Yliluutnantti
Yliluutnantti (lyhenne ylil., sotilaskäytössä ylil tai YLIL) on Suomen puolustusvoimissa ja rajavartiolaitoksessa käytettävä sotilasarvo, joka sijoittuu luutnantin ja kapteenin väliin. Yliluutnantin arvo on tai on ollut käytössä useissa Euroopan maissa. Suomen suuriruhtinaskunnan armeijassa oli alikapteenin arvo, joka yliluutnantin tapaan sijoittui luutnantin ja kapteenin väliin.
Upseeri voi toimia yliluutnantin sotilasarvossa perusyksikön varapäällikkönä, joukko-osaston esikunnan osastoupseerina tai sotilasopetuslaitoksen nuorempana opettajana.
Yliluutnantiksi voidaan ylentää reserviin tai kantahenkilökuntaan kuuluva luutnantti.
Sotilasarvon vertailua vaikeuttaa termien ja tehtävien vastaamattomuus. Saksalaisessa sotilasperinteessä vänrikki on vastannut upseerikokelasta, kun joissain arvojärjestelmissä vänrikki on ollut alin upseeriarvo. Täten pelkkä nimike "yliluutnantti" ei kerro ulkomaalaisen arvon vastaavuutta suomalaiseen järjestelmään.
Yliluutnantin arvoa vastaa Virossa luutnantti ("leitnant"), mutta nimike yliluutnantti eli "vanemleitnant" on kapteeniluutnanttia vastaava arvo Viron merivoimissa.
Itävallassa ("Oberleutnant"), Venäjällä ("Старший лейтенант", "Starshi leitenant"), Ukrainassa ("Старший лейтенант, Starshi leitenant"), Tšekin tasavallassa ("Nadporučík") ja Bulgariassa ("старши лейтенант, starshi leitenant"). Italiassa ja eräissä Itä-Euroopan maissa (esimerkiksi Serbia ja Jugoslavia) luutnantin ja kapteenin välissä on arvoaste. Tällöin yliluutnanttia vastaava arvo on nimikkeeltään kapteeni ja tämän yläpuolella on 1. luokan kapteenin sotilasarvo.
Suomen armeijaan yliluutnantin arvo tuli jääkäreiden mukana Saksasta 1918. Kun Suomen armeijaan luotiin huhtikuussa 1918 ensimmäinen virallinen sotilasarvohierarkia, siinä ei ollut mainittuna yliluutnantin arvoa. Siitä huolimatta rintamalla toimineet yliluutnantit jatkoivat palvelustaan tässä sotilasarvossa. Joidenkin yliluutnanttien kohdalla rykmenttikohtaisesti katsottiin heidän saaneen korotuksen kapteeneiksi. Vakituiseen käyttöön yliluutnantin arvo tuli Suomen puolustusvoimissa vasta vuonna 1952. Siitä lähtien se on ollut käytössä kaikissa puolustushaaroissa niin maa-, ilma- kuin merivoimissakin, ja on yksi harvoista sotilasarvoista jotka ovat samat puolustushaarasta riippumatta, ja luutnantin arvon lisäksi ainoa upseerin arvo joka on sama kaikissa puolustushaaroissa.
Ennen syksyä 2006 opintonsa aloittaneet kadetit ylennettiin valmistumisen ja upseerin virkaan nimittämisen yhteydessä yliluutnanteiksi. Perusteluna oli se, että koska perusopinnot olivat pidentyneet vuosien aikana ja koska maavoimien kapteenikurssi sisältyi jo kadettien suorittamaan tutkintoon päinvastoin kuin aikaisemmin, jolloin luutnantit perusopintojensa jälkeen palveltuaan esimerkiksi joukko-osastoissa suorittivat erikseen maavoimien kapteenikurssin.
Uuden uudistuksen jälkeen kuitenkin palattiin vanhaan ja valmistuneiden kadettien on jälleen maanpuolustuskorkeakoulun perustutkinto-osaston suorittamisen jälkeen aloitettava palveluksensa virassa luutnantteina.
Vuonna 1918 kenraali Mannerheim piti yliluutnantin arvoa saksalaisena ja kehotti valkoisten itäisen armeijan komentajan, kenraalimajuri Ernst Löfströmin yliluutnanteiksi nimittämiä käyttämään luutnantin arvomerkkejä, koska yliluutnantin arvoa ei ollut vahvistettu Suomen suojeluskuntien sotilasarvoksi.
Yliluutnantin arvomerkissä kauluslaatassa on kaksi pientä heraldista ruusua, joiden välissä on tanko. Vastaavassa hihamerkissä (ja merivoimien epolettimerkissä) on kaksi ohutta vaakaviivaa yhden paksumman yläpuolella. Arvomerkin yläpuolella oleva keltainen leijona oli aiemmin kadettiupseerien tunnus, mutta vuoden 2010 muutoksen jälkeen leijona korvasi opisto- ja erikoisupseerien erikoismerkit. Erikoisupseereiden kaluunanauhojen välistä näkyvät "pohjavärit" säilyvät ja ne ovat lääkintäalalla punaiset, insinööreillä ja teknikoilla violetit ja musiikkialalla vaaleansiniset.
Suomessa yliluutnantista seuraava ylempi arvo on maa- ja ilmavoimissa kapteeni, merivoimissa kapteeniluutnantti.