistön aineenvaihdunnan vilkkauteen.
Leptiinipitoisuudessa tapahtuu nousu ennen murrosiän alkamista. Raskauden aikana myös istukka erittää leptiiniä. Leptiini säätelee myös nestetasapainoa, verisuonten, verisolujen muodostusta sekä T-soluvälitteistä immuniteettiä. Leptiinin erityksellä on 24 tunnin vuorokausittainen vaihtelu.
Svetlana Savitskaja
Svetlana Jevgenjevna Savitskaja (; s. 8. elokuuta 1948 Moskova, Venäjä) on entinen neuvostoliittolainen naislentäjä ja kosmonautti, josta tuli vuonna 1982 Sojuz T-7 -lennon miehistön jäsenenä toinen avaruuslennolle osallistunut nainen maailmassa 19 vuotta Valentina Tereškovan lennon jälkeen. Hän on neuvostoliittolaisen ilmamarsalkka Jevgeni Savitskin tytär.
Hänet valittiin kosmonauttikoulutukseen vuonna 1980.
Savitskaja suoritti Saljut 7 -avaruusasemalta 25. heinäkuuta 1984 ensimmäisenä naisena maailmassa avaruuskävelyn. Avaruuskävely kesti 3 tuntia 35 minuuttia. Hän testasi tuolloin Vladimir Djanibekovin kanssa uudenlaista työkalua, jolla voi hitsata ja leikata metallia avaruudessa.
Palattuaan Maahan Savitskaja nimitettiin kokonaan naisista muodostuvan Kansainvälistä naistenpäivää juhlistavan Saljut 7:n Sojuz-miehistön komentajaksi. Lento peruutettiin myöhemmin.
Hän sai kahdesti Neuvostoliiton sankarin palkinnon.
Hän on myös koe- ja kilpalentäjä – vuodesta 1974 lähtien hän saavutti 18 kansainvälistä maailmanennätystä MiG-lentokoneella ja kolme ennätystä laskuvarjohypyssä joukkuelajissa. Hän saavutti myös ensimmäisen sijan kuudennessa FAI:n taitolennon maailmanmestaruuskilpailussa vuonna 1970.
Savitskaja jäi eläkkeelle kosmonautintyöstään vuonna 1993.
Hän on Venäjän federaation kommunistisen puolueen edustajana Venäjän federaation valtionduumassa vuodesta 1989 (valittiin uudelleen joulukuussa 2007).