Hannu Manninen
Hannu Kalevi Manninen (s. 17. huhtikuuta 1978 Rovaniemi) on suomalainen uransa lopettanut yhdistetyn hiihtäjä. Manninen edusti Ounasvaaran hiihtoseuraa.
Manninen on maailmancupin osakilpailuvoittojen määrällä mitattuna yhdistetyn historian menestynein urheilija.
Manninen voitti yhdistetyn maailmancupin neljästi peräkkäin kausina 2003–2004, 2004–2005, 2005–2006 ja 2006–2007. Kauden 2005–2006 voiton hän varmisti jo tammikuun lopussa kun vielä kuusi osakilpailua oli jäljellä. Manninen voitti yhteensä 48 maailmancupin osakilpailua, mikä on yhdistetyn urheilijoista eniten. Hän osallistui urallaan 191 maailmancupin osakilpailuun. Joukkuekilpailuissa hän on olympiavoittaja Salt Lake Cityn olympialaisista 2002 ja maailmanmestari Ramsaun kisoista 1999 ja Sapporosta 2007. Sapporon kisoissa hän voitti myös sprinttikisan, mikä oli hänen ensimmäinen ja ainoaksi jäänyt henkilökohtainen aikuisten arvokilpailumitali. Nuorten MM-kultaa hän voitti vuonna 1995.
Manninen kilpaili kansainvälisellä tasolla myös maastohiihdossa. Maastohiihdon maailmancupissa hän osallistui kolmesti sprinttikilpailuun parhaan sijoituksen ollessa kahdeksas joulukuussa 2002 Sveitsin Linzissä. Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002 Manninen osallistui myös sprinttihiihtoon sijoittuen kahdeksanneksi, mikä oli Suomen mieshiihtäjien paras sijoitus kyseisistä olympialaisista. Maastohiihdon Suomen mestaruuskilpailuista Mannisella on kultamitali sprinttihiihdosta vuodelta 2002 ja viides sija 50 kilometrin vapaan tyylin kilpailusta vuodelta 2005. Hän on osallistunut myös Tukholman maratonille vuonna 2011, sijoitus 256.
Toukokuun lopulla 2008 Manninen ilmoitti lopettavansa kilpauransa keskittyäkseen lentäjänopintoihinsa Suomen Ilmailuopistossa. Manninen palkittiin pitkästä urheilu-urastaan vuoden 2008 Urheilugaalassa.
Syksyllä 2009 Manninen ilmoitti jatkavansa kilpauraansa. Välivuoden jälkeen ensimmäisessä maailmancupin kilpailussaan Kuusamossa marraskuussa 2009 hän sijoittui toiseksi ja voitti heti seuraavana päivänä järjestetyn kilpailun. Kuukauden mittaisen tauon jälkeen Manninen voitti 2. tammikuuta 2010 Oberhofin ensimmäisen osakilpailun.
Lapin urheilutoimittajakerho on valinnut Hannu Mannisen neljästi "Lapin parhaaksi urheilijaksi", vvuosina 1997, 2004, 2007 ja 2010.
Manninen lopetti uransa kesällä 2011 keskittyäkseen perheeseensä ja työuraansa liikennelentäjänä.
Manninen pyörsi kuitenkin päätöksensä ja osallistui vuoden 2016 yhdistetyn SM-kisoihin Taivalkoskella ja sijoittui neljänneksi, häviten pronssimitalin vain 0,3:lla sekunnilla. Hän vahvisti elokuussa 2016 kilpailevansa myös kaudella 2016–2017.
Mannisen ensimmäisen maailmancupin kilpailun Lahdessa 7. tammikuuta 2017 sijoitus oli 18. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän oli joukkuekilpailussa viides. Maaliskuussa 2017 Manninen ilmoitti jatkavansa uraansa ainakin vuoden 2018 talviolympialaisiin saakka. Pyeongchangin olympialaisissa Manninen sijoittui normaalimäen kilpailussa sijalle 23, minkä lisäksi hän oli mukana kuudenneksi sijoittuneessa Suomen viestijoukkueessa.
Manninen palkittiin maaliskuussa 2018 Holmenkollen-mitalilla. Hän oli 16. suomalaisurheilija joka on saanut kyseisen mitalin. Se on korkein ja arvostetuin palkinto, jonka hiihtourheilija voi Norjassa saada. Palkintoa on jaettu vuodesta 1895 lähtien.
Manninen lopetti uransa vuoden 2018 salpausselän kisojen jälkeen.
Hannu Manninen on naimisissa Heli Mannisen kanssa ja heillä on kolme poikaa , vuonna 2008 ,2011, ja 2013 syntyneet lapset. Hänen sisarensa Pirjo Muranen on maastohiihdon kolminkertainen maailmanmestari. Myös isoveli Kari Manninen kilpaili yhdistetyn maailmancupissa vuosina 1996–2000 osallistuen yhdeksään osakilpailuun. He asuvat nykyään Vihdissä, ja Vaimo työskentelee opettajana.
Manninen valmistui Suomen Ilmailuopistosta lentoperämieheksi keväällä 2011 ja on sen jälkeen työskennellyt ensin Nordic Regional Airlinesilla ja vuodesta 2016 alkaen Finnairilla.