hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Kivikukat
Kivikukat ("Lithops") tai ”elävät kivet” on Etelä-Afrikassa ja Namibiassa esiintyvä päivikkikasvisuku. Kasvit ovat saaneet nimensä tavastaan välttää syödyksi tuleminen naamioitumalla kiviksi. Naamioituminen on sikäli tehokasta, että sukuun kuuluvan kasvin kuvasi ensimmäisenä englantilainen tutkimusmatkailija William John Burchell vasta vuonna 1811.
Suvun kasvit ovat erittäin sopeutuneita paahteisen autiomaan ankariin olosuhteisiin. Kasvi muodostuu kahdesta lieriömäisestä mehevästä, tavallisesti harmaasta lehdestä, joiden yhteyttävät osat sijaitsevat lehden sisällä osissa, joihin auringonvalo pääsee tunkeutumaan lehden päälipinnalla olevista läpikuultavista alueista. Luonnossa kasvista yleensä näkyvätkin maanpinnalle vain lehtien yläpinnat. Elävät kivet ovat monivuotisia ja kukinnan jälkeen lehtien välissä olevasta raosta kasvaa uusi lehtipari samalla, kun vanha kuihtuu pois.
Kukat ovat valkoisia tai keltaisia, säteittäisiä ja niissä on runsaasti terälehtiä. Yksi lehtipari tuottaa yhden kukan. Kukka puhkeaa lehtien välissä olevasta raosta ja on itse kasvin kokoon nähden melko suuri. Luonnossa kukinta ajoittuu sadekauden alkuun.
Kivikukkien kasvattaminen huonekasvina on helpohkoa, kunhan runsaasti lämpöä ja valoa on saatavilla. Autiomaan olosuhteisiin sopeutuneina niiden kastelun on oltava hyvin niukkaa, sillä liika kastelu voi saada lehdet repeämään (joidenkin lajien kasvualueella aamukaste on pääasiallinen veden lähde). Lepokuukausina vettä ei saa antaa lainkaan. Veden päätymistä versojen päälle on pyrittävä välttämään, sillä se voi aiheuttaa auringonpaisteessa palovammoja tai mädättää verson.
Burgtheater
Burgtheater on Itävallan kansallisteatteri. Se sijaitsee maan pääkaupungissa Wienissä, Innere Stadtin kaupunginosassa. Teatterin perusti keisarinna Maria Teresia 14. maaliskuuta vuonna 1741. Siellä on kantaesitetty muun muassa kolme Wolfgang Amadeus Mozartin oopperaa: "Ryöstö seraljista" (1782), "Figaron häät" (1786) ja "Così fan tutte" (1790).
Burgtheater muutti nykyiseen, Ringstraßella sijaitsevaan teatterirakennukseen 14. lokakuuta 1888. Sen suunnittelusta vastasivat arkkitehdit Gottfried Semper ja Karl von Hasenauer. Toisessa maailmansodan ilmapommituksissa, 12. maaliskuuta vuonna 1945, teatterirakennus kärsi suuria vaurioita. Kuukausi myöhemmin, 12. huhtikuuta sitä vaurioitti vielä lisää tuntemattomasta lähteestä alkunsa saanut tulipalo. Teatterirakennus rakennettiin uudelleen vuosina 1953-1955.
Lavettivaunu
Lavettivaunu on erityisrakenteinen kapearaiteisen radan kuljetusvaunu, jonka avulla voidaan kuljettaa normaali- tai leveäraiteista kalustoa kapearaiteisella radalla.
Lavettivaunujen käyttö on ollut kohtalaisen yleistä hitaan ja kalliin siirtokuormauksen välttämiseksi. Useimmat Suomessa olleet lavettivaunut olivat leveäraiteisten vaunujen siirtoon tarkoitettuja neliakselisia telivaunuja. Niiden yläpuoli muodosti eräänlaisen kiskotuksen, johon voitiin siirtää erityiseltä kuormauspisteeltä leveäraiteisia vaunuja. Lastattu vaunu kiinnitettiin paikalleen pyörien kahta puolta asetetuilla säädettävillä kiiloilla.
Jeremy Rifkin
Jeremy Rifkin (s. 1943, Denver, Colorado, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen taloustieteen kandidaatti (B.S.) ja kansainvälisen kaupan asiantuntija. Rifkin on perustanut Taloudellisten suuntausten järjestön ("The Foundation of Economic Trends"), jonka johtajana hän toimii.
Rifkin tuli tunnetuksi varsinkin teoksestaan Työn loppu ("The End of the Work", 1995), jossa hän esittää, että automatisaation myötä tietokoneet, robotit ynnä muut uudet huipputeknologian keksinnöt korvaavat ihmiset nopeaan tahtiin kaikilla aloilla. Työpaikat katoavat tuotannosta, vähittäismyynnistä, pankkialalta, kuljetuksista, maataloudesta ja julkishallinnosta. Uudet yhteiskunnan tukitoimin perustetut työpaikat ovat huonosti palkattuja ja määräaikaisia töitä. Ilman työtä jääville Rifkin suosittelee ns. kolmatta sektoria eli vapaaehtoistyötä erilaisissa hyväntekeväisyysjärjestöissä.
Rifkinin tuotannosta on suomennettu kaksi teosta. Työn loppu –teoksen alkusanat on kirjoittanut Martti Ahtisaari. Vuonna 1998 ilmestynyt "Biotekniikan aika. Geenin valjastaminen ja uuden maailman luominen" ("The Biotech Century") käsittelee tulevaa vuosisataa geenitekniikan näkökulmasta.
Rifkinin mukaan koko länsimainen talousteoria on muuttumassa, koska materiaalisten hyödykkeiden sijaan kauppaa käydään vastaisuudessa yhä enemmän immateriaalisilla tuotteilla, kuten esimerkiksi tv-formaateilla. Myös arkipäiväisten tuotteiden markkinoimiseksi tarvitaan hyvä tarina ja brändi, jolloin tavarasta voidaan periä korkeampi hinta.
Stephen Jay Gould kuvasi Rifkinin kirjaa Algeny (1983): ""ovela epä-älyllisen propagandan rakennelma, joka on naamioitu tieteelliseksi""
Talous-Nobelilla palkitun professori Paul Krugmanin mukaan Rifkinin käsitys on liian pessimistinen, koska hän katsoo vain yksittäisten yritysten näkökulmia eikä huomaa, että yrityksen toiminnan tehostuminen johtaa uusien työpaikkojen syntymiseen muualle talouteen. Rifkinin ja muiden yleinen väärinkäsitys johtuu siitä, että tiedotusvälineet kertovat tehtaiden sulkemisista enemmän kuin uusien työpaikkojen syntymisestä. Näin ollen ainoa Rifkinin väite, jossa on perää, on se, että mikäli teollisuustyöläinen joutuu siirtymään palvelualalle, hänen palkkansa voi laskea, koska hänen osaamisensa sopii huonommin palveluihin.
Luoma
Luoma tarkoittaa seuraavia:
Luoma on suomalainen sukunimi. Se on seuraavilla henkilöillä:
Rakkaudella, Maire
Rakkaudella, Maire on Veikko Aaltosen ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1999. Elokuva on esitetty televisiossa useita kertoja.
Tarinassa hienostorouva kerää lehtileikkeitä rikosjutuista, ja niistä yksi kertoo Kirsi-Marista, jonka miehen surmaaja ei ole saatu kiinni. Käsikirjoitukseen idea syntyi Helsingin Sanomien Nyt-viikkoliitteen artikkelista, jossa kerrottiin erään surmatragedian osapuolten kuulumisia vuosia myöhemmin.
Eräs kriitikko on luonnehtinut elokuvan käsikirjoitusta ”viistoksi” ja kiittänyt Aaltosen ohjausta eloisaksi. Itse elokuva on hänen mukaansa terävä, trilleriaineksin ryyditetty melodraama, ja hän havaitsee siinä yhtäläisyyksiä Pedro Almodóvarin sielunmaisemiin. Käsikirjoitus nostaa esiin elokuvassa henkilöitä, jotka yleensä tarinoissa esiintyvät sivuhenkilöinä. Litmasen vahva roolityö jättää muut roolit hivenen altavastaajiksi. Litmasen roolityöstä on sanottu myös, että se on ”heittäytymistä ihmismielen synkkiin pohjavirtoihin, vereslihainen roolityö, mahdollisimman kaukana Iltalypsyn iloista” ja ”että Litmasen suoritus Mairena on häikäisevä”.
Elokuvan pääosassa näyttelevä Eeva Litmanen palkittiin vuonna 2000 roolistaan Jussi-patsaalla. Naissivuosa-Jussin sai Minna Haapkylä.
Robert Betts Laughlin
Robert Betts Laughlin (s. 1. marraskuuta 1950) on yhdysvaltalainen fyysikko. Laughlinille, Horst Störmerille ja Daniel Tsuille myönnettiin vuonna 1998 Nobelin fysiikanpalkinto murtokvantittuneen Hallin ilmiön löytämisestä.
Laughlinilla ja George Chaplinella on samankaltainen näkemys mustista aukoista.
Yoko-Maria Tsukuda
Yoko-Maria Tsukuda () on japanilainen sopraano. Japanissa hänet tunnetaan mm. laajasta suomalaisten laulujen repertuaaristaan. Yoko-Marian repertuaariin kuuluu myös saksalainen Lied, lukuisia aarioita ja runsaasti ranskalaisia, italialaisia, venälaisiä sekä tietenkin japanilaisia lauluja.
Hän on valmistunut Tokion musiikkiyliopistosta laulun maisteriksi vuosikurssinsa priimuksena vuonna 2002, ja hän on ollut palkintosijoilla lukuisissa kansallisissa ja kansainvälisissä laulukilpailuissa. Valmistuttuaan Tsukuda opiskeli Suomessa Jorma Hynnisen yksityisoppilaana kolme vuotta. Nykyään hän esiintyy enimmäkseen Tokiossa.
Stefan Maierhofer
Stefan Maierhofer (s. 16. elokuuta 1982 Gablitz, Ala-Itävalta, Itävalta) on itävaltalainen jalkapalloilija, joka edustaa Itävallan Bundesliigassa pelaavaa Rapid Wienia. 202 senttimetriä pitkän Maierhoferin pelipaikka on hyökkääjä.
Uransa alkuaikoina Maierhofer edusti pieniä itävaltalaisseuroja: SV Gablitzia, FC Tullnia ja SV Langenrohria. Kaudeksi 2005/06 hän siirtyi saksalaiseen FC Bayern Müncheniin, jossa hän kuitenkaan onnistunut murtautumaan ykkösjoukkueen pelaavaan kokoonpanoon, vaan pelasi lähinnä Regionalligassa seuran amatöörijoukkueen mukana. Kauden 2006/07 talvitauolla Maierhöfer siirtyi 2. Bundesliigassa pelanneen TuS Koblenzin paitaan. Hän pelasi joukkueessa 14 ottelua ja teki niissä kolme maalia.
Kaudeksi 2007-08 Maierhofer siirtyi SpVgg Greuther Fürthiin. Hän pelasi syyskaudella 2.Bundesliigassa 10 ottelua ja teki kaksi maalia. Tammikuussa 2008 hänet lainattiin Rapid Wieniin.
Stefano Okaka Chuka
Stefano Okaka Chuka (käyttää sukunimenään yleensä vain Okakaa, s. 9. elokuuta 1989 Castiglione del Lago, Umbria, Italia) on italialainen jalkapalloilija. Hänen vanhempansa ovat nigerialaisia. Okaka edustaa tällä hetkellä Englannin Valioliigassa pelaavaa Watfordia.
Okaka on AS Roman kasvatteja. Juniorivuosinaan hän ehti kuitenkin edustaa myös Castiglionesea, Sanfatucchiota, Centro Italia Parmaa ja AS Cittadellaa. Roman edustusjoukkueessa hän on pelannut 34 liigaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia.
Läheltä piti
Läheltä piti () on Nick Parkin tekemä Wallace ja Gromit -lyhytelokuva vuodelta 1995. Vaha-animaation äänirooleissa esiintyvät Peter Sallis ja Anne Reid, suomenkielisessä dubbauksessa Vesa Vierikko ja Terhi Panula.
"Läheltä piti" voitti parhaan lyhytanimaation Oscar-palkinnon vuoden 1996 Oscar-gaalassa.
"Läheltä piti" eroaa usein tavoin sitä edeltäneistä Wallace ja Gromit -animaatioista. Se sisältää dialogia, kun aiemmin Wallace oli puhunut vain joko itsekseen tai Gromitille. Naishahmo Wendoline oli Wallacen ohella ensimmäinen puhuva hahmo koko sarjassa. Tarina sisälsi myös enemmän hahmoja kuin aiemmat ja esitteli yleisölle mm. Late Lampaan ("Shaun") ja hänen lammaslaumansa. Tarina oli myös edellisiä synkempi ja pahat henkilöt kuvattiin enemmänkin pakkomielteisiksi psykopaateiksi siinä missä aiemmat konnat, kuurobotti ja roistopingviini, olivat lähinnä nyrjähtäneitä antisankareita.
Wallacen ja Gromitin ikkunanpesufirma saa toimeksiannon: Wendolenen villakaupan ikkunat. Työn aikana Wallace rakastuu villakaupan pitäjään Wendoleneen. Gromit taas lavastetaan syylliseksi lähistöllä sattuneisiin lammasvarkauksiin. Wendolenen Preston-koiran takia Gromit joutuu vankilaan, mutta Wallace pelastaa hänet lampaiden avulla. Yhdessä Wallace ja Gromit paljastavat Prestonin, joka osoittautuu kyberkoiraksi.
Frigg
Frigg on skandinaavisessa mytologiassa jumaläiti ja hedelmällisyyden ja avioliiton jumalatar. Frigg on Odinin toinen vaimo ja heille syntyivät lapset Thor, Höder ja Balder. Hän avustaa naisia Freijan kanssa synnytyksissä ja lasten nimeämisessä. Frigg näkee Odinin lailla tulevaisuuden. Hänellä on myös kaksi palvelijatarta Fulla ja Gna, jotka huolehtivat Friggistä ja tietävät hänen salaisuutensa. Odinin vaimona hänet tunnetaan myös ’Taivaiden Kuningattarena’. Hän on yksi pääjumalattarista Asgårdissa, missä hänen salinsa, Fensalir (Vesisali) sijaitsee.
Germaanisissa kielissä perjantai on nimetty Friggin mukaan. Esimerkiksi englannin Friday on vanhan englannin "Frīge's day".
Jean
Jean on miehen etunimi, Johannes-nimen ranskalainen muoto
, joka on nykyisin käytössä monessa muussakin maassa. Varsinkin Yhdysvalloissa se on käytössä myös naisen nimenä.
Jean on myös brasilialaisen jalkapalloilijan Jean Raphael Vanderlei Moreiran pelaajanimi.
Suomessa Jean-nimisiä henkilöitä on Väestö­rekisteri­keskuksen tietojen mukaan tammikuuhun mennessä 1119 miestä ja noin 240 naista. Nykyään, vuodesta 2015 lähtien Jeanin nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 24. kesäkuuta, Johanneksen päivänä.
Egyptin kuvernoraatit
Egypti on jakautunut 27 kuvernoraattiin (yksikössä "muhafaza"). Kutakin kuvernoraattia hallitsee Egyptin presidentin nimittämä kuvernööri.
Egyptin tilastoviranomainen (CAPMAS) on julkaissut kullekin kuvernoraatille väkilukuarvion vuoden 2015 alun tilanteen mukaisesti.
Alfa Pavonis
Alfa Pavonis eli Peacock on Riikinkukon tähdistössä oleva tähti. Se on spektroskooppinen kaksoistähti.
Robert Coleman Richardson
Robert Coleman Richardson (26. kesäkuuta 1937 – 19. helmikuuta 2013) oli yhdysvaltalainen fyysikko. Richardsonille, David Leelle ja Douglas Osheroffille myönnettiin Nobelin fysiikanpalkinto vuonna 1996 supranesteyden löytämisestä helium-3:n avulla.
Richardson syntyi Yhdysvaltain pääkaupungissa Washingtonissa, hän opiskeli Virginia Techissä ja tohtorin arvon hän sai Duken yliopistosta vuonna 1965. Vuodesta 1987 Richardson työskenteli Floyd R. Newman -professorina Cornellin yliopistossa.
Robert Richardson
Robert Richardson voi olla:
Tokion metropolin poliisilaitos
Tokion metropolin poliisilaitos (; ) on Tokion alueen turvallisuudesta huolehtiva poliisilaitos. Vuonna 1874 perustettua laitosta johtaa ylipoliisimestari (), jonka nimittää Kansallinen julkisen turvallisuuden komissio ja hyväksyy Japanin pääministeri.
Poliisilaitoksella on yli 42 000 poliisin ja yli 2 800 siviilityöntekijän henkilökunta. Sillä on Tokion prefektuurin alueella 101 poliisiasemaa. Asukkaiden määrä yhtä poliisia kohden on 290:1.
Keishichōn päärakennus sijaitsee Kasumigasekin kaupunginosassa Chiyodan erillisalueella Tokion keskustassa. Vuonna 1980 valmistunut rakennus on kiilan muotoinen ja 18 kerrosta korkea hyvin tunnettu maamerkki.
Andrés Palop
Andrés Palop Cervera (s. 22. lokakuuta 1973 L'Alcúdia, Valencian maakunta, Espanja) on espanjalainen entinen jalkapallomaalivahti.
Palopin ammattilaisura alkoi kaudella 1995–1996 Valencian B-joukkueessa. Vuosina 1997–1999 hän edusti Villarrealia ja oli mukana nostamassa joukkuetta Primera Divisióniin kauden 1997–1998 päätteeksi. Vuonna 1999 hän palasi takaisin Valenciaan, jossa hän vietti seuraavat kuusi kautta Santiago Cañizaresin varjossa.
Kauden 2005–2006 alla Palop siirtyi nykyiseen joukkueeseensa Sevillaan, jossa hän on ollut suuressa roolissa joukkueen voittaessa muun muassa UEFA Cupin kahdesti. Hän nousi otsikoihin tehtyään 15. maaliskuuta 2007 Šah’tar Donetskia vastaan pelatussa UEFA Cupin toisessa neljännesvälieräottelussa lisäajalla 2–2-tasoitusmaalin, joka vei ottelun jatkoajalle. Sevilla voitti ottelun 2–3 ja eteni lopulta mestariksi.
Palop on ollut Espanjan maajoukkueen mukana muutamia kertoja vuosina 2007–2008. Hänet valittiin joukkueen kokoonpanoon myös kesän 2008 EM-kilpailuihin, jossa hän muodosti Espanjan maalivahtikolmikon Iker Casillasin ja Pepe Reinan kanssa joukkueen voittaessa mestaruuden. Espanjan mestaruusjuhlissa Palop pukeutui maalivahti Luis Arconadan vuoden 1984 tappiollisessa EM-loppuottelussa käyttämään pelipaitaan.
Inside Man
Inside Man on vuonna 2006 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen rikosdraamaelokuva, jonka tarina kertoo pankkiryöstöstä.
Tyynykaktukset
Tyynykaktukset ("Aztekium") on vain kahdesta lajista muodostuva pieni kaktussuku. Suvun ensimmäinen laji, poimutyynykaktus ("Aztekium ritteri"), kuvattiin vuonna 1929 ja toinen laji, kolkkatyynykaktus ("Aztekium hintonii"), löydettiin 1991. Molemmat lajit ovat kotoperäisiä Pohjois-Meksikossa Nuevo Leónin osavaltiossa.
Molemmat lajit ovat litistyneen tyynymäisiä, pienikokoisia (läpimitta vanhana noin 5 cm) ja hyvin hidaskasvuisia. Varressa on 9–11 särmää ja ulkoasultaan kasvi on usein hieman nahistuneen näköinen. Tyynykaktuksilla on paksu paalujuuri. Kukat ovat pieniä ja vaaleanpunertavia.
Tyynykaktuksissa on useita alkaloideja, muun muassa meskaliinia.
Rhadamanthys
Rhadamanthys () oli kreikkalaisessa mytologiassa esiintyvä viisas kuningas. Hän oli Zeuksen ja Europan poika, Minoksen ja Sarpedonin veli.
Kreetan kuningas Asterion kasvatti Rhadamanthyksen. Hänestä tuli myöhemmin oikeamielisyytensä vuoksi yksi Manalan tuomareista. Myös Minos oli yksi Manalan tuomareista. Rhadamanthyksella oli kaksi poikaa Gortys ja Erythros.
Epsilon Carinae
Epsilon Carinae on kaksoistähti Kölin tähdistössä. Se sijaitsee niin etelässä, ettei se näy Suomessa. Tähti tunnetaan myös nimellä Avior.
Kypärävanga
Kypärävanga ("Euryceros prevostii") on suurinokkainen vangojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Linnun pituus on 27–31 cm. Sen puku on pääosin musta, selän, siipien yläpeitinhöyhenten ja keskimmäisten pyrstösulkien ollessa punaruskeat. Silmä on keltainen ja valtava, korkea nokka on sinertävä, mustakärkinen. Sen ääni on pitkä, värisevä vihellys, jota kuulee etenkin iltahämärissä. Kypärävangat liikkuvat pienissä parvissa, usein muiden lajien sekaparvissa. Nuoret linnut ovat ruskeita puvultaan ja myös niiden nokka on ruskea. Kypärävanga on sukunsa ainoa edustaja.
Lajin nimesi ja kuvaili René-Primevère Lesson 1831, ranskalaisen taiteilijan Florent Prévostin kunniaksi.
Kypärävanga on endeeminen laji Madagaskarin koillisosissa. Lajin voi löytää ainakin Marojejyn luonnonpuistosta sekä Masoalan ja Mantadian kansallispuistoista. Metsien raivaaminen pelloiksi ja hakkuut ovat vähentäneet lajille sopivia metsiä ja se on nykyään erittäin uhanalainen.
Laji on paikkalintu eikä sitä ole tavattu Suomessa.
Alavien seutujen ainavihannat vanhat metsät.
Rakentaa pesän kasveista puun oksanhaaraan.
Aikuiset syövät enimmäkseen suurikokoisia hyönteisiä puiden oksistosta. Poikasia ruokitaan myös mm. liskoilla, sammakoilla, käärmeillä, ravuilla ja selkärangattomilla.
Douglas Dean Osheroff
Douglas Dean Osheroff (s. 1. elokuuta 1945) on yhdysvaltalainen fyysikko. Osheroffille, David Leelle ja Robert Coleman Richardsonille myönnettiin Nobelin fysiikanpalkinto vuonna 1996 supranesteiden löytämisestä. Löytö tehtiin vuonna 1971, jolloin Osheroff oli opiskelemassa Cornellin yliopistolla.
Osheroff syntyi Aberdeenin kaupungissa, Washingtonin osavaltiossa. Kandidaatiksi hän tuli California Institute of Technologysta ja tohtoriksi Cornellin yliopistosta vuonna 1973. Nykyään hän opettaa Stanfordin yliopistossa.
Osheroff valittiin tutkimaan avaruussukkula Columbian vuonna 2003 sattunutta onnettomuutta.
Bronisław Żurakowski
Bronisław Żurakowski (26. kesäkuuta 1911 Makiejowka – 4. lokakuuta 2009) oli puolalainen lentokoneiden suunnittelija ja purjelentokoneiden koelentäjä.
Żurakowski oli RWD-13S-, RWD-17-, RWD-17W-, RWD-20-, BŻ-1 GIL- ja BŻ-4 Żuk -koneiden pääsuunnittelija. Hän oli toinen PZL-104 Wilgan pääsuunnittelijoista. Hän suunnitteli Puolan ensimmäiset helikopterit. Hän teki osan RWD-16bis-, RWD-21- ja RWD-23-koneiden laskelmista.
Bronisławin veli Janusz Żurakowski oli lentäjä.
Isidis Planitia
Isidis Planitia on Marsissa oleva suuri tasanko, joka on muinainen valtava törmäyskraatteri. Sen lähellä on suuri tumma alue Syrtis Major. Isidis Planitiaa suurempia kraattereita ovat ainoastaan Hellas ja Argyre.
SZD-9 Bocian
PZL Bielsko SZD-9 Bocian on puolalainen kaksipaikkainen purjelentokone, jonka nimi tarkoittaa suomeksi haikaraa.
Sen suunnittelivat Marian Wasilewski, Roman Zatwarnicki ja Justyn Sandauer. Kone on puurakenteinen.
Koneen ensilento tapahtui 11. maaliskuuta 1952. Sitä myytiin 33 maahan, mukaan lukien Suomi. Konetta valmistettiin yhteensä 620 kappaletta, valmistus loppui 1977. Konetta käytettiin vielä vuonna 2007 koulukoneena esimerkiksi Puolassa ja Saksassa.
David Morris Lee
David Morris Lee (s. 20. tammikuuta 1931) on yhdysvaltalainen fyysikko. Leelle, Douglas Osheroffille ja Robert Coleman Richardsonille myönnettiin vuonna 1996 Nobelin fysiikanpalkinto helium-3:n supranesteyden löytämisestä.
Lee syntyi ja kasvoi Ryessa, New Yorkin osavaltiossa. Hänen vanhempansa ovat kotoisin Isosta-Britanniasta ja Liettuasta. Leen molemmat isovanhemmat ovat juutalaisia. Lee valmistui Harvardin yliopistosta vuonna 1952 ja liittyi sen jälkeen Yhdysvaltain armeijaan. Connecticutin yliopistosta hän sai ylemmän korkeakoulututkinnon ja jatkoi edelleen Yalen yliopistoon, josta hän sai tohtorin arvon vuonna 1955. Lee teki pitkän uran Cornellin yliopistossa vuosina 1959–2007. Vuonna 2007 hän siirsi laboratorionsa Texas A&M yliopistoon. Hän on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Lauri Karhuvaara
Kai Lauri Edwin Karhuvaara (s. 28. tammikuuta 1958 Helsinki) on suomalainen toimittaja ja juontaja. Hän kirjoitti ylioppilaaksi 1978 ja opiskeli kasvatustiedettä Helsingin yliopistossa. Lauri Karhuvaara työskenteli vuodesta 1985 vuoteen 2016 MTV3:lla, ja oli 24 vuotta "Huomenta Suomi" -ohjelman juontajana.
Karhuvaara toimi 1981–1984 STT:n radiotoimittajana, aloitti MTV3:n "Kymmenen uutisten" toimittajana vuonna 1985 ja työskenteli MTV3:n "Huomenta Suomessa" 1989–2013. Hän siirtyi juontamaan MTV3:n "Studio55" -ohjelmaa tammikuusta 2014 heinäkuuhun 2016, jolloin hänet irtisanottiin. Hän palasi televisioon elokuussa 2018 AlfaTV:n tanssiohjelmassa "Tanssi kanssain".
Syksyllä 1999 hän juonsi MTV3:lla "Late Show" -nimistä perjantai-illan keskusteluohjelmaa. Kesällä 2015 hän juonsi MTV:lla "Kesämies-Late" -nimistä nettisarjaa.
Vuonna 2013 radio- ja televisiotoimittajien liitto Vanhat ketut -yhdistys myönsi Karhuvaaralle "Vuoden juontaja" -palkinnon.
Lauri Karhuvaaran äiti oli kansanedustaja Sinikka Karhuvaara (myöh. Linkomies-Pohjala) ja isoisä entinen pääministeri Edwin Linkomies. Pekka Karhuvaara on hänen veljensä. Karhuvaara asui vuonna 2015 Helsingin Sörnäisissä.
Karhuvaara on ”Vuoden 2007 norssi” sekä norssilaisen rockyhtye Bustersin solisti. Karhuvaara on kertonut idolinsa olevan Elvis Presley, jonka musiikkia on kuunnellut pienestä saakka.
Televisiosarja "Pasilan" juontajahenkilö Juhani Kontiovaara on parodia Lauri Karhuvaarasta.
David Lee
David Lee -nimisiä henkilöitä:
Finlaysonin sähkörata
Finlaysonin sähkörata eli niin kutsuttu "Mansen ratikka" oli Finlayson Oy:n Tampereen tehtaiden kapearaiteinen rautatie, joka yhdisti tehdasalueen ja Santalahden halkovaraston. Radan raideleveys oli 600 mm. Rautatie rakennettiin vuonna 1876, kun halkovarasto siirrettiin pois tehdasalueelta kutomorakennus Plevnan tieltä. Lupa radan sähköistämiseen saatiin vuonna 1899. Saksasta tilattu AEG:n valmistama sähköveturi saatiin radalle vuonna 1909.
Radalla toimi kaksi veturia, joista ensimmäinen oli Kummer 1902, 0-4-0sm ja toinen AEG 799/1909, 0-4-0sm, jota kutsuttiin "Pässiksi". Samaa nimitystä käytettiin usein tehtaiden vetureista. Pässi kuljetti halkoja höyrykoneita varten ja muuta tavaraa radan lakkauttamiseen asti, minkä jälkeen se on ollut varastoituna Tampereen teknillisessä museossa (nyk. Museokeskus Vapriikki). Radalla oli liikennettä vuoteen 1957, jonka jälkeen toiminta lopetettiin ja kiskot ajojohtoineen purettiin pois. Kumpaakaan veturia ei kelpuutettu sotakorvaukseksi.
Oulun hautausmaa
Oulun hautausmaa on Oulun evankelisluterilaisten seurakuntien hautausmaa. Oulun hautausmaa sijaitsee Intiön kaupunginosassa noin kilometrin päässä tuomiokirkosta. 26,5 hehtaarin suuruisen hautausmaan pinta-ala on noin kolmannes kaupunginosan alueesta. Hautausmaa kuuluu Museoviraston valtakunnallisesti merkittävien rakennettujen kulttuuriympäristöjen luetteloon.
Oulun seurakuntien muodostamalla seurakuntayhtymällä on lisäksi neljä muuta hautausmaata, Oulujoen hautausmaa ja Ylikiimingissä sijaitsevat Ylikiimingin kirkkotarhat I ja II, Kiviharjun hautausmaa ja Ylivuoton hautausmaa. Vainajia on lisäksi haudattu Oulun tuomiokirkon kirkkotarhaan.
Keskiajalta 1700-luvun lopulle Oulussa, kuten muuallakin Ruotsin valtakunnassa kuolleet haudattiin pääasiassa kirkkotarhaan, merkkihenkilöitä myös kirkon lattian alle. Valtakunnassa esitettiin kirkkoon hautaamisen kieltämistä 1779. Oulussa kirkkoon hautaamisesta luovuttiin jo seuraavalla vuosikymmenellä.
Oulun hautausmaan vihki käyttöön kirkkoherra Carl Henrik Ståhle 27. elokuuta 1781. Kirkkoherran mukaan uutta hautausmaata alettiin kutsua "Ståhleborgiksi". Hautausmaa oli Oulun kaupunki- ja maaseurakuntien yhteinen, kunnes Oulujoen kunta sai oman hautausmaan 1908.
Nykyisen tuomiokirkon ympärillä olleelle vanhalle jo 1600-luvun alussa muodostuneelle hautausmaalle, kirkkotarhalle, ei haudattu uusia vainajia enää vuoden 1792 jälkeen.
Alue jakautuu luonnonmukaisesti rakentuneeseen vanhaan osaan ja 1930-luvun jälkeen käyttöön otettuun suunnitelmalliseen osaan. Kaikkein vanhin osa, vanha Ståhleborg, on alueen lounaisosassa lähimpänä kaupunkia. Ståhleborgin aluetta hallitsee Oulun läänin maaherran Robert Wilhelm Lagerborgin kookas muistomerkki, niin sanottu "Kuvernöörin muistomerkki", joka on sijoitettu alueen korkeimmalle paikalle.
Vanhan osan sisääntuloportin vieressä on arkkitehti Harald Andersinin piirtämä entinen vahtitupa ja haudankaivajan asunto vuodelta 1915. Vanhan alueen läpi kulkeva kävelytie vie Vanhalle kappelille, jonka suunnitteli lääninarkkitehti Otto F. Holm vuonna 1922. Kappeli valmistui marraskuussa 1923, ja Oulun hiippakunnan piispa Juho Koskimies vihki sen käyttöön 16. joulukuuta 1923.
Sotien 1939–1945 sankarihauta-alue sijaitsee vanhimman osan kupeessa Kajaanintien varressa. Alueelle on haudattu 456 kaatunutta. Sankaripatsaan "Taistelu on päättynyt" on veistänyt kuvanveistäjä Oskari Jauhiainen. Patsas paljastettiin 1952. Sankarihauta-alueen suunnittelivat Tarja Salmio-Toiviainen ja Esko Toiviainen.
Hautausmaan uusi alue sijaitsee vanhan osan itäpuolella. Alue on maisemaltaan ja hautakivien osalta yhdenmukaista. Alueen keskellä on 1970-luvulla rakennettu professori, arkkitehti Seppo Valjuksen suunnittelema Intiön kappeli, jonka yhteydessä on myös krematorio.
Forssan sähkörata
Forssan sähkörata oli Forssa-yhtiön (vuodesta 1934 Finlayson Oy:n) omistama, Forssan tehtaiden sisäistä liikennettä hoitanut, Jokioisten Rautatiehen suoraan liittynyt 750 mm:n raideleveydelle rakennettu kapearaiteinen sähkörautatie. Radalla käytettiin 500 V tasajännitettä. Vertailun vuoksi Suomen rataverkon sähköradoilla on nykyään käytössä 25 kV vaihtojännite. Radalla oli käytössä kaksi sähköveturia. Kumpaakaan ei kelpuutettu sotakorvaukseksi. Radalla oli pääasiassa avoimia tavaravaunuja, sähköradan huoltovaunu sekä avoin lumiaura. Viimeksi mainittua ei juurikaan käytetty, vaan Jokioisten rautatien höyry- tai moottoriveturin työntämä Forssan aseman laatikkolumiaura kävi puhdistamassa myös tehtaan ja sahan raiteet kovien lumipyryjen jälkeen, koska avoin aura oli miehistölle hankala: se vaati raskaan suojavaatetuksen - ja lisäksi kiskon ja pyörän väliin pakkautuva lumi tahtoi aiheuttaa sähköveturille virtakatkoja.
Forssan tehtaiden rataan liittyi kiinteästi myös Forssan sahan 750 mm raiteisto. Siellä ei ollut ajojohtoja vaan sahan raiteilla liikennöitiin moottoriveturein. 
Forssan tehtaiden sähköveturiliikenne loppui jo vuonna 1973 salaman vaurioitettua uudempaa kahdesta sähköveturista. Moottoriveturiliikenne jatkui sittemmin Asko Oy:lle siirtyneellä Forssan sahalla aktiivisesti vielä kymmenen vuotta kahdella Move4 –veturilla, joista toinen oli nimellisesti varalla vielä aina vuoteen 1990 asti.
Vetokalusto on tallessa: vanhempi, lyyravirroittiminen Orenstein & Koppel-sähköveturi (1898, 0-4-0sm) on ulkoisesti kunnostettuna ja keltaiseksi maalattuna lasikaapissa Forssan kaupunginkirjaston pihassa.
Uudempi, salamaniskun vuonna 1973 vaurioittama saksisankavirroittiminen sähköveturi (Siemens 1647/1905, 0-4-0sm) on ulkoisesti kunnostettuna ja veturinvihreällä maalattuna Minkiön Kapearaidemuseossa. Sen moottorivaurio olisi helposti korjattavissa mutta ajojohtojen puute sekä yleisongelmat sähkönsaannissa – veturin käyttöönotto vaatisi mm. oman sähköpääkeskuksen tulojohtoineen ja pääkytkimineen – ovat aiheuttaneet sen, että vaurioituneet osat on toistaiseksi vain suojattu estämään rappeutumista.
Moottoriveturit ovat niin ikään Jokioisten Museorautatien hallussa, toinen jopa ajokunnossa: vanhempi moottoriveturi, alun perin VR:n radanrakennusosastolle kapearaiteisten työmaaratojen veturiksi hankittu Move4 1/1950, 0-4-0 dm, “Killiäinen“, oli, kuten mainittiin, vuoteen 1983 Asko Oy:n Forssan sahan sisäisessä liikenteessä ja sen jälkeen nimellisesti varalla, mutta lopulta vuonna 1990 veturi siirrettiin Jokioisten Museorautatielle, jossa se vuonna 2001 valmistui peruskunnostuksesta – tosin veturin mekaaninen kytkin petti koeajoissa ja sen korjaus loppusäätöineen vie vielä aikaa.
Toinen niin ikään Move4-tyyppinen Forssan sähköradan dieselveturi, entinen KVR13 (Valmet 9/1951, 0-4-0 dm), jonka Finlayson osti 1960-luvulla, on Humppilassa varastoituna.
Radan vanha kiskotus, vaihteet ja vaunut tai niiden telit ovat pääosin Jokioisten Museorautatiellä, muutama kymmenen metriä kiskotusta on jäljellä Forssassa nykyisen Kutomon kauppakeskuksen sivustalla.
Lost Paradise
Lost Paradise on englantilaisen Paradise Lost -yhtyeen esikoisalbumi vuodelta 1990. Yhtyeen tuohon aikaan soittama musiikki oli raakaa, minimalistista ja erittäin hidasta death metallin ja doom metallin risteytystä, paikoin melodioillakin höystettynä. Holmesin laulu oli niin sanottua matalaa murahtelua, toisin kuin uran keski- ja myöhäisvaiheilla.
Levyltä julkaistiin 12 tuuman maxi-EP-vinyylilevy, jossa tuottaja Hammy oli uudelleenmiksannut kaksi albumin kappaletta.
Sävellykset ja sanoitukset: Nick Holmes ja Greg Mackintosh
Talaskankaan luonnonsuojelualue
Talaskankaan luonnonsuojelualue on lähes luonnontilaisena säilynyt metsä- ja suoalue Savon ja Kainuun rajamailla, Kajaanin (ennen kuntaliitosta Vuolijoen), Vieremän ja Sonkajärven kuntien alueella. Alueella suunniteltiin hakkuita 1980-luvulla, mutta luontoaktivistit estivät ne mielenosoituksin. Talaksen alueen vanhimmista metsistä Metsähallitus ehti kuitenkin hakata suuren osan ennen kuin hakkuut pysäytettiin. Suojelualue siitä tuli vuonna 1994
Alue on ylävää seutua, mutta siellä ei ole erityisen suuria korkeuseroja. Suuri osa metsästä on tuoretta kangasmetsää. Alueella on vähäisessä määrin täysin koskematonta metsää (Joutenjärven alue on muun muassa on ikivanhaa koskematonta metsää) ja sen keskusosa on ollut hakkaamatta 150 vuoden ajan, 1900-luvun alussa on jonkin verran on suoritettu harvennushakkuitakin alueella ja kaivettu lapio-ojia soiden reunamille. Metsäpalo on polttanut keskusaluetta 1800-luvulla. Siellä elää noin 50 uhanalaista eliölajia
Oderinhaffi
Oderinhaffi (myös "Stettininhaffi" tai "Szczezininhaffi", , ) on Itämeren etelärannikolla sijaitseva haffi eli laguunimainen jokisuuhun muodostunut vesialue. Se sijaitsee Oderjoen suulla Saksassa ja Puolassa, Szczecinin kaupungin luoteispuolella. Haffin erottavat Itämeren Pommerinlahdesta Usedomin ja Wolinin saaret. Sen yhdistää Itämereen kolme kapeaa vesiväylää: Dziwna, Świna ja Peenestrom. Haffin pinta-ala on 687 neliökilometriä, keskisyvyys noin 4 metriä ja suurin syvyys 6 metriä.
Jari Levonen
Jari Levonen (s. 23. elokuuta 1966 Pori) on entinen jääkiekkoilija ja nykyinen jääkiekkotuomari. Peliurallaan "kuumakallen" maineessa ollut ja runsaasti jäähyjä kerännyt laitahyökkääjä on tuomarina saanut Kultaisen pillin viisitoista kertaa ja Unto Wiitala -palkinnon seitsemän kertaa.
Levonen pelasi loukkaantumiseen päättyneellä liigaurallaan 459 ottelua, kaikki Porin Ässissä. Levonen teki pelaajaurallaan 101 maalia ja antoi 89 maaliin johtanutta syöttöä. Jäähyllä hän istui 691 minuuttia. Pudotuspeleissä vastaavat saldot olivat 38 ottelua, 9 maalia ja 7 maalisyöttöä ja 46 jäähyminuuttia.
Levonen palkittiin keväällä 2017 jo viidennentoista kerran peräkkäin Kultaisella pillillä pelaajien äänestämänä parhaana erotuomarina. SM-liiga on palkinnut hänet Unto Wiitala -palkinnolla kausilla 2002–2003, 2004–2005, 2008–2009, 2009–2010, 2010–2011, 2011–2012 ja 2013–2014. Pelaajaurallaan ilman maaotteluja jäänyt Levonen on tuomarina päässyt viheltämään maaottelujakin, arvokisoissa ensin 18-vuotiaiden MM-kisoissa 2005 ja sitten jääkiekon MM-kisoissa 2006 Latviassa ja 2010 Saksassa tuomiten muun muassa loppuottelun. Levosen tuomaroinnista syntyi myös kohu mediassa, kun hän Saksan MM-kisoissa tuomitsi norjalaiselle puolustajalle Tommy Jakobsenille ottelurangaistuksen erotuomarin koskemattomuuden loukkaamisesta tämän tarkoituksellisesti törmätessä Levoseen keskiympyrässä. Myöhemmin Kansainvälisen Jääkiekkoliiton IIHF:n kurinpitoelin langetti Jakobsenille kisojen loppuajan kestävän pelikiellon.
Levonen työskentelee Noormarkun yhtenäiskoulussa. Japalle tuli 900 tuomittua ottelua tammikuussa 2019. Hänen edellään ottelumäärissä on enää Timo Favorin.
Jari Levosen setä Rauli Levonen pelasi 262 ottelua SM-sarjassa ja liigassa vuosina 1971–1981. Raulin pojista Jarno pelasi 115 liigaottelua Ässien ja KalPan paidassa vuosina 1991–1996 ja Toni yhteensä kuusi kautta Ässien A-junioreissa ja KiSa:n divarijoukkueessa.
Jarin veljistä Ari-Pekka pelasi jääkiekkoa alasarjoissa noin 15 vuoden ajan 1970- ja 1980-luvuilla, Jarkko Levonen pelasi 1970-luvun alussa SM-sarjaa Ässien riveissä 130 ottelun verran ja edusti Suomea 19-vuotiaiden EM-turnauksessa 1972. Jyrki Levonen pelasi SM-Liigaa Ässien riveissä 1976–1979 48 ottelua ja tämän jälkeen alasarjoissa muun muassa Forssassa ja Hyvinkäällä vuoteen 1989. Viides veljes Harri pelasi Ässien A-junioreissa 1972–1976 ja yhden kauden I-divisioonaa Jyväskylässä ja tämän jälkeen alasarjoissa vuoteen 1982 asti.
Lastensuojelulaki
Lastensuojelulaki (, ) on Suomen lastensuojelulainsäädännön ydin, johon on sisällytetty tärkeimmät lastensuojelua koskevat säännökset. Lastensuojelulain ohella muun muassa Laki lapsen huollosta ja tapaamisoikeudesta sekä Lapsen oikeuksien sopimus määrittelevat lasten suojelua ja kohtelua inhimillisenä ja oikeudellisena subjektina muun lapsi- ja rikosoikeuden ohella. Nykyinen lastensuojelulaki tuli voimaan 1.1.2008.
Vuonna 2014 lastensuojelulakia on pyritty uudistamaan ja näin tavoitellaan lastensuojeluongelmien vähentämistä.
Puolustusministeri
Puolustusministeri on valtion hallituksen jäsen, joka säätelee maanpuolustusta. Puolustusministeri on usein merkittävässä roolissa valtion politiikassa.
Hallitusten alkuaikoina 1700-luvun lopussa käytettiin usein nimitystä "sotaministeri". Toisen maailmansodan jälkeen ryhdyttiin suosimaan nimitystä puolustusministeri. Usein ministeri asetettiin vastuuseen myös maa-, meri-, ja ilmasodankäynnistä. Monissa maissa puolustusministerin virka siirrettiin jonkinlaiseen kansalliseen turvallisuuskomissioon, jolloin valtionpäämies saattoi paremmin hallita sekä sotilaallisia että diplomaattisia asioita.
Demokraattisissa valtioissa puolustusministeri on tavallisesti siviilihenkilö armeijan siviilimääräysvallan turvaamiseksi, mutta diktatuurivaltioissa virka voi olla upseerilla, joka on myös sotavoimien komentaja.
Booker Ervin
Booker Telleferro Ervin II (31. lokakuuta 1930 – 31. heinäkuuta 1970) oli yhdysvaltalainen tenorisaksofonisti.
Ervin syntyi Denisonissa, Teksasissa. Hän soitti alun perin pasuunaa, mutta perehtyi tenorisaksofoniin Yhdysvaltain ilmavoimissa palvellessaan. Hän opiskeli musiikkia Bostonissa ja teki levytysdebyyttinsä Ernie Fieldsin yhtyeen kanssa vuonna 1956.
Ehkä parhaiten Ervin muistetaan yhteistyöstä, jota hän teki vuosina 1956–1962 jazzmusiikin legendan Charles Mingusin kanssa. Häntä kuullaan useilla Mingusin merkittävillä levyillä. 1960-luvulla hän johti omaa kvartettiaan ja teki yhteistyöttä Randy Westonin kanssa. Suuren osan vuosista 1964–1966 hän vietti Euroopassa.
Ervin kuoli munuaistautiin ennenaikaisesti vain 39-vuotiaana.
Laki lapsen huollosta ja tapaamisoikeudesta
Laki lapsen huollosta ja tapaamisoikeudesta (, ) on Suomen perhe- ja lapsilainsäädännön perussäädöksiin kuuluva säädös, johon on sisällytetty tärkeimmät lapsenhuoltoa koskevat säännökset. Tämän lain ohella muun muassa Avioliittolaki, Isyyslaki, Laki lapsen huoltoa ja tapaamisoikeutta koskevan päätöksen täytäntöönpanosta sekä Lapsen oikeuksien sopimus ja Lastensuojelulaki määrittelevat lapsenhuoltoon ja -suojeluun liittyviä oikeuksia, velvollisuuksia ja päätöksentekoa sekä lapsen kohtelua inhimillisenä ja oikeudellisena subjektina lapsi- ja perheoikeudessa.
Usedom
Usedom () on Itämeressä, Saksan ja Puolan pohjoisrannikolla Oderinhaffin edustalla sijaitseva saari. Suurin osa saaresta kuuluu Ostvorpommernin piirikuntaan Saksan Mecklenburg-Etu-Pommerin osavaltiossa. Saari on pinta-alaltaan noin 445 neliökilometriä, josta 373 neliökilometriä sijaitsee Saksan ja 72 neliökilometriä Puolan puolella. Asukkaita Usedomissa on yhteensä 76 500, josta 31 500 asuu Saksassa ja 45 000 Puolassa. Saaren asukasluvultaan suurin kaupunki on Świnoujście ().
Noin vuodesta 1000 vuoteen 1945 oli myös saaren itäinen, nykyisin Puolalle kuuluva alue saksankielinen. Itäinen puoli on ollut osa Puolaa vuodesta 1945 lähtien. Tuolloin alueen saksankielinen väestö muutti Saksan puolelle. Saari on kuulunut myös Ruotsille, vuosina 1648–1720.
Toisessa maailmansodassa Luftwaffe testasi saaren Peenemünden kylässä ohjuksiaan ja rakettejaan, mukaan lukien V1- ja V2-ohjuksia. Toisen maailmansodan aikaan saarella myös sijaitsi Saksan keskitysleirejä.
Isyyslaki
Isyyslaki (1975/700) on perhe- ja lapsilainsäädännön perussäädöksiin kuuluva säädös, johon on sisällytetty tärkeimmät lapsen ja hänen isänsä välisen sukulaisuussuhteen toteamisesta ja vahvistamisesta sekä isän lapsenhuoltoa koskevat säännökset. Tämän lain ohella muun muassa Laki lapsen huollosta ja tapaamisoikeudesta, Lastensuojelulaki, sekä Lapsen oikeuksien sopimus määrittelevat vanhemmuuteen, isyyteen, lapsenhuoltoon ja -suojeluun liittyviä oikeuksia, velvollisuuksia ja päätöksentekoa sekä lapsen kohtelua inhimillisenä ja oikeudellisena subjektina lapsi- ja perheoikeudessa.
Isyyslain voimaan tullessa vuonna 1976 isyyslain voimaapanolain 7 §:n 2 momentti edellytti, että ennen isyyslain voimaantuloa syntyneiden henkilöiden isyyttä koskeva kanne on pantava vireille viiden vuoden siirtymäajan kuluessa. Tätä säännöstä on sittemmin arvosteltu, mutta korkein oikeus on todennut, että säännöstä on noudatettava . Euroopan ihmisoikeustuomioistuin katsoi vuonna 2007 eräässä kyproslaisessa tapauksessa, että Kyproksen vastaava laki on ihmisoikeussopimuksen kanssa ristiriidassa siltä osin kun henkilö ei määräajan kuluessa voi käynnistää isyyden vahvistamisprosessia, kun hän ei tiedä, kuka voisi olla hänen isänsä, eli kenet tulisi haastaa oikeuteen. Tämän tuomion perusteella Helsingin hovioikeus on joulukuussa 2009 aiemmasta korkeimman oikeuden ratkaisusta poiketen vahvistanut isyyden tapauksessa, joka lain mukaan olisi tullut jättää tutkimatta, koska jutun kantaja oli syntynyt ennen vuotta 1976 .
Jämsänkosken tehdasrata
Jämsänkosken teollisuusrata oli paikallisen selluloosatehtaan kuljetuksia varten vuonna 1920 rakennettu kapearaiteinen rautatie Jämsänkoskella Jämsässä. Alun perin raideleveys oli 500 mm, mutta rata muutettiin 750 mm raideleveydelle vuosina 1926–1927.
Radalla oli käytössä Montania–moottoriveturi sekä viisi höyryveturia.
Rata muutettiin 1940-luvulla leveäraiteiseksi ja kapearaiteet purettiin vuoteen 1950 mennessä, jolloin viimeinenkin veturi romutettiin. Mikään näistä vetureista ei kelvannut sotakorvauksena.
Tehdas siirtyi vuonna 1920 Yhtyneet Paperitehtaat Oy:lle ja sen alueelle tuotiin 1970-luvulla varastoitavaksi sittemmin Museorautatieyhdistys ry:lle lahjoitettu ja nykyisin Haapamäelle sijoitettu saksalainen T9-teollisuushöyryveturi.
Tehtaan alueella on muistomerkkinä alun perin Valkeakoskella palvellut Hanomag-leveäraidehöyryveturi. Tehtailla oli oma Move66 –teollisuusveturi (Valmet 6624/1982, 0-6-0dh). Veturi on sittemmin poistettu ja myyty jälleenmyytäväksi Pajakulma Oy:lle Tampereelle.
The Scaramangas
The Scaramangas on suomalainen indie-popia soittava musiikkiyhtye, joka perustettiin vuonna 2000. Kahden EP:n jälkeen bändi solmi levytyssopimuksen Edel Recordsin kanssa ja syksyllä 2005 julkaistiin debyyttialbumi "All is good now". Toukokuussa 2007 julkaistiin yhtyeen toinen levy, nimeltään "Don't follow the weak".
Bändin jäsenet ovat Joonas Hakava, Matias Vahtola, Jeppe Cavonius, Martin Panelius ja Kim Liljeström.
Keramian teollisuusrata
Keramian teollisuusrata oli Kemiössä toimivan Keramian tiili- ja keramiikkatehtaan kuljetuksia varten rakennettu rata. Yhtiöllä jonkin verran 600 mm:n kapearaiteisia raiteita ja mm. Riihimäen–Lopen rautatien vanhin veturi, Tampella 174/1911, 0-6-0st, “Jekke“.
Veturi ostettiin keväällä 1931 ja palveli sodanjälkeiseen aikaan asti, jolloin se romutettiin. Viimeiset aikansa se oli höyrynkehittäjänä eikä kelvannut sotakorvaukseksi. Yhtiöllä ehti olla lisäksi yksi Deutz MLH 332-moottoriveturi (27211/1939, 0-4-0 dm), joka myytiin Lohikon Tiili Oy:lle Kankaanpäähän ja siirtyi aikoinaan Rosenlew-yhtiön omaisuudeksi muun tiilitehtaan kaluston mukana. Veturiin oli jossain vaiheessa vaihdettu alkuperäisen tilalle 3-sylinterinen Deutz –traktorinmoottori. Muuten se oli raideleveyttä lukuun ottamatta hyvin samanlainen kuin Minkiöllä oleva, toinen poikkeus on kankivoimansiirto. Viimeiset havainnot veturista tehtiin vuonna 1978, jolloin se oli sortuneen tallinsa raunioissa Kankaanpäässä. Vaunuina etupäässä kuuppavaunuja, joista parhaassa kunnossa olleet menivät Kankaanpäähän moottoriveturin mukana. Mikään yhtiön kapearaidekalustosta ei kelvannut sotakorvaukseksi. Keramia-yhtiön kapearaideliikenne loppui jo 60-luvulla, jolloin kalusto romutettiin tai myytiin.
Pieniä kiskotuksen pätkiä ja muutamia jo osittain maatuneita kiskottomia, mutta vielä tunnistettavia ratapölkkyjä oli paikallaan vielä elokuussa 1968, jolloin aivan Keramia Oy:n vieressä olleella partiolippukunta Turun Metsänkävijät ry:n leirialueella (jonne tie kulki tehdasalueen läpi) järjestettiin useampien Metsänkävijä–lippukuntien yhteinen kesäleiri. Nykyään ovat kaikki rippeetkin teollisuusradasta hävinneet, pääasiassa jääneet rakennusten tai maanrakennustöiden alle.
Komun rata
Komun rata oli Pyhäjärvellä Pohjois-Pohjanmaalla sijainnut, suomateriaalista piimaata teollisuuskäyttöön valmistaneen Piimassat Ky:n omistama raideleveydeltään 600 mm:n kapearaiteinen teollisuusrata, jonka liikenne loppui vuonna 1979.
Viimeisinä vuosina ei enää ajettu suolle, vaan ainoastaan tehtiin tarvittaessa vaihtotöitä tehdasalueella. Yksi dieselvetureista, Diema 3049/1969, 0-4-0dm, palveli pitkään työveturina Ähtärin eläinpuiston rautatiellä. Veturi on nykyisin yksityisomistuksessa Robert Sands Järnvägin ykkösveturina (2010).
Kaksi muuta veturia olivat Schienen-Kuli–tyyppisiä. Muutamien vaunujen telit nykyisin Rokuan rautatiellä turistivaunujen teleinä.
Lauritsalan tehdasrata
Lauritsalan tehdasrata oli Kaukas Oy:n Lauritsalan tehtaiden yhteydessä toiminut sisäistä liikennettä harjoittanut 600 mm:n raideleveydelle rakennettu kapearaiteinen rautatie.
Vetureita oli yhteensä toistakymmentä, muun muassa kaksi höyrysäiliöveturia: numero 6, Henschel 20804/1927, 2-6-0f ja numero 7, Lokomo 187/1935, 2-4-0f. Jälkimmäinen veturi oli Suomessa omilla piirustuksilla rakennettu koekappale joka jäi jostain syystä ainoaksi lajissaan. Toinen suomalainen, Rosenlew Oy:n Oulujoki Oy:lle rakentama veturi oli huomattavasti pienempi - ja uniikkikappale sekin.
Radalla palveli loppuun asti muun muassa entinen Riihimäen-Lopen rautatien RLR 5´ -veturi, myöhemmin Kaukas 5, Hanomag 9730/1921, 0-4-2t, jonka kattila tosin uusittiin vuonna 1929, jolloin se vaihdettiin turpeelta puulle.
Kalusto ei kelvannut sotakorvauksina, ilmeisesti pääosin jo varttuneen ikänsä vuoksi.
Koska tehtaiden jatkuvasti kasvava kuljetustarve lopulta ylitti rajusti 600 mm rautatien kapasiteetin ja kalustokin alkoi olla yli aikansa elänyttä, Lauritsalan kapearaiteet lakkautettiin vuonna 1949 - 1953 ja kalusto pääosin romutettiin.
Yksi radan vetureista, numero 2, myytiin Karjalankosken rautatielle ja odottaa tänään kunnostuksensa loppuun saattamista.
Raideliikenteen kumipyöriä suuremman kapasiteetin ja paremman hyötysuhteen vuoksi entinen kapearaiteisto muutettiin leveäksi ja sillä liikennöi kolme kotimaista valmistetta olevaa teollisuusdieselvetureita. Tehtaiden oma liikenne loppui vuonna 2007; vaihtotyöt siirtyivät VR:lle ja omat veturit pantiin myyntiin.
Avioliittolaki
Avioliittolaki (, ) Suomessa on perhelainsäädännön perussäädöksiin kuuluva säädös, johon on sisällytetty tärkeimmät avioliittoa koskevat säännökset.
Nykyinen, vuonna 1929 säädetty avioliittolaki kumosi muun muassa vuoden 1734 lain naimiskaaren sekä vuonna 1889 säädetyn lain aviopuolisojen omaisuus- ja velkasuhteista. Oleellisin muutos aikaisempaan verrattuna oli, että tällöin lakkautettiin aviomiehen edusmiesasema vaimoonsa nähden ja puolisot julistettiin oikeudellisesti tasavertaisiksi. Useita aikaisemman lain säännöksiä puolisoiden varallisuus­suhteista oli kuitenkin vielä sen jälkeen sovellettava ennen uuden lain voimaantuloa solmittuihin avioliittoihin niin kauan, kuin molemmat puolisot olivat elossa, eivät olleet eronneet eivätkä ottaneet pesäeroa.
Avioliittolakiin on sen voimassa ollessa tehty useita muutoksia. Huomattavimmat niistä tehtiin vuonna 1987, jolloin muun muassa avioeron saaminen tehtiin entistä helpommaksi.
Läskelän rautatie
Läskelän rautatie oli Laatokan pohjoispuolella Harlun Läskelässä Suomen Neuvostoliitolle luovutetulla alueella sijainnut, myös yleistä liikennettä harjoittanut, raideleveydeltään 750 mm:n kapearaiteinen teollisuusrata, joka palveli Läskelän paperitehtaan ja sahan kuljetuksia.
Rata perustettiin vuonna 1910 hoitamaan sahan ja tehdaslaitoksen välistä liikennettä. Pääradan pituus oli 6,2 km ja sivu- ja pistoraiteiden suunnilleen yhtä paljon.
Radalla oli käytössä kaikkiaan kolme höyryveturia: Tampellan valmistamat numerot 1 ja 2 (194/1912, 0-4-2T ja 228/1914, 0-6-2T) sekä vuonna 1927 ostettu, Hiitolassa sijainneen lakkautetun Pekonlahden–Haukkavaaran metsäradan amerikkalainen Dickson (1083/1899, 0-6-4T) -höyryveturi, joka oli tehokkain radalla olleista. Radalla käytettiin – kuten Jokioisissakin – lavettivaunuja, joiden avulla sahan puutavara voitiin lastata suoraan VR:n vaunuihin ilman siirtokuormausta. Lavetteja oli neljä. Lisäksi radalla oli kaksi matkustajavaunua ja nelisenkymmentä erilaista tavaravaunua.
Yhtiö maksoi valtiolle tietyn korvauksen jokaisesta päivästä jonka VR:n vaunu oli LR:n lavetilla, mutta siirtokuormauskulujen poisjäänti teki tästäkin edullisemman vaihtoehdon.
Rata jäi vuonna 1940 rajan taakse, ja kun jatkosodan aikana päästiin takaisin, oli jäljellä vain osa ratalinjasta ja molemmat kotimaiset veturit; Dickson oli viety välirauhan aikana pois. Rata saatiin vuonna 1943 kuntoon ja liikenne alkoi taas kahdella veturilla ja kuudella tavaravaunulla kolmen virkailijan voimin. Liikenne oli tavarankuljetusta; matkustajaliikennettä ei – satunnaisia armeijan lomalaiskuljetuksia lukuun ottamatta – enää ollut.
Rata jouduttiin hylkäämään vuonna 1944 sotaonnen käännyttyä, ja Päämajan käskystä se jätettiin ehjänä venäläisille, jotka liikennöivät sitä kapearaiteisena aina 1970-luvulle, jolloin se levennettiin. Radalla käytettiin sen venäläisaikoina PT-4- ja Move2-vetureita. Julkista liikennettä ei enää aloitettu, vaan liikenne oli – ja on edelleen – yksinomaan tavaraliikennettä.
Radalle jääneitä kahta ajokuntoista veturia ja vaunuja ei otettu huomioon varsinaisissa sotakorvauksissa, mutta kylläkin hyvityksenä sellaisesta suomalaisille jätetystä sotasaaliskalustosta - mm. panssarivaunuista - jota ei haluttukaan palautettavan.
Levennetty rata oli kauan teollisuuskäytössä. Neuvostoliiton hajottua sen toiminta hiipui; nykyään rata on käytännössä hylätty ja lähes umpeen kasvanut. Kalustosta ei ole tietoa.
Seikun sahan kapearaiteinen rautatie
Seikun sahan kapearaiteinen rautatie oli porilaisen Seikun sahalaitoksen oma, laajimmillaan 15 km laajuinen kapearaiteisten ratojen verkko. Tämän radan erikoisuus oli se, että se paikoitellen oli kolmikiskorakenteinen eli samalla radalla saattoi liikennöidä sekä leveä- että kapearaiteisia junia.
Tehtaalla oli viisikin omaa kapearaideveturia ja yksi leveäraideveturi. Yksi kapearaidevetureista oli englantilaisperäinen numero 3, Planet (F C Hibbert, 0-4-0dm).
Nykyisin radalla on yksi Move250B (Valmet 201/1982, 0-4-0dh), joka on VR:lle toimitetun Tve4 –veturimallin alustalle, korille ja pyörästölle rakennettu, hiukan tehokkaammalla koneella varustettu teollisuusveturi.
Aiemmin palvellut Move 51h, (510/1953, 0-6-0dh), ”Murinamylly”, lahjoitettiin Haapamäen Museoveturiyhdistykselle ja ajoi Porista Haapamäelle omin konein – herättäen matkalla junasuorittajissa suurta kummastusta:
Mikään laitoksen vetureista ei kelvannut sotakorvauksena ja kapearaideliikenne loppui vuonna 1962. Viimeistä junaa ajoi veturi numero 3.
Laitokseen liittyi Kokemäenjoen toisella rannalla sijaitseva Isonsannan saha, jolla oli omaa kapearaideverkkoa 12,3 km. Sahat yhdisti joen poikki kulkenut kapearaiteinen junalautta.