hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Magnus von Wright
Magnus von Wright (13. kesäkuuta 1805 Kuopion pitäjä – 5. heinäkuuta 1868 Helsinki) oli taidemaalari ja ornitologi. Lintukuvitusten ja -maalausten ohella hänet tunnetaan maisemista, joita hän alkoi maalata 1860-luvulla. Magnus von Wright oli Suomen ensimmäisiä talvimaisemien kuvaajia, tunnettuja ovat esimerkiksi "Talvimaisema Savosta" (1860) ja "Annankatu kylmänä talviaamuna" (1868). Hänen Helsinki-kuvansa ovat myös kulttuurihistoriallisesti arvokkaita.
Wright maalasi 1838 ensimmäisen öljymaalauksensa, joka kuvasi tilhiä. Hän teki 1857 lyhyen opintomatkan romanttisen maisemamaalauksen keskuspaikkaan Düsseldorfiin. Wright maalasi lisäksi runsaasti kukka- ja hedelmäasetelmia.
Magnus von Wright opiskeli Turun kymnaasissa 1823–1825 ja lähti Tukholman taideakatemian oppilaaksi. Samaan aikaan hän opiskeli myös Carl Johan Fahlcranzin ja J. F. Julinin johdolla. Eräiden muiden nuorten suomalaisten kanssa hän osallistui K. A. Gottlundin Otava-lehden kuvittamiseen. Ruotsalaisen kreivin ja ornitologin Nils Bonden aloitteesta ja kustannuksella hän ryhtyi valmistamaan suurta kuvateosta "Svenska Foglar" (1828–1838), jonka tekemisessä häntä avusti nuorempi veli Wilhelm von Wright. Hän palasi Suomeen 1829 ja toimi vuodesta 1831 maanmittauskonttorin kartanpiirtäjänä. Hän toimi yliopiston eläinmuseon preparaattorina 1845–1849. Vuonna 1859 hän julkaisi teoksen "Finlands foglar, hufvudsagligen till deras drügter besgrifna".
Von Wright julkaisi 1838 oppikirjan "Grunder i rita och teckna" ja osallistui 16 litografialla teoksen "Finland framställdt i teckningar" kuvittamiseen. Myös hänen päiväkirjojaan on julkaistu.
Magnus von Wright opetti yliopiston piirustussalilla 1849–1868. Hänet valittiin Suomen Taideyhdistyksen johtokuntaan yhdistyksen perustamisvuonna 1846 ja hän toimi tässä luottamustehtävässä aina kuolemaansa 1868 saakka. Hänet on haudattu Helsingin Hietaniemen hautausmaan vanhalle alueelle. Haudalle pystytettiin 1872 Suomen Taideyhdistyksen järjestämällä kansalaiskeräyksellä rahoitettu muistokivi. Kiven suunnitteli arkkitehti Axel Hampus Dahlström ja Walter Runeberg toteutti siihen taiteilijan palettia esittävän pienen marmorireliefin.
Hänen puolisonsa oli vuodesta 1837 Christina Sofia Salmén (k. 1874). Vanhemmat: Haminalahden kartanon omistaja, majuri Henrik Magnus von Wright ja Maria Elisabet Tuderus.
Positiivinen oikeus
Positiivinen oikeus on termi, jolla tarkoitetaan oikeutta tehdä jokin teko tai saada jokin etuus tai asia toiselta ihmiseltä tai ihmisryhmältä. Positiivisen oikeuden vastakohta on negatiivinen oikeus, joka tarkoittaa oikeutta olla joutumatta jonkin toiminnan kohteeksi. Esimerkki positiivisesta oikeudesta on bussien ovien lähellä olevat istumapaikat liikuntarajoitteisille ja negatiivisesta oikeudesta on oikeus olla joutumatta kidutetuksi.
Reino R. Lehto
Reino Ragnar Lehto (vuoteen 1901 Lagerlund, 2. toukokuuta 1898 Turku – 13. heinäkuuta 1966 Helsinki) toimi virkamieshallituksen pääministerinä 270 päivää 18. joulukuuta 1963 – 12. syyskuuta 1964. Lehto oli myös Uudenmaan läänin maaherrana 1964–1966. Ministeri Sakari T. Lehto oli hänen poikansa.
Lehto valmistui Turun klassillisesta lyseosta vuonna 1917. Hän suoritti oikeustutkinnon vuonna 1921. Varatuomarin arvon hän sai vuonna 1924. Lehdosta tuli lakitieteen kandidaatti vuonna 1934 ja lisensiaatti vuonna 1948.
Aluksi Lehto toimi asianajajana vuosina 1922–1932. Nuorempana oikeuskanslerin sihteerinä hän toimi vuosina 1933–1934 ja Helsingin 1. kaupunginviskaalina vuosina 1934–1936. Tämän jälkeen hän toimi kauppa- ja teollisuusministeriön kansliapäällikkönä ja hallintoneuvoksena 28 vuotta vuosina 1936–1964.
Lehto oli urallaan myös SOTEVA:n pääsihteeri (1944–1948), Neste Oy:n hallintoneuvoston puheenjohtaja (1948–1966), Valmet Oy:n hallintoneuvoston puheenjohtaja (1951–1966), Rego Oy:n johtokunnan puheenjohtaja (1953–1966), Tesvision hallintoneuvoston puheenjohtaja (1959–1963) sekä Merikiito Oy:n puheenjohtaja (1960–1966).
Kauppatieteiden kunniatohtorin arvon hän sai Helsingissä vuonna 1960.
Lehto oli Suomen viimeinen 1800-luvulla syntynyt pääministeri.
Johan Sederholm
Johan Sederholm (26. lokakuuta 1722 – 17. helmikuuta 1805) oli merkittävä helsinkiläinen kauppias, laivanvarustaja ja tehtailija. Palveluksistaan kruunulle Sederholm pääsi yhdeksi kruununprinssi Kustaa IV Aadolfin kummeista.
Sederholm syntyi Helsingissä vaatimattomaan perheeseen. Hän kävi koulua 16-vuotiaaksi asti, minkä jälkeen hän aloitti työt kauppa-apulaisena. Vuonna 1748 hän perusti oman liikkeensä yhdessä ystävänsä Nils Burtzin kanssa. Liike oli menestyvä, mutta vuonna 1752 kumppanit päättivät purkaa yhtiön ja jakaa tulonsa. Sederholm perusti tämän jälkeen oman liikkeen.
Vuonna 1777 hän sai kuningas Kustaa III:lta luvan omistaa Herttoniemen kartanon ja Kumpulan tilat. Lisäksi hän omisti useita sahoja ja laivanrakennustelakoita sekä itse perustamansa purjekangastehtaan.
Sederholm oli naimisissa kahdesti, ensin Hedvig Solitanderin ja tämän kuoltua Maria Magdaleena Wendelian kanssa. Molemmat vaimot kuolivat ennen häntä. Sederholmilla oli kahdesta avioliitosta yhdeksän poikaa ja kolme tytärtä.
Johan Sederholm haudattiin suvun hautaholviin Ulrika Eleonoran kirkon hautausmaalle. Kirkko ja hautausmaa raivattiin vuonna 1827 pois Senaatintorin tieltä, jolloin Sederholmin arkku siirrettiin ainoana Vanhaan kirkkopuistoon. Hänen uuden hautakappelinsa suunnitteli C. L. Engel.
Subversion
Subversion, lyhennettynä usein svn, on versionhallintajärjestelmä. Sen tarkoituksena on mahdollistaa ohjelmistojen lähdekoodin, tai minkä tahansa suuren tiedostojoukon, muokkaamista hajautetusti tietoverkon yli niin, että kaikkien muokkaajien työkopiot pysyvät ajan tasalla. Subversionia levitetään Subversion Licensen alla, joka on avoimen lähdekoodin lisenssi.
Subversion on kehitetty korvaamaan CVS. CVS:n tavoin Subversionin toiminta pohjautuu keskuspalvelimeen; jollain palvelimella sijaitsee versioarkisto (repository) jota kaikki asiakasohjelmat päivittävät. Asiakasohjelma pystyy olemaan palvelimeen yhteydessä monen eri protokollan yli. Toiminnan pääasiallisena verkkoprotokollana on WebDAV ja DeltaV HTTP:n tai HTTPS:n yli, mutta Subversion voi käsitellä myös paikallisella levyllä sijaitsevaa versioarkistoa tai käyttää omaa protokollaansa SSH:n yli. Yleensä julkisissa projekteissa käytetään WebDAV/HTTP-yhdistelmää tavallisten käyttäjien tarpeisiin (vastaten toiminnaltaan "anonyymiä CVS:ää") ja SSH-protokollaa kehittäjien tarpeisiin.
CVS:ään nähden Subversionissa on useita etuja. Subversion käsittelee versioita atomisesti (CVS:n käsitellessä kaikkia tiedostoja erikseen) ja ottaa huomioon myös hakemistorakenteen muutokset. Muutokset astuvat voimaan vasta, kun versio on tallennettu onnistuneesti kokonaan. Koska uutta versiota käsitellään aina kokonaisuutena, Subversion ottaa paremmin huomioon tiedostojen poistot ja siirrot: tiedoston nimen muuttaminen ei hävitä sen versiohistoriaa, ja poistetun tiedoston löytää helposti vanhasta versiosta. Lisäksi tiedostoihin voidaan tallettaa kaikenlaista metadataa tiettyjen ennalta määriteltyjen metadatakenttien lisäksi. Hakemistorakenteen paremman tuen takia versiomerkinnät ovat helpompia tehdä: jos halutaan arkistoida tämän hetkinen hakemistopuu ohjelmistoversioksi X, kopioidaan tämän hetkinen hakemistopuu "versio X" -nimiseksi.
Pääkaupunkiseudun Partiolaiset
Pääkaupunkiseudun Partiolaiset ("PäPa") on pääkaupunkiseudulla (Helsinki, Espoo, Kauniainen, Vantaa) toimiva partiopiiri. Se on Suomen yhdestätoista partiopiiristä jäsenmäärältään suurin.
Partiotoiminta tapahtuu lippukunnissa, mutta partiopiirinä PäPa ohjaa alueellista yhteistyötä ja tarjoaa lippukunnille toimintaa tukevia resursseja. Pääkaupunkiseudulla toimii noin 130 aktiivista lippukuntaa. Yhteensä pääkaupunkiseudulla on hieman yli 11 000 partiolaista.
Yhdistyksen toimisto sijaitsee Partioasemalla Taka-Töölössä. Yhdistyksen lehti on nimeltään Heppu.
Anglismi
Anglismi (joskus myös anglisismi < ) on kielitieteen käsite, jolla tarkoitetaan yleensä englannin kielestä lainattua sanaa, sanontaa, muuta kielellistä rakennetta tai koko lainautumisprosessia. Usein sanan "anglismi" käyttöön liittyy myös ajatus siitä, että kyseinen rakenne on lainaajakielelle vieras ja jollakin tavalla epäsopiva. Monet anglismit kuitenkin päätyvät yleiseen käyttöön.
Esimerkkejä suomen anglismeista ovat muiden muassa "printteri" ("printer" eli tulostin) ja "pitkässä juoksussa" ("in the long run" eli ajan mittaan). Myös niin kutsuttu "sinä"-passiivi edustaa englantilaista vaikutusta: "sinä voitat, jos juokset nopeimmin" ("you win if you run the fastest" = voittaa, jos juoksee nopeimmin), joskin toinen persoona on suomessa ollut vanhastaan käytössä kaakkois- ja savolaismurteissa mutta siihen ei ole liittynyt "sinä"-pronominia.
Näennäisanglismi eli pseudoanglismi tarkoittaa sanaa, joka näyttää tulevan englannista mutta joka onkin englannin kielen puhujille vieras tai merkitykseltään toinen. Esimerkiksi saksan "Handy", joka äännetään englannin kielen mukaisesti [händi], tarkoittaa yleisesti matkapuhelinta, vaikka sanalla ei ole tavanomaisessa englannin kielessä tätä merkitystä. Näennäisanglismeja on paljon esimerkiksi saksan ja japanin kielessä mutta ei juuri suomessa. Esimerkki suomalaisesta näennäisanglismista on sana "farmarihousut" (> farkut), joka ei pohjaudu englannin vastaavaan sanaan ("jeans") vaikka viittaakin Yhdysvaltoihin.
Suomessa Kielitoimisto antaa suosituksia englantilaisten lainasanojen käytöstä kuten yleensäkin kielenhuoltoon liittyvistä asioista. Suomessa ei ole virallisia ulkomaalaisperäisten ilmaisujen käyttökieltoja kuten esimerkiksi Ranskassa. Eduskunnan oikeusasiamies antoi kuitenkin 2010 päätöksen, jonka mukaan Tampereen yliopistollisen sairaalan käyttämä englanninkielinen nimitys "Stroke Unit" ei ole viranomaisen toimintayksikön nimityksenä kielellisiä oikeuksia eikä hyvää hallintoa koskevan sääntelyn mukainen.
Yhteiskuntatiede
Yhteiskuntatieteet on yhteiskuntaa ja sen ilmiöitä tutkivia tieteenaloja yhdistävä nimitys.
Yhteiskuntatieteisiin kuuluvat:
Muista tieteistä ainakin maantiede ja uskontotiede saattavat tutkia yhteiskunnallisia asioita, mutta niitä ei lasketa yhteiskuntatieteiksi. Oikeustiede puolestaan suhtautuu tutkimuskohteeseensa normatiivisena ilmiönä, ei yhteiskunnallisena, ja tutkii sitä yhteiskuntatieteistä selkeästi poikkeavalla tavalla ja eri näkökulmasta.
Tieteenfilosofi Jaakko Kuorikosken mukaan taloustieteilijät pääsevät ratkaisemaan muidenkin yhteiskuntatieteiden ongelmia, koska he eivät vain kuvaile vaan pyrkivät myös testaamaan hypoteeseja, selvittämään syitä ja löytämään erot aiheuttavia tekijöitä. Koska sosiaalitutkimuksessa on vaikea järjestää ihmiskokeita, taloustieteilijät usein etsivät luonnollisen kokeen, joka jakaa ihmiset vertailukelpoisiin ryhmiin.
Sosiaaliporno
Sosiaaliporno on arkikielinen nimitys, joka viittaa köyhiä ja muita heikommissa asemissa olevia ihmisiä koskeviin skandaalihakuisiin kuvauksiin tiedotusvälineissä.
Sosiaalipornossa yksittäisten ihmisten kärsimyksiä esitellään hyväksikäyttävään sävyyn. Porno viittaa tässä yhteydessä pornografiateollisuudessa ilmenneisiin hyväksikäyttötapauksiin. Tyyliin kuuluu, että käsiteltävä aihe herättää yleistä moraalista närkästystä.
Centurio
Centurio (lat.) tai kenturio eli sadanpäämies on upseerin palvelusarvo, joka oli käytössä mm. antiikin Rooman armeijassa ja joka vastasi suunnilleen nykyistä luutnanttia. Sadanpäämies komensi taistelussa ja taistelun ulkopuolella sadan miehen vahvuista yksikköä, centuriaa. "Centurian" koko vaihteli ajan ja yksikön myötä, ja saattoi tosiasiassa olla vahvuudeltaan mitä hyvänsä 30 ja 200 yksittäisen taistelijan välillä.
Osa sadanpäämiehistä tuli suoraan Rooman ylhäisistä, osa yleni palveltuaan armeijassa miehistössä ja aliupseerina. "Centurio"-termi oli myös verrattavissa nykyiseen upseerin arvoon. Centurion arvoja oli useampia, mm. "centuriones ordinarii", "centuriaa" komentavat sadanpäämiehet sekä "centuriones supernumerarii", ylemmät upseerit, joiden varsinaisen tittelit määräytyivät palvelustehtävien mukaan. Ylempiä, manipulia komentavia upseereja kutsuttiin nimityksillä "hastatus prior", "princeps prior" ja "pilus prior", joista yleensä suomenkielisissä teksteissä on käytetty sanaa "priori". Heidän apunaan ja varamiehinään toimivat upseerit olivat "hastatus posterior", "princeps posterior" sekä "pilus posterior". "Primus pilus" tai "primipilus", ""ensimmäinen keihäs"", oli legioonan korkea-arvoisin centurio ja samalla erittäin arvovaltainen henkilö.
Muitakin tehtävien mukaisia erityisupseerin arvoja oli käytössä. Näitä olivat mm. "centurio stratorum", joka huolehti provinssien hallinnollisista tehtävistä, "centuriones exercitatores", jotka olivat koulutuksesta vastaavia upseereja, ja "centuriones lanceariorum", jotka johtivat "antesignani"- tai "lancearii"-nimellä tunnettuja raskaamman jalkaväen yksikköjä.
Emil Schybergson
Ernst Emil Schybergson (6. tammikuuta 1856 Turku – 7. maaliskuuta 1920 Helsinki) oli suomalainen pankinjohtaja ja Ruotsalaisen kansanpuolueen (RKP) poliitikko.
Emil Schybergsonin isä oli turkulainen oikeusneuvosmies Arvid Magnus Schybergson. Schybergson kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1872 ja valmistui filosofian maisteriksi 1877, lakitieteen kandidaatiksi 1880 ja varatuomariksi 1887. Hän työskenteli Suomen Pankin eri konttoreissa ja 1890–1896 Helsingin maistraatin oikeusneuvosmiehenä. Schybergson siirtyi kuitenkin asteittain liike-elämän puolelle noustessaan Helsingin Kansanpankin puheenjohtajaksi 1893; kun Kansanpankin seuraajaksi perustettiin liikepankki Privatbanken i Helsingfors vuonna 1896, hänestä tuli sen täysipäiväinen toimitusjohtaja.
Schybergson oli myös Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen ja hänet valittiin valtiopäiville porvarissäädyn edustajaksi toistuvasti vuosina 1885–1900 sekä 1905–1906. Ruotsalaisen puolueen muiden poliitikkojen tavoin hän kannatti sortovuosien aikana perustuslaillista vastarintaa, ja kuului lähetystöön, joka kävi valittamassa keisarille Helsingissä 1902 tapahtuneesta kasakoiden riehumisesta. Kesällä 1904 Schybergson karkoitettiin mielipiteidensä vuoksi Nižni Novgorodiin, josta hän kuitenkin sai jo samana syksyn siirtyä ulkomaille ja seuraavan vuoden alussa palata kotimaahan. Koska Privatbankenille oli sillä välin valittu uusi toimitusjohtaja, Schybergson siirtyi 1906 Suomen Hypoteekkiyhdistyksen toimitusjohtajaksi, missä tehtävässä jatkoi kuolemaansa asti.
Schybergson oli ahkera yhteiskunnallinen kirjoittaja, osallistui Finsk Tidskriftin ja Aftonpostenin toimittamiseen sekä useiden lautakuntien ja komiteoiden toimintaan. Hän oli RKP:n edustajana eduskunnassa vuosina 1907–1909 ja 1910–1919 ja kuului myös puolueen keskushallitukseen, joskin erosi puolueen eduskuntaryhmästä kahdesti. Schybergson oli useasti eduskunnan pankkivaliokunnan puheenjohtajana sekä toisena varapuhemiehenä vuosien 1913 ja 1918 valtiopäivillä. Hän kuului myös eduskunnan lähetystöön, joka lokakuussa 1918 matkusti Saksaan ilmoittamaan Hessenin prinssi Friedrich Karlille Suomen kuninkaanvaalin lopputuloksesta.
Schybergson teki itsemurhan vuonna 1920, kun hänen johtamansa Hypoteekkiyhdistys ajautui konkurssin partaalle ulkomaanvaluutassa otettujen lainojen vuoksi. Syynä tähän oli Suomen markan nopea devalvoituminen ensimmäisen maailmansodan seurauksesta – ennen maailmansotaa Hypoteekkiyhdistyksen toiminta oli ollut voitollista.
Emil Schybergsonin velijiä olivat kanneviskaali Gustaf Arvid Schybergson ja historioitsija Magnus Gottfrid Schybergson.
Laskettelu
Laskettelua voidaan pitää yleisnimityksenä kaikille talviurheilulajeille, joissa lasketaan lumen pinnalla rinteitä alaspäin. Laskettelu jakautuu useisiin erilaisiin lajeihin ja tekniikoihin. Yleisimpiä laskettelulajeja ovat:
Lasketteluvarusteisiin kuuluvat laskettelusukset tai lumilauta ja monot sekä mahdollisesti sauvat. Kypärän käyttö on yleistä tapaturmariskin vuoksi.
Laskettelua harrastetaan noin 2 100:ssa (vähintään 5 hissin) laskettelukeskuksessa 80 maassa: ulkorinteitä on noin 70 maassa ja sisärinteitä 25 maassa. Yli puolet maailman laskettelukeskuksista on Euroopassa.
Maailman laskettelumarkkinat ovat viime vuosina pysyneet varsin vakaina. Laskettelijoita on maailmassa noin 100 miljoonaa. He viettävät rinteissä keskimäärin neljä päivää, ja vuotuinen laskettelijapäivien määrä on noin 400 miljoonaa.
Eniten harrastajia on Yhdysvalloissa (13 milj.), Ranskassa (12 milj.) ja Saksassa (12 milj.). Suhteellisesti eniten harrastajia on Sveitsissä (37 %), Itävallassa (36 %) ja Norjassa (25 %). Maailman suosituimmat laskettelukeskukset ovat La Plagne Ranskassa (2,6 milj. vuotuista laskettelijaa) ja Wilder Kaiser-Brixental Itävallassa (2,3 milj.).
Suomessa on 1,2–1,3 miljoonaa laskettelun harrastajaa. Laskettelukeskuksia on vähintään 74. Suomen suosituimmat laskettelukeskukset ovat Levi (350 000 laskettelijapäivää kaudella 2010–2011), Ruka (350 000), Ylläs (240 000) ja Tahkovuori (200 000). Ulkomaisia laskettelijoita Suomessa käy runsaat 100 000. Heistä lähes puolet on venäläisiä.
Vaikka hiihtourheilu on vähemmän vaarallista kuin moni suosittu muu laji (kuten pyöräily, jalkapallo ja painonnosto), loukkaantumisen riskiä pidetään laajalti suurempana, mikä johtuu osittain merkittävästä loukkaantumisten määrän lisääntymisestä viime vuosikymmeninä. Ilmiö selittyy osin lajin suosion suurella kasvulla. Hiihtokeskuksissa on yleensä vähintään ensiapuvälineet ja jonkinlainen moottorikelkkapartiopalvelu takaamassa, että loukkaantuneet pelastetaan ja kuljetetaan turvaan. Moottorikelkkapartio on yleensä vastuussa sääntöjen täytäntöönpanosta ja niiden noudattamisen valvomisesta, vaarapaikkojen merkinnästä, yksittäisten rinteiden sulkemisesta (jos tarpeeksi suuri riski vaaralla on olemassa) ja vaarallisten laskettelijoiden poistamisesta alueelta.
Sodomia
Sodomialla on tarkoitettu ”luonnotonta” seksuaalista kanssakäymistä avioliiton ulkopuolella. Monissa maissa se oli ennen vanhaan rikosnimike, jonka perusteella homoseksuaaleja syytettiin. Poikkeuksellisesti Suomessa ja Saksassa sanaa ei kuitenkaan ole koskaan käytetty rikosnimikkeenä, vaan yksinomaan zoofilian synonyyminä. Sana juontuu "Raamatun" kertomuksesta Sodoman kaupungista, jonka miesasukkaat yrittivät harjoittaa seksiä Lootin vieraiden kanssa.
Vanhoissa teksteissä sodomialla tarkoitetaan yleensä homoseksuaalisuutta, joskus myös ilman juridista näkökulmaa, uudemmissa useimmiten zoofiliaa.
Vaara (Oulu)
Vaara (entinen "Kakaravaara") on kaupunginosa Oulun keskustassa. Se on niin sanottu toinen kaupunginosa, joka sijaitsee Uudenkadun ja Ratakadun välissä. Vaara rajoittuu Pokkisen, Raksilan ja Vanhatullin kaupunginosiin. Aiemmin Vaara oli rähjäinen laitakaupungin osa, mutta nykyään kaupunginosassa sijaitsevat monet tärkeät laitokset, kuten posti ja Oulun rautatieasema, sekä Oulun linja-autoasema. Asukkaita Vaaralla on noin 2 200.
Nykyisin Vaaran ja Pokkisen kaupunginosien raja on käytännössä näkymätön, mutta kaupunginosakartoissa kaupunginosien rajana on Uusikatu. Vaaran ja Vanhatullin rajana on Saaristonkatu, ja Vaaran ja Raksilan kaupunginosien rajana on Ratakatu. Kaupunginosassa sijaitsee yksi keskustan korkeimmista kerrostaloista.
Vaaran kehittämissuunnitelmat ovat saaneet paljon huomiota paikallisessa mediassa. Yksi tulevaisuuden laajoista hankkeista on Oulun Matkakeskuksen rakentaminen Vaaran kaupunginosaan. Vaaran kortteleissa on myös herännyt useita kehittämishankkeita, joiden tavoitteena alueelle pyritään esimerkiksi lisäämään palveluja.
Jegor Uschakoff
Jegor Uschakoff (1767 Hamina – 30. joulukuuta 1836 Helsinki) oli Suomessa asunut venäläinen kauppias.
Jegor Uschakoff ja hänen veljensä olivat Venäjän korkeimpaan aatelistoon kuuluneen Seremetjeffin suvun maaorjia. He kulkeutuivat Suomeen venäläisten valloitusarmeijan mukana 1808 ja elättivät itsensä kauppiaina. Uschakoffit vaurastuivat Suomessa ja anoivat keisarilta vapauttamista maaorjuudesta. Keisari hyväksyi anomuksen ja julisti 1812 Uschakoffit vapautetuiksi lunastusmaksua vastaan
Uschakoff menestyi liikemiehenä. Hän perusti Espoon Otaniemeen kaakeli- ja tiilitehtaan sekä toimi rakennusurakoitsijana. Hän sai hoidettavakseen muun muassa Pyhän Kolminaisuuden kirkon rakentamisen 1820-luvulla ja hän toimi pitkään kirkon isännöitsijänä. Kaupungin rikkaimpiin porvareihin lukeutunut Jegor Uschakoff nimitettiin kauppaneuvokseksi 1822 ja Helsingin kaupunginvanhimpien joukkoon 1829. Uschakoff kuului tehtailijoiden Sinebrychoff ja Kiseleff kanssa Helsingin merkittävimpiin venäläisperheisiin.
Uschakoff rakennutti Esplanadin ja Unioninkadun kulmaan niin sanotun Uschakoffin talon vuosina 1815–1816 ja 1826–1827. Pehr Granstedin suunnittelemaan taloon tuli makasiineja ja kauppapuoteja alakertaan ja asuntoja yläkertaan. Pihalla oli ulkorakennus, jossa oli renkitupa, sauna, talli ja navetta. Jegor Uschakoffin rakennuttama talo tunnetaan nykyään paremmin Jugendsalin talona.
Uschakoff oli 1820-luvun lopussa Helsingin kauppiaskunnan rikkain mies. Hänet valittiin samana vuonna yhdessä Feodor Kiseleffin kanssa ensimmäisinä venäläisinä Helsingin kaupunginvanhimpien joukkoon.
Luigi Cherubini
Luigi Cherubini (14. syyskuuta 1760 – 15. maaliskuuta 1842) oli italialainen säveltäjä. Vaikka hänen musiikkinsa ei ole nykyään kovin tunnettua, häntä arvostettiin omana aikanaan suuresti. Ludwig van Beethoven piti Cherubinia aikansa merkittävimpänä näyttämömusiikin säveltäjänä.
Cherubini syntyi Firenzessä 14. syyskuuta 1760. Hänen ristimänimensä oli Maria Luigi Carlo Zenobio Salvatore Cherubini. Cherubini aloitti musiikin opiskelun 6-vuotiaana muusikkoisänsä johdolla. 13-vuotiaana hän oli jo säveltänyt paljon uskonnollista musiikkia. Vuosina 1778–1780 Cherubini opiskeli musiikkia Bolognassa ja Milanossa.
Vuonna 1788 Cherubini asettui Pariisiin. Hänen ensimmäinen suuren suosion saanut ooppera oli "Lodoïska", jonka hän sävelsi vuonna 1791. Sitä seurasivat kreikkalaisen mytologian Medeian taruun perustuva ja säveltäjän nykyisin tunnetuin teos "Médée" vuodelta 1797 sekä "Les deux journées" vuodelta 1800. Vuonna 1805 Cherubinilta tilattiin Wienistä ooppera. Oopperan nimeksi tuli "Faniska" ja Cherubini johti sen esityksen itse vuonna 1806.
Menestyksensä myötä säveltäjä alkoi keskittyä uskonnollisen musiikin säveltämiseen. Hän sävelsi muun muassa seitsemän messua sekä kaksi requiemia.
Vuonna 1815 häneltä tilattiin Lontoosta sinfonia, alkusoitto sekä teos kuorolle ja orkesterille. Tämän ansiosta Cherubinin kansainvälinen maine alkoi kasvaa.
Cherubini kuoli Pariisissa 15. maaliskuuta 1842, jolloin hän oli 81-vuotias.
Marty Wright
Martin ”Marty” Wright (s. 31. lokakuuta 1964) on yhdysvaltalainen showpainija, joka tunnetaan paininimellä Boogeyman. Lopetusliikkeinään Boogeyman käyttää Good Night-, Two-handed chokeslam ja One-handed chokes-iskuja. Hän käytti myös iskua nimeltä Boogeyslam. Wright esittää otteluissa kummitusta tai mörköä. Hänen naamansa on punainen, jossa on mustia pilkkuja.
Hänellä on tapa syödä matoja, ja voitettuaan ottelun hän sylkee madot tai tunkee madot nitistetyn naamalle. Boogeyman lyö sisääntulossaan kellon päähänsä. Useimmiten hänellä oli myös mukana Little Boogeyman. Marty Wright vapautettiin sopimuksestaan maaliskuun alussa 2009.
Wilhelm von Wright
Wilhelm von Wright (5. huhtikuuta 1810 Kuopion pitäjä – 2. heinäkuuta 1887 Orust, Ruotsi) oli suomalais-ruotsalainen taidemaalari ja kuvittaja.
Von Wrightin vanhemmat olivat Haminalahden kartanon omistaja, majuri Henrik Magnus von Wright ja Maria Elisabet Tuderus. Veljensä Magnuksen tavoin Wilhelm ampui ahkerasti lintuja ja maalaili jo poikaiässä vesivärein lintukuvia. Veljensä kutsusta hän matkusti vuonna 1823 Tukholmaan, jossa auttoi Magnus-veljeään teoksen "Svenska foglar efter naturen" valmistamisessa. Vuonna 1833 hän sai viran Tukholman tullikamarissa. Vuonna 1835 hänet valittiin Ruotsin taideakatemian vakinaiseksi piirtäjäksi. Vuonna 1838 hän sai kamarijunkkarin arvon, ja hänet kutsuttiin taideakatemian jäseneksi. Vuoden 1836 tienoilla hän asui Orustin saarella Bohuslänin rannikolla, ja hänet nimitettiin maakunnan kalastuksentarkastajaksi 1856. Pian hän kuitenkin sai halvauksen, joka teki hänet loppuelämäkseen lähes työkyvyttömäksi.
Wilhelmiä on pidetty taiteilijaveljessarjan teknisesti etevimpänä kykynä sekä piirtäjänä että maalarina. Hänen merkittävin kuvitustyönsä on 60 väritaulua sisältävä "Skandinaviens fiskar". Samantapaisia kuvasarjoja on hänen tekeminään enemmänkin. Hän toimi myös Ruotsin taideakatemian julkaisujen ja aikakauskirja "Tidskrift för Jagare och Natur Forskaren" kuvittajana.
Hänen puolisonsa oli vuodesta 1845 Maria Margareta Bildt, joka kuoli toukokuussa 1884. Avioliitto oli lapseton, mutta heillä oli kaksi kasvattitytärtä, Maria Bildtin veljentyttäret, jotka pitivät Wilhelmistä huolta hänen viimeisinä aikoinaan.
Jean-Jacques Dordain
Jean-Jacques Dordain (s. 14. huhtikuuta 1946) on ESAn pääjohtaja. Hänen ensimmäinen toimikautensa alkoi heinäkuussa 2003. Pääjohtaja valitaan yleensä kahdeksi kolmivuotiskaudeksi, joten Dordainin pääjohtajuuden ESAssa piti päättyä puolivälissä vuotta 2011, mutta kesällä 2010 sitä jatkettiin 4 vuodella kesäkuuhun 2015 asti. 
__notoc__
Dordain valmistui insinööriksi École Centralesta vuonna 1968. Dordain aloitti uransa Ranskan ilmailu- ja avaruustekniikan tutkimuslaitoksessa (ONERA) 1970-luvulla. Hän tutki nesteajoaineita käyttäviä rakettimoottoreita ja mikrogravitaatiota. Vuodet 1976-81 hän toimi ONERAn avaruustoiminnan johtajana. Hänet valittiin vuonna 1977 Ranskan astronauttikandidaatiksi NASAn Sukkulalennolle, joka kuljetti ESAn toteuttamaa Spacelab-laboratoriomodulia, mutta tämä hanke keskeytyi syystä tai toisesta.
1982 hänestä tuli ONERAn fysiikan tutkimuksen johtaja. Tällöin hän toimi puheenjohtajana Ariane-kantoraketin vaurioanalyysilautakunnissa.
Jean-Jacques Dordain toimi työnsä ohessa koneinsinööriopetuksessa luennoitsijana École Polytechnique-yliopistossa 1977-1993 ja professorina École Nationale Supérieure de l’Aéronautique et de l’Espace 1973-1987. 1997 hän oli Japanin NASDA-avaruusjärjestön evaluaatiokomitean pääsihteerinä.
Hänen uransa ESAssa alkoi 1986, jolloin hänestä tuli ESAn "Microgravity and Space Station Utilisation"-osaston johtaja. Nimensä mukaan osasto toteuttaa mikropainovoimakokeita. Se myös suunnittelee ja toteuttaa ISS-avaruusaseman eurooppalaista käyttöä. Hän siirtyi tämän jälkeen ESAn strategisen suunnittelun ja kansainvälisten suhteiden johtajaksi. Helmikuussa 2001 hänestä tuli ESAn kantorakettiosaston johtaja.
Jean-Jacques Dordain on jäsenenä Ranskan Académie des Technologies ja Académie Nationale de l’Air et de l’Espacessa. Hän on varapuheenjohtaja International Astronautical Federation-yhteisössä. Hänet on palkittu Kunnialegioonan palkinnolla (Legion d’Honneur ja Ordre National du Mérite).
Broadsheet
Broadsheet on suurikokoinen ja yleisin sanomalehtien formaatti. Suomessa sen yleisin leveys on 400 millimetriä ja korkeus 560 millimetriä. Esimerkiksi Turun Sanomat on tämän kokoinen, alkuvuoteen 2013 asti myös Suomen suurin sanomalehti Helsingin Sanomat, helmikuuhun 2015 asti Kaleva ja maaliskuuhun 2018 asti Ilkka. Broadsheetiä pienempi formaatti on tabloidi, ja kolmas, yleistyvä formaatti on berliner.
Jotkin broadsheet-lehdet julkaisevat lehden ohessa tabloidin kokoisia lisälehtiä, jotka ovat usein keskittyneet yhteen aiheeseen (kuten urheiluliitteet) tai eivät ole uutispainotteisia (kuten viikkoliitteet).
Formaatti syntyi vuonna 1712, kun englantilaisille sanomalehdille määrättiin vero, joka laskettiin lehden sivumäärän mukaan: Vero saatiin kierretyksi sivujen määrää pienentämällä ja sivukokoa suurentamalla. Broadsheetin huono puoli on sen vaatima tila esimerkiksi pöydällä lehteä luettaessa; muutamat lehdet ovatkin pienentäneet sivukokoaan tai jopa alkaneet julkaista lehteä kummassakin muodossa.
Bannerimainonta
Bannerimainonta on verkkomainontaa Internetin WWW-sivuilla. Mainospaikat verkossa ovat yleensä suorakaiteen muotoisia, mistä nimi "banner" (). Mainos on joko staattinen kuva, animoitu kuva tai jollain ohjelmointityökalulla (Java, Flash) tehty animoitu tai interaktiivinen esitys. Mainoksen tarkoituksena on joko kertoa viesti jo itse bannerissa tai saada käyttäjä napsauttamaan mainosbanneria, jolloin selain avaa mainostajan sivun. Mainoksen näyttäjä saa korvauksen joko mainoksen näyttökertojen, näyttöpäivien, klikkausten tai onnistuneiden transaktioiden perusteella.
Mainoskokoja on useita. Mainonnassa suositellaan käytettävän Interactive Advertising Bureaun (IAB) standardikokoja:
Peräsmies
Peräsmies on suomalainen sarjakuvahahmo. Hän on supersankari, joka lentää pieremällä. Peräsmiehen on piirtänyt Timo Kokkila ja sen toisena luojana on myös käsikirjoittaja Sami Laitala. Mukana on ollut toisinaan myös muita käsikirjoittajia. Peräsmies esiintyi Pahkasika-lehdessä vuosina 1983–2000.
Peräsmies syntyi onnettomuudessa, jossa ydinvoimalassa työskentelevä pääinsinöörin sijainen laski biorytmejään keskustietokoneella ja tästä seuranneen pamauksen takia hernekeittotölkkejä kuljettanut kuormuri räjähti, jolloin tölkit lensivät ilmaan. Paikalle osunut rappioalkoholisti, Kalervo Peränne, söi yhdestä tällaisesta purkista ja joutui mutaation uhriksi. Näin hänestä tuli Peräsmies.
Sarjassa esiintyy monia sanomalehtiä, kuten Päivän Pörtti, Paikallispieru, Aamupieru, Möly, Päivän Pieru ja The Daily Fart. Useimmiten Peräsmies lukee Iltapieru-nimistä iltapäivälehteä.
Peräsmiehellä on lemmikkirotta, joka harrastaa filosofisia pohdintoja ja syö ulosteita.
Peräsmies kuoli syksyllä 2000, kun rattijuoppo ajoi hänen päälleen. Hänet poltettiin myöhemmin jätteenpolttokeskuksessa ongelmajätteeksi luokiteltuna. Tämä tieto ilmoitettiin Pahkasian viimeisessä numerossa (3/2000).
Peräsmiehen poika on jatkanut seikkailuja Koululainen-lehdessä vuoden 2003 alusta lähtien. Tarinat ovat aiheiltaan siistimpiä ja enemmän lapsille suunnattuja. Hahmo tunnetaan nimellä Peräspoika ja hänellä on samat voimat kuin isällänsäkin.
Sykloni
Sykloni on voimakas matalapaine, jonka ympärillä ilma virtaa pohjoisella pallonpuoliskolla vastapäivään ja vastaavasti eteläisellä pallonpuoliskolla myötäpäivään. Suurin osa lauhkean ilmastovyöhykkeen lumi- ja vesisateista tulee syklonien mukana.
Monet meteorologiset ilmiöt, kuten hurrikaanit ja tornadot, ovat luonteeltaan 'sykloneita'.
Nimet riippuvat niiden maantieteellisestä sijainnista:
Syklonin voimakkuuden määrittävä asteikko ei valitettavasti ole sama ympäri maailman. Jokaisella trooppisia sykloneja tutkivalla ja niistä varoittavalla keskuksella on oma asteikkonsa, jonka kullakin luokalla on vielä omat rajatuulennopeutensa.
Nämä luonnonilmiöt tarvitaan (tai lähes kaikki näistä), jotta trooppinen sykloni voisi syntyä: 
Useimmat suomalaiset meteorologit pitävät sanaa sykloni ontuvana käännöslainana, ja puhuvat sen sijaan matalapaineesta tai tarvittaessa esim. 'liikkuvasta matalapaineesta'. Mm. Ilmatieteen laitos ei käytä sitä yksinään lainkaan, ainoastaan ilmauksissa "trooppinen sykloni" (eli Intian valtamerellä esiintyvä trooppinen hirmumyrsky) ja joskus "mesosykloni" (mieluummin mesomatalapaine).
Syklonit syntyvät napa- eli polaaririntamassa, joka sijaitsee Atlantin valtamerellä 35° ja 70° leveyspiirin välillä (talvella etelämpänä kuin kesällä). Polaaririntama on kylmän ja lämpimän ilmamassan kohtauspaikka. Siellä syntyy pyörteitä jotka ovat lähemmin tarkasteltuna aina samankaltaisia: Nopeasti liikkuva eteläinen lämmin ilmamassa pyrkii työntymään hitaan ja jähmeän kylmän ilmamassan puolelle tehden siellä eräänlaisen kielekkeen. Ilmanpaine-erot ovat erisuuruiset ilmamassojen välillä ja sen lisäksi länsituulet työntävät tämän kielekkeen liikkeelle. Raskaampi kylmä ilmamassa pyrkii pääsemään lämpimän ilmamassan alle samalla kun lämmin ilmamassa kohoaa ylöspäin loivasti. Kylmän ja lämpimän ilmamassa kohtauspaikassa on sateista. Ja koska lämmin kieleke kohoaa loivasti kylmän ilmamassan päälle, ovat sateet silloin laaja-alaisia. Kun sykloni lähtee liikkeelle itään päin, tuo se mukanaan sadetta ja samalla trooppista kosteutta ja lämpöä. Jossain vaiheessa kylmän ilmamassan vauhti hiipuu ja lämpimän ilman kielekkeen takana porskuttava kylmä ilmamassa tulee jyrkästi päin lämmintä ilmaa, joidenka kohtauspaikassa esiintyy usein puuskaista tuulta ja ukkosta kesäisin. Takaa tuleva kylmä ilma työntää lämpimän ilman kokonaan pois maan tuntumasta ja lämmin ilma sataa kosteutensa pois viimeistään siellä.
Ihmishenkien menetyksessä mitattuna pahin tunnettu trooppinen sykloni oli vuonna 1970 matalassa jokisuistossa sijaitsevaan Bangladeshiin iskenyt Great Bhola Cyclone, joka tappoi peräti 300 000 – 500 000 ihmistä.
Gentin rauha
Gentin rauha () solmittiin vuoden 1812 sodan päätteeksi 24. joulukuuta 1814 Yhdysvaltain ja Ison-Britannian välille. Rauhansopimus allekirjoitettiin Gentissä, Belgiassa.
Taistelut jatkuivat vielä joitakin viikkoja rauhansopimuksen allekirjoittamisen jälkeen, koska uutinen rauhasta ei heti tavoittanut Pohjois-Amerikkaa. Sota oli virallisesti ohi vasta kun Yhdysvaltain senaatti ratifioi rauhansopimuksen 16. joulukuuta 1815.
Rauhansopimusta allekirjoitettaessa Britanniaa edusti Henry Goulburn sekä Yhdysvaltoja Albert Gallatin, Henry Clay, John Quincy Adams ja John Holmes.
Rauhansopimus ei juurikaan tuonut muutosta sodan pääasialliseen syyhyn, joka oli Royal Navyn tapa kaapata amerikkalaislaivojen miehistöä omaan vahvuuteensa; siitä luovuttiin vasta Napoleonin sotien päätyttyä.
Ulla Anttila
Ulla Mari Ainikki Anttila (s. 13. joulukuuta 1963 Helsinki) on suomalainen poliitikko. Hän oli vihreiden kansanedustaja Uudenmaan vaalipiiristä vuosina 1991–2007. Anttila oli myös Vantaan kaupunginvaltuuston jäsen 1985–1996 ja 2005–2008.
Vuodesta 2011 Anttila on ollut Kansalaisjärjestöjen ihmisoikeussäätiön (KIOS) toiminnanjohtaja.
Anttila valmistui ylioppilaaksi vuonna 1982 ja valtiotieteen maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1988. Vuosina 1988–1991 hän oli Helsingin yliopiston tutkija.
Vuonna 2007 Anttila hyväksyttiin ensimmäisenä siviilinaisena Maanpuolustuskorkeakoulun jatko-opiskelijaksi. Hän väitteli sotatieteiden tohtoriksi vuonna 2012. Väitöskirjan aiheena oli kriisinhallinta.
Anttila valittiin eduskuntaan vuoden 1991 vaaleissa. Hän oli kansanedustaja yhtäjaksoisesti vuoteen 2007 saakka, kunnes jättäytyi politiikasta.
Vuosina 1999–2000 Anttila oli vihreän eduskuntaryhmän puheenjohtaja ja vuosina 2001–2003 puolueensa varapuheenjohtaja. Hän toimi vihreiden kansainvälisen työryhmän puheenjohtajana 2001–2003.
Eduskunnassa Anttila oli neljän kautensa aikana jäsen sosiaali- ja terveysvaliokunnassa (1991–1995), valtiovarainvaliokunnassa (1995–1997, 1997–1999) ja ulkoasiainvaliokunnassa (1999–2007). Hän oli myös eduskunnan ihmisoikeusryhmän puheenjohtaja vuosina 1995–1996 ja 2003–2007 ja varapuheenjohtaja 1997–1998 ja 2001–2003. Lisäksi Anttila toimi eduskunnan vammaisasiain yhteistyöryhmän puheenjohtajana 1999–2007.
Anttilan muita luottamustehtäviä ovat olleet muun muassa YK:n aseidenriisuntaviikon toimikunnan puheenjohtajuus (1993–1994), Autismi- ja Aspergerliiton varapuheenjohtajuus (1998–2001) ja Finnfundin hallintoneuvoston jäsenyys (2004–2007).
Anttila on naimisissa ja hänellä on kaksi tytärtä.
Onobasulun kieli
Onobasulun kieli on Papua-Uudessa-Guineassa puhuttu kieli. Se kuuluu yleisuusiguinealaisen pääjakson ("Trans–New Guinea languages") bosavikielten haaraan, ja sillä on noin 700 puhujaa (vuonna 2000). Onobasulut asuvat Southern Highlands -maakunnan alueella Bosavivuoren ja Sisavuoren välimaastossa.
Kieli on elinvoimainen ja sitä käytetään kaikilla elämänaloilla. 43 prosenttia onobasulun puhujista osaa kirjoittaa omalla kielellään. Monet osaavat myös kalulin tai edolon kieltä tai tok pisiniä. Edolon puhujat käyttävät onobasulua myös toisena kielenään.
Makuan kieli
Makuan kieli (tunnetaan myös nimillä "macua" ja "makhuwa") on nigeriläis-kongolainen kieli. Sitä puhuu äidinkielenään noin 3 090 000 pohjoisessa Mosambikissa elävää makuaa. Makuan läheisin sukulaiskieli on lomwe. Kielelle ei ole ainakaan toistaiseksi vakiintunut mitään tiettyä kirjoitusjärjestelmää. Se on Mosambikin puhujamäärältään suurin alkuperäiskieli.
Mihail Bulgakov
Mihail Afanasjevitš Bulgakov (; 15. toukokuuta 1891 Kiova – 10. maaliskuuta 1940 Moskova) neuvostoliittolainen toimittaja, romaani-, novelli- ja näytelmäkirjailija. Bulgakov syntyi Kiovassa ja kirjoitti venäjäksi.
Bulgakov opiskeli lääketiedettä Kiovan yliopistossa vuosina 1909–1916, minkä jälkeen hän toimi sotilaslääkärinä. Hän luopui lääkärin ammatista siirtyessään vuonna 1921 Moskovaan ja keskittyi sen jälkeen kirjoittamiseen.
Bulgakovin tunnetuin teos on postuumisti ilmestynyt romaani "Saatana saapuu Moskovaan" ("Master i Margarita"). Tämä ja monet muut Bulgakovin teoksista julkaistiin vasta hänen kuolemansa jälkeen 1960-luvulla. Teoksen tuorein versio ilmestyi Neuvostoliitossa 1989.
Vuonna 1939 Bulgakov työskenteli libreton ja Stalinista kertovan näytelmän parissa. Ennakko-odotusten vastaisesti molemmat työt hyllytettiin. Kirjailija masentui ja hänen terveydentilansa huononi. Bulgakov ryhtyi sanelemaan puolisolleen viimeistä versiotaan "Saatana saapuu Moskovaan" -romaanista.
Lääkärien diagnoosien mukaan häntä vaivasi perinnöllinen munuaissairaus, johon myös hänen isänsä oli kuollut.
Helmikuusta 1940 alkaen Bulgakovin ystävät ja sukulaiset valvoivat hänen vuoteensa vierellä. Bulgakov kuoli 10. maaliskuuta 1940, ja hänen siviilimuistotilaisuutensa järjestettiin seuraavana päivänä Neuvostoliiton kirjailijaliiton talossa. Ennen sielunmessun alkua moskovalainen kuvanveistäjä Sergei Merkurov poisti tekemänsä kuolinnaamion Bulgakovin kasvoilta. Bulgakov haudattiin Novodevitšin hautausmaalle Moskovaan.
Richard Bach
Richard Bach (s. 23. kesäkuuta 1936 Oak Park, Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kirjailija. Hänen vanhempansa ovat Ronald Robert Bach ja Ruth Helen Bach (o.s. Shaw). Hän on sukua säveltäjä Johann Sebastian Bachille suoraan alenevassa polvessa.
Bach työskenteli Yhdysvaltojen ilmavoimissa ja taitolentäjänä, minkä jälkeen hän ryhtyi vapaaksi kirjailijaksi. Hänen kirjoistaan useimmat liittyvät jollakin tavalla lentämiseen.
Bach sai kuusi lasta ensimmäisen vaimonsa kanssa ja erosi sitten jättäen perheensä, koska ei uskonut avioliittoon. Toisen kerran hän oli naimisissa näyttelijä Leslie Parrishin kanssa. Kolmas puoliso, Sabryna Nelson-Alexopoulos, oli yli 30 vuotta Bachia nuorempi.
Bach oli vakavassa lento-onnettomuudessa vuonna 2012. Toivuttuaan hän kirjoitti jatko-osat 1970-luvun menestysteoksiinsa Illuusio ja Lokki Joonatan.
Interaktiivinen palvelu
Interaktiivinen palvelu on järjestelmä, jossa katsoja antaa sisältöjen kulkuun vaikuttavia komentoja tai ohjeita. Perinteisesti interaktiivisuutta eli vuorovaikutteisuutta sisältääkseen järjestelmän tai sen osapalvelun sellaiseksi muuntuakseen ei välttämättä oleteta tuottavan välitöntä kaksisuuntaisuutta interaktiivisuutta käytetyltä välineeltä vaan on sitä myös jo teksti-TVn sisältöjä selattaessa. Toisaalta varsinaiseksi aktiiviseksi palveluksi käyttö muuttuu vasta, jos palvelulla pääsee vaikuttamaan esimerkiksi sen äänestyksiin muiden käyttäjien ohella.
Einar Englund
Sven Einar Englund (17. kesäkuuta 1916 Ljugarna, Ruotsi – 27. kesäkuuta 1999 Visby, Ruotsi) oli suomalainen säveltäjä ja pianisti. Hänen musiikkinsa edustaa uusklassismia.
Einar Englund syntyi Gotlannissa ruotsalaisen äidin ja suomalaisen isän pojaksi. Pian hänen synnyttyään perhe muutti Suomeen, aluksi Ouluun ja sitten Helsinkiin. Englund opiskeli pianonsoittoa Helsingin musiikkiopistossa Ernst Lingon ja Martti Paavolan johdolla, soitinnusta Leo Funtekin ja sävellystä Selim Palmgrenin ja Bengt Carlsonin johdolla. Hän opiskeli myös Yhdysvalloissa opettajanaan säveltäjä Aaron Copland. Säveltäjänä Englund sai vaikutteita lähinnä Igor Stravinskylta, Béla Bartókilta ja Dmitri Šostakovitšilta. Englund toimi Sibelius-Akatemian lehtorina vuosina 1957–1981. Hän sai professorin arvonimen vuonna 1976.
Vaikka Englundia pidetään ensi sijassa orkesterisäveltäjänä, hänen läpimurtoteoksensa oli vuonna 1941 valmistunut pianokvintetto. Englundista tuli suosittu 1940-luvulla muun muassa ensimmäisen sinfoniansa eli "Sotasinfonian" (1946) ansiosta. Toisen sinfoniansa, joka tunnetaan lisänimellä "Mustarastas", Englund sävelsi vuonna 1947. Hänen orkesterialkusoittonsa "Epinikia" saavutti Suomen suurkisojen 1. palkinnon vuonna 1947 sekä Lontoon olympialaisten sävellyskilpailun kunniamaininnan.
Englundin teoksille tyypillisiä tunnuspiirteitä ovat muun muassa tanssillinen rytmiikka ja suhteellisen kirpeät harmoniat, jotka auttoivat Suomen musiikkielämää irti 1940-luvulla vallinneista kansallisromanttisista tendensseistä.
Englund vaikeni sinfonikkona koko 1960-luvun vastalauseeksi ajalle tyypillisille yltiömodernistisina ja tekotaiteellisina pitämilleen ”lastenkamarikonserteille”, mutta sävelsi runsaasti kamarimusiikkia. Lisäksi hän toimi tällä ajanjaksolla vuosina 1957–1976 muun muassa "Hufvudstadsbladetin" musiikkikriitikkona.
Sinfonikoksi Englund palasi vuonna 1971 valmistuneella kolmannella sinfoniallaan. Vuonna 1986 valmistunut kuudes sinfonia on sävelletty kuorolle ja orkesterille Pentti Saarikosken suomentamiin Herakleitoksen aforismiteksteihin. Englund sävelsi kaiken kaikkiaan seitsemän sinfoniaa, joista viimeinen valmistui 1988.
Myöhempiin teoksiin kuuluu myös esimerkiksi konsertto 12 sellolle vuodelta 1981. Näiden teosten lisäksi Englund sävelsi muun muassa kaksi pianokonserttoa sekä sello-, viulu-, huilu- ja klarinettikonsertot.
Erik Blombergin elokuvassa "Valkoinen peura" (1952) on Einar Englundin säveltämä musiikki. Englund palkittiin työstään Jussi-patsaalla vuonna 1953, ja elokuva palkittiin samana vuonna myös Cannesin elokuvajuhlilla. Hän sai 1961 Pro Finlandia -mitalin. Vuonna 2002 Englundin levytys "Kiinan muuri" voitti ensimmäisen palkinnon Cannes Classical Awards -festivaaleilla.
Englund osallistui talvi- ja jatkosotaan. Traumaattiset sotakokemukset ovat vaikuttaneet hänen sävellystyyliinsä.
Englundin ensimmäinen puoliso (1941–1956) oli musiikinopettaja Meri Mirjam o.s. Gyllenbögel. Vuodesta 1958 Englund oli naimisissa laulaja Maynie Sirénin kanssa. Sorella Englund ja Irina Milan ovat hänen tyttäriään ensimmäisestä avioliitosta. Einar Englundin veljiä olivat Kaj ja Dag Englund.
Sarvikuonot
Sarvikuonot ("Rhinocerotidae") ovat kavioeläimiin kuuluvia suurikokoisia nisäkkäitä, joita elää luonnonvaraisina Afrikassa ja Aasiassa. Sarvikuonojen heimoon kuuluu viisi elossa olevaa lajia: isosarvikuono, pensassarvikuono, sumatransarvikuono, intiansarvikuono ja jaavansarvikuono. Näistä neljä on uhanalaisia.
Sarvikuonojen hartiakorkeus on 150–185 senttimetriä, ruumiinpituus voi olla 420 senttimetriä, häntä 50–70 senttiä. Painoa sarvikuonolla voi olla jopa 1 800–3 600 kilogrammaa. Urokset ovat suurempia kuin naaraat. Sarvikuonot ovat norsujen jälkeen suurimpia maanisäkkäitä.
Sarvikuonoille ominainen piirre on niiden kuonossa oleva sarvi. Heimon tieteellinen nimi "Rhinocerotidae" tuleekin kreikan kielen sanoista "rhino" (kuono) ja "keras" (sarvi). Nykyisin suurin uhka sarvikuonoille on niiden salametsästys sarvien vuoksi.
Sarvikuonojen näkö on heikko: ne eivät pysty näkemään ihmistä yli 30 metrin päästä. Sen sijaan niiden kuulo- ja hajuaisti ovat hyvin tarkat.
Sarvikuonojen kaltaiset eläimet ilmestyivät maapallolle ensimmäistä kertaa eoseenikaudella. Niistä kehittyi muun muassa mioseenikaudella elänyt "Indricotherium", joka painoi 15 tonnia ja on suurin koskaan maan päällä elänyt nisäkäs. Plioseenikaudella sarvikuonot kuolivat sukupuuttoon Pohjois-Amerikasta ja pleistoseenikaudella Euroopasta sekä Pohjois-Aasiasta. Muinaisista sarvikuonoista tunnetuin lienee viimeisimmän jääkauden aikana elänyt villasarvikuono, josta on löydetty ikiroudassa säilyneitä jäänteitä.
Carl Philipp Emanuel Bach
Carl Philipp Emanuel Bach (8. maaliskuuta 1714 Weimar – 14. joulukuuta 1788 Hampuri) oli saksalainen klaveerinsoittaja ja säveltäjä. Häntä pidetään yhtenä varhaisimmista klassismin edustajista. Hän oli Johann Sebastian Bachin ja tämän ensimmäisen puolison Maria Barbara Bachin toiseksi vanhin poika.
Carl Philipp Emannuel opiskeli isänsä johdolla ja myös opetti nuorempaa veljeään Johann Christiania. Hän aloitti varsinaiset opintonsa kymmenen vanhana Tuomaskoulussa Leipzigissa, josta hänen isänsä oli saanut kanttorinviran vuonna 1723. Hän aloitti vuonna 1731 lakiopinnot Leipzigin ja vuonna 1735 Frankfurt an der Oderin yliopistossa, mutta valmistumisensa jälkeen vuonna 1738 hän hylkäsi lakimiehen uran ja astui kruununprinssi Frederickin (myöhemmin Fredrik II Suuri) palvelukseen. Vuonna 1767 hänestä tuli kummisetänsä Georg Philipp Telemannin seuraaja "Kapellmeisterin" virkaan Hampuriin.
C. Ph. E. Bach oli yksi aikansa arvostetuimmista kosketinsoitintaitureista. Hänen suosionsa säveltäjänä perustuu suurimmilta osin sonaatteihin. Lisäksi hän sävelsi muun muassa kantaatteja sekä sinfonioita.
Nimeni on Dingo
Nimeni on Dingo on Dingo-yhtyeen vuonna 1984 julkaisema debyyttialbumi. Se oli yhtyeen läpimurtolevy ja nykyisin sitä on myyty yli 109 000 kappaletta. Albumi ei kuitenkaan sisällä samannimistä kappaletta, joka julkaistiin myöhemmin ”Autiotalo”-singlen b-puolena. Albumin tunnetuimpia kappaleita ovat muun muassa ”Levoton Tuhkimo”, ”Sinä ja minä”, ”Pistoolisankari” ja ”Lähetyssaarnaaja”.
Albumi julkaistiin CD-muodossa vuonna 1994 ja vuonna 2006 osana "Kunnian päivät 1983–1986"-kokoelmalevyä. Albumista julkaistiin uusi CD-painos vuonna 2012.
Kaikki kappaleet on säveltänyt, sanoittanut ja laulanut Neumann, ellei toisin mainita.
Kerjäläisten valtakunta
Kerjäläisten valtakunta on Dingon vuonna 1985 julkaisema albumi, joka on yhtyeen menestynein levy (myyntimäärä 190 900 kpl) ja Suomen neljänneksi myydyin levy.
Albumilla Dingo siirtyi edellistä albumia rockimpaan suuntaan. Sen tunnetuimpia kappaleita ovat muun muassa ”Autiotalo”, ”Valkoiset tiikerit”, ”Rio Ohoi”, ”Nahkatakkinen tyttö”, ”Kirjoitan” ja nimikappale ”Kerjäläisten valtakunta”.
Kerjäläisten valtakunta oli Suomen myydyin kotimainen albumi vuosina 1985–1988. Albumi julkaistiin CD-formaatissa sen alkuperäisenä ilmestymisvuonna. Albumi julkaistiin uudelleen CD-muodossa vuonna 1994 ja vuonna 2006 osana "Kunnian päivät 1983–1986" -kokoelmalevyä. Albumin CD-versiosta julkaistiin uusi painos vuonna 2012.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Neumann sekä sovittanut Dingo ja Pave Maijanen.
Pyhä klaani
Pyhä Klaani on Dingon vuonna 1986 julkaisema studioalbumi. Albumia on myyty 77 400 kappaletta ja sitä arvosteltiin epäonnistuneeksi, samalla kun suomalaisten iskelmätähtien 25 000:n ennätyksiä ihasteltiin. "Pyhä klaani" on teemaltaan ja musiikiltaan Dingon raskain albumi.
Albumi julkaistiin CD-muodossa vuonna 1994 ja vuonna 2006 osana "Kunnian päivät 1983–1986"-kokoelmalevyä.
Via Finlandia
Via Finlandia on Dingon vuonna 1994 julkaisema albumi, joka myi 13 000 kappaletta. Myyntimäärä oli vaatimaton verrattaessa suosiota aiempiin Dingon levyihin. Via Finlandia julkaistiin 30. huhtikuuta 1994. Sen jälkeen yhtye vaipui hiljaiseloon, jota kesti vuoteen 1998 asti.
Koskettimia levyllä soittaa Pave Maijanen.
Victorian putoukset
Victorian putoukset () tai Mosi-oa Tunya on suuri vesiputous Afrikassa, Sambesi-joessa, Zimbabwen ja Sambian rajalla. Putous on noin 1 600 metriä leveä ja noin 107 metriä korkea. Tulvakaudella maalis-huhtikuussa putousten voima on suurimmillaan. Victorian putoukset kuuluvat UNESCO:n maailmanperintökohteisiin.
David Livingstone, skotlantilainen löytöretkeilijä, löysi ensimmäisenä eurooppalaisena putoukset 17. marraskuuta 1855 ja nimesi ne kuningatar Viktorian mukaan. Paikalliset asukkaat tunsivat toki putouksen entuudestaan ja käyttivät siitä nimeä Mosi-oa-Tunya (). Vuonna 1860 Livingstone palasi toisen löytöretkeilijän, John Kirkin, kanssa tutkimaan putouksia tarkemmin.
Cecil Rhodes määräsi 1900 putousten yhteyteen rakennettavaksi näköalasillan, joka saatiin valmiiksi elokuussa 1905, tosin aivan ensimmäisen suunnitelman mukaan se olisi ollut rautatiesilta. Putousten alapuolelle rakennettiin 1960 Kariban voimala ja sen yhteyteen laaja Kariban tekojärvi.