Taivasten valtakunnan avaimet
Taivasten valtakunnan avaimilla (myös Pyhän Pietarin avaimet) tarkoitetaan kristinuskossa avaimia, jotka Jeesus luovutti Matteuksen evankeliumin mukaan apostoli Simonille tehden tästä Pietarin. Pietari kuvataan usein kyseisten avainten kanssa. Aihetta esittävissä allegorisissa kuvissa avaimia on yleensä kaksi yhteen niputettuina ja ne ovat suurikokoisia. Monesti avainten päähän on kuvattu latinalaisen ristin muotoinen syvennys. Kuvissa molemmat avaimet ovat usein identtisiä.
Taivasten valtakunnan avaimilla viitataan Jeesuksen Matteuksen evankeliumin 16. luvun 19. ja 20. jakeessa apostoli Pietarille antamaan valtaan syntien anteeksiantamiseen ja anteeksiannon pidättämiseen:
Matteuksen evankeliumissa Jeesus antaa saman vallan myös muille apostoleilleen, näin myös Johanneksen evankeliumissa. On huomattava, että evankeliumikertomuksissa avainten valtaa ei luovuteta kaikille opetuslapsille, vaan pelkästään apostoleille.
Valtaa antaa syntejä anteeksi ja pidättää anteeksianto nimitetään usein avainten vallaksi (lat. "potestas clavium"). Teologisessa kielenkäytössä avainten valta ymmärretään joko tarkkana käsitteenä, jolloin se tarkoittaa nimenomaisesti valtaa antaa syntejä anteeksi (lat. "potestas absolutionis", absoluutiovalta), tai laajana käsitteenä, jolloin se tarkoittaa kaikkea kirkollista valtaa. Synninpäästöön liittyy erityisesti kysymys jurisdiktiosta eli hallintovallasta (lat. "potestas iurisdictionis"). Tämä tulkinta on yhteinen sekä roomalaiskatoliselle että luterilaiselle kirkolle.
Katolisen kirkon näkemyksen mukaan Pietarista tuli kaikkien apostolien johtaja Jeesuksen luovuttaessa tälle avaimet. Samalla katolinen kirkko katsoo, että Pietarista tuli ensimmäinen paavi. Pietarinkirkon kupolin sisäreunaan onkin kirjoitettu: "Tu es Petrus et super hanc petram aedificabo ecclesiam meam et tibi dabo claves regni caelorum" (suomeksi "Sinä olet Pietari, ja tälle kalliolle minä rakennan kirkkoni. Minä olen antava sinulle taivasten valtakunnan avaimet").
Katolinen kirkko katsoo paavin Pietarin seuraajana olevan ylin kirkollinen auktoriteetti maan päällä ja siten kantavansa avainten vallan korkeinta muotoa. Paavin valtaan kuuluu oikeus julistaa jokin asia tai henkilö pannaan. Taivasten valtakunnan avaimet ovatkin yksi paavin tunnuksista. Vatikaanin vaakunassa on tämän merkkinä kaksi avainta. Vaakunan osana avaimet ovat mukana myös Vatikaanivaltion lipussa.
Kirkollisen vallan päätyypit ovat opetusvalta (ks. magisterium), papillinen tai sakramentaalinen valta (lat. "potestas sacerdotalis", "sacramentalis") ja hallintovalta. Paavin lisäksi katolisessa kirkossa jurisdiktio- eli hallintovaltaa käyttävät piispat. Papillista valtaa käyttävät paavi, piispat ja papit ja opetusvaltaa ensisijaisesti piispa. Vallan päätyyppien alla voidaan, erityisesti papillisessa vallassa, nähdä alaluokitteluja kuten esim. valta antaa syntejä anteeksi (absoluutiovalta) ja valta vihkiä papiksi (lat. "potestas ordinis").
Avainten valta tarkkana käsitteenä koskee ennen kaikkea absoluutiovaltaa eli valtaa antaa syntejä anteeksi. Katolisen kirkon opin mukaan tämä valta on ensisijaisesti piispalla ja toissijaisesti papilla. Valtaa käytetään ripin sakramentilla. Pappi tarvitsee luvan toimia hiippakunnassa, jotta hän voi laillisesti toimittaa ripin sakramenttia. Luterilainen kirkko kuuluu samaan teologiseen traditioon ja pitää absoluutiovallan sekä muunkin hengellisen vallan piispoilla ja papeilla: "avainten valta eli piispojen valta merkitsee evankeliumin mukaisesti valtaa ja Jumalan käskyä saarnata evankeliumia, antaa anteeksi ja pidättää synnit sekä toimittaa sakramentit" (Augsburgin tunnustus XXVIII, 5). Luterilaiset tunnustuskirjat pitävät osin rippiä jopa sakramenttina. Vaikka myöhempi luterilaisuus on luopunut nimittämästä rippiä sakramentiksi, sitä edelleen pidetään syntien anteeksiannon todellisena paikkana.
Luterilaisuudessa on eriäviä mielipiteitä siitä, tuleeko rippiä pitää yleisen pappeuden piiriin kuuluvana tehtävänä vai onko se selkeästi erityiselle pappisviralle kuuluva tehtävä. Maallikkojen asemaa korostava herätysliikekristillisyys on usein pitänyt rippiä tehtävänä, jonka maallikkokin voi toimittaa. Suomessa avainten valtaa korostetaan erityisesti lestadiolaisessa herätysliikkeessä. Teologisessa kielenkäytössä erotetaan toisistaan rippi ja armonvakuutus; rippiä pidetään lähes sakramentaalisena armonvälineenä, joka julistaa synnit anteeksi tässä ja nyt, kun taas armonvakuutus muistuttaa ja vakuuttaa Kristuksen jokaiseen hetkeen ja paikkaan ulottuvasta syntejä anteeksiantavan uhrin voimasta, jonka uskomalla synnit saa anteeksi. Suomen evankelisluterilainen kirkko on säätänyt yksityisen ripin nimellä kulkevan kirkollisen toimituksen, jonka "voi ottaa vastaan pappi, muu seurakunnan työntekijä tai seurakuntalainen." Yksityistä rippiä ei ole siis kirkon toimituksena rajattu vain pappien tehtäväksi. Salassapitovelvollisuus on kuitenkin säädetty papille ja lehtorille ehdottomana, eikä heitä tuomioistuin voi pakottaa kertomaan ripissä paljastettua - eikä sitä voida käyttää todisteena, vaikka pappi sen paljastaisikin. Jonkun muun, kuten muun seurakunnan työntekijän tai seurakuntalaisen tuomioistuin voi kuitenkin pakottaa paljastamaan ripissä kerrotun.