hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Veli Roger
Veli Roger (Frère Roger) (12. toukokuuta 1915 – 16. elokuuta 2005), syntymänimeltään Roger Louis Schutz-Marsauche oli Taizé-luostariyhteisön perustaja.
Veli Roger syntyi ja eli ensimmäiset 25 vuotta Sveitsissä. Hän lähti äitinsä kotimaahan Ranskaan 1940, 25-vuotiaana, ja perusti Taizen kylään piilopaikan pakolaisille, jonne tuli muun muassa juutalaisia sodan aikana. Sodan jälkeen hänen luokseen tuli muita ja retriittiyhteisö perustettiin 1949. Veli Roger halusi kehittää yhteisöä ekumeeniseksi ja kutsui mukaan sekä katolisia että protestantteja.
1960-luvulla yhteisöstä tuli suosittu nuorison keskuudessa. Suomessa muun muassa Anna-Maija Raittila teki taizé-yhteisöä tunnetuksi. Veli Roger käytti suosiota hyväkseen ja vieraili Itä-Euroopassa puhumassa kristinuskosta.
Veli Roger kirjoitti kirjoja sekä yksin että yhdessä Äiti Teresan kanssa. Hän on saanut UNESCON rauhankasvatuksen palkinnon (1988), Kaalre Suuren-palkinnon (1989), Notre Dame -palkinnon kansainvälisen humanitaarisen palvelun vuoksi (1997) sekä Dignitas Humana -palkinnon vuodelta 2003.
Hänet puukotti kuoliaaksi skitsofreniaa sairastanut 36-vuotias nainen Taizéssa, Sovituksen kirkossa 2500 pyhiinvaeltajan edessä.
Väinö Tannerin säätiö
Väinö Tannerin säätiö perustettiin vuonna 1961 tukemaan erityisesti korkeakoulutasoista opiskelua. Se on nimetty poliitikko Väinö Tannerin mukaan.
Ensimmäiset 25 vuotta säätiö kehitti opiskelija-asumista. Sillä oli opiskelija-asuntolat Helsingin Vallilassa ja Itäkeskuksessa. Opiskelija-asuntotarjonnan lisäännyttyä säätiö alkoi 1980-luvun lopulla keskittyä apurahojen jakamiseen erityisesti jatko-opintoihin ja nuorille tutkijoile.
Vuosina 1989–1999 säätiö tuki yli kahtasataa nuorta tutkijaa akateemisissa jatko-opinnoissa. Lisäksi se tukee taiteilijoita, ja sillä on Mazzano Romanossa Italiassa taiteilija-ateljee ja kirjailijakoti.
Vuonna 2000 säätiö perusti Tanner-palkinnon ja Tanner-Akatemian. Säätiö on aiemmin jakanut Muutoksentekijä-palkintoa.
Niilo
Niilo on suomalainen miehen etunimi.
Niilo on suomalainen muoto nimestä Nikolaus (Nikolaos), jonka nimen osat merkitsevät "voittoa" ja "kansaa". Nimi tunnetaan myös Virossa.
Niilo esiintyi Kansanvalistusseuran kalenterissa 1882–1883. Suomen almanakassa nimi on ollut vuodesta 1908 lähtien.
Vuoden 2015 loppuun mennessä Suomessa on rekisteröity 21 548 Niilo-nimen saanutta miestä sekä muutama ennen vuotta 1920 syntynyt nainen.
M/S Jupiter
M/S Jupiter (ent. "Wellamo") oli vuonna 1975 Ranskassa Dubigeon-Normandien telakalla valmistunut autolautta, joka tilattiin Silja Linen osakasvarustamolle Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiölle. Alus asetettiin Helsinki–Tukholma-reitille yhdessä lähes samaan aikaan valmistuneen Rederi AB Svean M/S "Svea Coronan" kanssa. Wellamo palveli tällä reitillä aina vuoteen 1981, jolloin "Finlandia" korvasi sen. Alus kastettiin Jupiteriksi 1. joulukuuta 1998. Jupiter upposi Damrey-myrskyssä marraskuun alussa 2017 Quy Nhơnin vesillä.
M/S Mega Smeralda
M/S Mega Smeralda (ent. Svea, Silja Karneval ja Color Festival) oli Silja Linen autolautta, joka oli käytössä Turku–Tukholma-reitillä vanhalla nimellä vuosina 1985–1992 ja uudella vuosina 1992–1994. Se on M/S "Silja Festivalin" sisaralus. Vuosina 1994–2007 alus oli Color Linen käytössä nimellä "Color Festival". Alus myytiin marraskuussa 2007 italialaiselle Corsica Ferriesille ja sai nimekseen M/S "Mega Smeralda".
Suomen Höyrylaiva osakeyhtiö tilasi aluksen 13. huhtikuuta 1983 Wärtsilän Hietalahden telakalta Helsingistä. Valmistumisen aikana aluksen tilaussopimus siirrettiin Tukholmaan rekisteröidylle Johnson Linelle. Sen köli laskettiin 12. huhtikuuta 1984 telakkanumerolla 470 ja alus laskettiin vesille 28. syyskuuta. Alus luovutettiin 7. toukokuuta 1985 Svea Line Finlandille. Se vuokrattiin Johnson Linelle ja kastettiin samana päivänä "Sveaksi" kumminaan Birgit Nilsson.
Alus oli esiteltävänä Gröna Lundin rannassa Tukholmassa 11. toukokuuta 1984 ja se asetettiin Silja Linen reitille Tukholmasta Maarianhaminan kautta Turkuun 13. toukokuuta. Alus myytiin Johnson Linelle 15. joulukuuta 1989. Aluksella havaittiin vika konehuoneessa sen saavuttua Turusta Tukholmaan 15. toukokuuta 1990. Vian korjaamisen jälkeen alus myytiin takaisin Svea Line Finlandille 15. elokuuta ja se vuokrattiin Johnson Linelle.
Alus saapui 4. maaliskuuta 1992 Lloyds Werftille Bremerhaveniin modernisoitavaksi. Se kastettiin 31. maaliskuuta "Silja Karnevaliksi" ja alus palasi palvelukseen 7. huhtikuuta. Alus asetettiin 13. huhtikuuta reitille Tukholma–Maarianhamina–Turku. Aluksen myymisestä Color Linelle tehtiin periaatepäätös 15. lokakuuta 1993 ja alus saapui 30. maaliskuuta 1994 viimeisen kerran Turkuun.
Alus lähti maaliskuun viimeisenä päivänä Turusta Göteborgiin, jossa se siirrettiin 2. huhtikuuta telakalle. Alus myytiin 6. huhtikuuta Osloon rekisteröidylle Color Line ASA:lle, joka siirsi aluksen Color Line Marine AS:lle Sandefjordiin. Alus lähti 24. huhtikuuta Göteborgista Hirtshalsiin, jonne se saapui koeajolla 25. huhtikuuta ja alus saapui seuraavana päivänä Fredrikshavniin.
Aluksella oli avoimet ovet 26.–27. huhtikuuta Ålborgissa Tanskassa, mistä se lähti Osloon. Aluksen saavuttua Osloon 28. huhtikuuta se kastettiin "Color Festivaliksi". Alus aloitti liikennöinnin Oslosta Hirtshalsiin 29. huhtikuuta.
Veeti
Veeti on suomalaisen miehen etunimi. Veeti on suomalainen muunnos Ferdinandista ja Fredrikistä.
Veeti on viettänyt nimipäiviä vuodesta 2005.
Vielä 1990-luvun puolessavälissä Veeti oli kaiken ikäisten keskuudessa harvinainen nimi, mutta sittemmin sen suosio on noussut voimakkaasti.
Vuonna 2005 Veeti annettiin nimeksi 492:lle pojalle ja oli Suomen suosituin syntyneille pojille annettu ensimmäinen etunimi. Vuoden 2009 loppuun mennessä Väestörekisterikeskuksen mukaan noin 4 973 henkilöä on saanut nimekseen Veeti.
Gabriella
Gabriella on naisen etunimi, heprealaisperäisen Gabriel-nimen naispuolinen vastine.
Suomessa nimi Gabriella on Väestö­rekisteri­keskuksen tietojen mukaan annettu maaliskuuhun 2017 mennessä 1021 henkilölle. Nimeä ei ole suomen­kielisessä kalenterissa, mutta suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan Gabriellan nimipäivä on 24. maaliskuuta.
Andrea Doria
Andrea Doria voi tarkoittaa seuraavia:
Luettelo näennäisesti kirkkaimmista tähdistä
Luettelo kirkkaimmista tähdistä sisältää 300 kirkkainta tähteä näennäisen visuaalisen kirkkauden mukaan järjestettynä sekä todellisuudessa kirkkaimpia tähtiä absoluuttisen kirkkauden mukaan järjestettynä. Tähtien näennäinen kirkkaus vaihtelee sen mukaan, millä etäisyydellä ne ovat meistä ja kuinka paljon valoa ne todellisuudessa tuottavat.
Tähtien etäisyysmittauksen epävarmuustekijöistä johtuen tähtien todellinen kirkkaus on usein vaikea tietää tarkkaan.
San Franciscon maanjäristys 1906
San Franciscon vuoden 1906 maanjäristys oli Kaliforniassa 18. huhtikuuta 1906 tapahtunut tuhoisa maanjäristys, joka hävitti San Franciscon kaupungin sitä seuranneiden tulipalojen saattelemana lähes täysin. Järistys alkoi kello 5:12 paikallista aikaa ja kesti 45–60 sekuntia. Sen magnitudi oli 7,7–7,9. Järistyksen seurauksena kuoli yli 3 000 henkeä ja kodittomaksi jäi 250 000 ihmistä.
Maanjäristyksen keskus oli Tyynessämeressä aivan San Franciscon kaupungin edustalla. Järistyksen aiheutti San Andreasin siirroksen äkillinen liikahtaminen.
Maanjäristyksessä kotinsa menettäneistä ihmisistä monet muuttivat läheiseen Oaklandin kaupunkiin, joka kasvoi maanjäristyksen seurauksena nopeasti.
Olettamuksen mukaan maanjäristyksen seurauksena sai alkunsa käytäntö katujen nimien valamisesta risteysalueiden reunakiviin. Syyksi mainitaan maamerkkien ja tienviittojen tuhoutuminen järistyksessä niin pahoin, että pelastushenkilöstöllä oli vaikeuksia suunnistaa kaupungin raunioissa. Reunakiveen valetun tien nimen pitäisi pysyä luettavissa onnettomuuden uusiutuessa. Todellisuudessa menettely määrättiin otettavaksi käyttöön jo järistystä edeltävän vuoden lopulla.
Bujinkan budō taijutsu
Bujinkan budō taijutsu () on japanilainen budolaji, jonka perustaja ja pääopettaja on japanilainen Masaaki Hatsumi (1931–). Lajia on kutsuttu aiemmin myös nimillä Bujinkan ninpō taijutsu sekä Togakure-ryū ninpō taijutsu. Laji koostuu yhdeksästä perinteisestä japanilaisten kamppailutaitojen koulukunnasta tai tyylistä, joiden päämies Hatsumi on opettajansa, tyylien edellisen pääopettajan Toshitsugu Takamatsun (1887–1972) mandaatilla. Vanhimpien koulukuntien juuret ulottuvat suullisen perimätiedon mukaan jopa 900 vuoden päähän. Lajissa harjoitellaan japanilaista aseetonta taistelua ("taijutsu") sekä erilaisten perinteisten aseiden käyttöä (mm. "bōjutsu" ja "kenjutsu"). Jotkut Bujinkanin koulukunnista sisältävät myös perinteisiä ninja-taitoja ("ninjutsu", "ninpō").Taijutsun harjoittelu tähtää luonnollisen liikkumisen ja vartalon kokonaisvaltaisen käytön oppimiseen. Siihen pohjautuvat erilaiset kaadot, heitot, nivellukot, irrottautumiset, kuristukset, iskut ja potkut, joita harjoitellaan pareittain, muutaman henkilön ryhmissä tai yksin. Harjoittelu koostuu muodollisista pariharjoituksista ("kata"), sekä niiden sovelluksista ja muunnelmista ("henka"). Asetaitoja harjoitellaan yleensä puisin tai pehmustetuin harjoitusasein. Bujinkan budō taijutsun harjoittelu soveltuu useimmille perusterveille yksilöille ikään ja sukupuoleen katsomatta. Useilla harjoitussaleilla on 15 vuoden ikäraja, mutta joillain saleilla ikäraja on alempi tai nuorimmille harrastajille on junioriryhmä. Lajissa ei kilpailla, eikä lajiliittoa ole.
Rajakylä (Oulu)
Rajakylä on Oulun kaupunginosa ja se kuuluu Pateniemen suuralueeseen. Kaupunginosassa asuu hieman yli 4 000 asukasta.
Rajakylä sijaitsee Oulu–Tornio-rautatien länsipuolella, noin seitsemän kilometriä pohjoiseen Oulun keskustasta. Se rajoittuu idässä rautatiehen, lännessä mereen, pohjoisessa Pateniemen kaupunginosaan ja etelässä Koskelan kaupunginosaan. Seututie 847 jakaa Rajakylän kaupunginosan kahtia tien länsipuoliseen Rajahautaan ja itäpuolella sijaitsevaan varsinaiseen Rajakylään.
Rajakylän keskus sijaitsee kaupunginosan keskellä ja sinne ovat keskittyneet kauppa-, koulu- ja terveyspalvelut.
Alueen rakennuskantaa hallitsevat 1970- ja 1980-lukujen vaihteessa keskukseen rakennetut kerrostalot. Alueen muuhun rakennuskantaan kuuluvat rivi-, luhti- ja omakotitalot. Rajakylä on tunnettu vuokratalovaltainen kaupunginosa.
Rajakylästä on hyvät liikenneyhteydet kaikkialle Ouluun. Alueen tärkeimmät väylät ovat kaupunginosan itäpuolinen valtatie 4, Haukiputaantie eli seututie 847 (""vanha nelostie"") sekä Raitotie.
Julkinen liikenne toimii keskustan suuntaan hyvin ja esimerkiksi yliopistolle on lyhyt (n. 3 kilometriä) pyöräilymatka. Myös Teknologiakylän työpaikat ja Linnanmaan palvelut ovat Rajakylän välittömässä läheisyydessä.
Rajakylässä sijaitsee Talvikkipuiston urheilukeskus, jossa voi harrastaa talvella luistelua ja kesällä jalkapalloa ym. pallopelejä.
Vallikallio
Vallikallio () on Leppävaaran kaupunginosan osa-alue Espoossa. Vallikallio on pääosin kerrostaloaluetta, joka on rakennettu suurimmaksi osaksi 1980–1990-luvuilla. Vallikallio on saanut nimensä alueen keskellä sijaitsevasta metsäisestä kalliohuipusta, jossa on ensimmäisen maailmansodan aikaiseen maalinnoitukseen liittyviä linnoituslaitteita. Se on Vallikallion korkein kohta, ja sen huipulta näkee Leppävaaran yli. Vallikallion viereisiä alueita on muun muassa Lintuvaara, Veräjäpelto, Kyyhkysmäki ja Postipuunmäki.
Etelässä Vallikallio alkaa Harakantien ja Lintuvaarantien risteyksestä, ja päättyy Pikkulinnunreitin ja Lintuvaarantien risteykseen, josta se jatkaa Pikkulinnunreittiä Kehä I:lle. Idässä Vallikalliota rajaa Kehä I ja Porarinkadun takainen metsä. Lännessä rajanveto on vaikeampaa, mutta kovin paljon Lintuvaarantien länsipuolelle Vallikallio ei ulotu.
Vallikalliosta löytyvät Siwa, Blue Jay Bar, Hotelli Hellsten (aikaisemmin Privatel ja StayAt), jonka yhteydessä ravintola Huivi sekä Shell ravintoloineen, Tellabs, Oberthur Technologies ja muuta pienteollisuutta, mutta ei isompia kauppoja. Leppävaaran ydinkeskustaan on Vallikalliolta matkaa noin kilometri. Lintuvaarantiellä kulkevat bussilinjat 202, 203, 231 ja 510, joilla pääsee niin Leppävaaran keskustaan kuin Helsinkiin, Tapiolaan ja Martinlaaksoon.
Tapio Korjus
Seppo Tapio Aleksanteri Korjus (s. 10. helmikuuta 1961 Vehkalahti) on suomalainen keihäänheittäjä ja olympiavoittaja.
Nuorena Korjus harrasti monia eri urheilulajeja, joista menestyi erityisesti hiihdossa. Hiihdon ansiosta hän pääsi Vuokatin urheilulukioon syksyllä 1977. Selkäkivut pakottivat Korjuksen kuitenkin keskittymään keihäänheittoon, lajiin jossa hän ylitti 70 metriä ensi kerran 18-vuotiaana vuonna 1979. Korjuksen juniorivuosien kasvattajaseura oli Vehkalahden Veikot ja myöhemmin keihäänheittäjänä Lapuan Virkiä.
Korjuksen keihäänheittoura kehittyi tasaisesti koko 1980-luvun (muutamaa vammojen vaikeuttamaa kautta lukuun ottamatta) ja hän ylitti 80 metriä ensi kerran vuonna 1983, mutta laajempaan kansainväliseen tietoisuuteen hän tuli vasta Soulin kisojen olympiavoiton 1988 myötä. Edellisenä vuonna hän oli voittanut yllätysmestarina Suomen mestaruuden (mutta ei ylittänyt MM-kisarajaa päästäkseen kisoihin), jonka hän uusi olympiavuonna. 16. kesäkuuta 1988 hän heitti maaottelussa Norjaa vastaan uuden Suomen ennätyksen 85,18 metriä, jota hän paransi Lahdessa eliittikisoissa 25. elokuuta heittäen 86,50. Tulos oli kaikkien aikojen kolmanneksi paras. Vanhalla keihäsmallilla Korjus oli heittänyt 89,30 Pihtiputaan keihäskarnevaaleissa 1985.
Soulin kisoissa Korjus aloitti hyvin heittämällä johtoheiton heti ensimmäisellä kierroksella. Kilpakumppanit Seppo Räty ja Jan Železný menivät kuitenkin ohi Korjuksen kärsiessä jalkakrampeista ja joutuessa jättämään heittoja väliin. Kuudennella kierroksella Železný heitti parhaaksi tuloksekseen 84,12, mutta Korjus onnistui kisan viimeisenä heittäjänä viimeisellään heittämään 84,28 ja voitti kultaa. Maanmies Räty sai pronssia. Samoista kisoista Harri Koskela toi Lapuan Virkiälle hopeaa painista – muun Suomen joutuessa tyytymään kahteen pronssimitaliin.
Olympialaisten jälkeen Korjus ei enää heittänyt Suomen ja Ruotsin ulkopuolella ja lopetti kilpauransa kauteen 1989.
Tapio Korjus on koulutukseltaan liikuntatieteiden maisteri. Hän on Kuortaneen urheiluopiston rehtori sekä Kuortaneen valmennuskeskuksen johtaja. Hän on toiminut myös keihäänheiton valmentajana muun muassa Mikaela Ingbergille ja Mikko Kankaanpäälle.
Korjus nimitettiin 28. kesäkuuta 2007 valtion liikuntaneuvoston puheenjohtajaksi seuraavaksi nelivuotiskaudeksi. Hänet valittiin uudelleen valtion liikuntaneuvoston puhenjohtajaksi vuonna 2015 alkaneella nelivuotiskaudella.
Korjus nimitettiin 1. syyskuuta 2010 alkaen Suomen Olympiakomitean huippu-urheilun toimintatavan muutoksen projektiryhmän jäseneksi.
Professio
Professio on vahvan ja arvostetun yhteiskunnallisen aseman saavuttanut ammatti. Professioiden asema perustuu todelliseen tai väitettyyn erikoisosaamiseen, johon ne ovat ovat saaneet ainakin osittaisen ja usein lakisääteisen monopoliaseman. Professionaalin asemaan liittyy usein tavallista suurempi autonomia työnteossa. Tyypillisiä ja vanhimpia professioita ovat papin, lääkärin ja lakimiehen ammatit.
Organisaatiotaloustieteen mukaan profession keskeinen tunnusmerkki on, että professionaali toimii luotettuna asiantuntijana ja agenttina hänen palveluitaan hakevalle päämiehelle. Tämä on tarpeellista silloin, kun työ vaatii erikoisasiantuntemusta jonka seuraamuksia päämies ei voi suoraan valvoa tai mitata. Niinpä profession tyypillisiä tunnusmerkkejä ovat teoreettiseen tietoon perustuva osaaminen, koulutuksen ja harjoituksen tarve, alatyypilliset erityissäännöt kuten papin rippisalaisuus, sekä ryhmän jäsenten taitojen testaaminen.
Tällaisessa järjestelyssä professionaali myös tekee merkittäviä päätöksiä päämiehensä puolesta, hänen valtuutuksellaan, mikä edellyttää erityistä luottamusta sijaistoimijan kykyyn toimia nimenomaan päämiehensä hyvinvointia edistäen, jopa yli oman välittömän hyötynsä. Tästä sitten seuraa yleensä ammatillisen itsevalvontaelimen olemassaolo, altruistisen palvelun merkityksen korostaminen, laajalle levinnyt ja selvästi lain kirjainta tiukempi yksityinen käyttäytymissäännöstö, kuten lääkärinetiikka, sekä sitä kautta alan itsevalvontakoneistojen tavallista suurempi kansainvälisyys ja riippumattomuus paikallisista laeista.
Sosiologisesti professioita ovat kuitenkin määritelmällisesti täsmälleen ne ammatit, jotka ovat yhteiskunnassa onnistuneet saamaan profession aseman. "Professiosaatio" tarkoittaa prosessia, jossa ammattikunta pyrkii liittämään omaan ammattiinsa edellä mainittuja ominaisuuksia tai muuten esiintymään professiona, jotta se voisi parantaa asemaansa työmarkkinoilla. Onnistuakseen tässä ammattikunnan täytyy sosiologi Andrew Abbottin mukaan onnistua saamaan itselleen laillinen asema suhteessa ammattiin liittyvään abstraktiin tietoon.
Niinpä professio on käsitteenä jännitteessä yleisemmän ammatin kanssa: se voi toisaalta tarkoittaa alaa joka on sattunut mielivaltaisista syistä saavuttamaan laillisen tai muuten yhteiskunnallisesti erityisen aseman, ja toisaalta alaa jonka erityiset luottamus- ja asiantuntijapiirteet jo taloudellisista syistä erottavat sen yleisemmästä työnteosta.
Organisaatiotaloustieteessä myös tunnetaan termi "professionalisaatio". Se tarkoittaa prosessia, jossa tiedon ja teknologisen osaamisen kasvaessa sekä yhteiskunnallisen työnjaon alati hienojakoistuessa yhä useammista aloista tulee läpinäkymättömiä muiden alojen osaajille. Prosessi johtaa siihen, että jatkuvasti suurempi osa työstä vaatii sellaista luottamusta jota vain harvoilta professionaaleilta aiemmin edellytettiin. Seuraamuksena on, että yhä suurempi osa työstä professiosoituu kehityksen ja kasvun myötä.
Suomi–Chile-seura
Suomi–Chile-seura on suomalainen ystävyysseura, joka perustettiin 11. syyskuuta 1973. Järjestön tehtävänä on "tehdä tunnetuksi chileläistä kulttuuria ja yhteiskuntaa suomalaisille sekä lisätä kulttuurinvaihtoa maiden välillä". Seura perustettiin auttamaan Chilen pakolaisia sekä sopeutumaan Suomeen että pitämään yhteyksiä Chileen. Seuran nykyinen puheenjohtaja on Eila Belila.. Seuran puheenjohtajia ovat olleet muun muassa sitä perustamassa olleet Eino S. Repo, Jacob Söderman ja Tarja Halonen.
Viikkoa ennen Suomi–Chile-seuran perustamista sosiaalidemokraatit ja enemmistökommunistit perustivat "Chile-seuran", jonka puheenjohtajaksi tuli Erkki Tuomioja. Chile-seura ja Suomi-Chile-seura eivät kyenneet yhdistymään ja Tuomiojan seura muutti nimensä Allende-seuraksi.
Gratianus (keisari)
Flavius Gratianus Augustus (18. huhtikuuta/23. toukokuuta 359 – 25. elokuuta 383) oli Länsi-Rooman keisari 375–383. Hän oli Valentinianus I:n ja Severan poika. Hän syntyi Sirmiumissa Pannoniassa. 4. elokuuta 367 hänen isänsä teki hänestä "augustuksen". Kun Valentinianus kuoli 17. marraskuuta, armeija teki Gratianuksen velipuolesta Valentinianuksesta keisarin.
Gratianus antoi Valentinianus II:lle ja tämän äidille Justinalle hallittavaksi Italian, Illyrian ja Afrikan. Itse hän piti Gallian. Todellisuudessa valta kuitenkin pysyi Gratianuksen käsissä. Itä-Roomaa taas hallitsi Gratianuksen setä Valens, mutta tämä sai surmansa 9. elokuuta 378 kohtalokkaassa Adrianopolin taistelussa. Itä-Rooman keisarius siirtyi Gratianukselle, muuta hän ei luullut pystyvänsä puolustamaan laajaa valtakuntaa yksin barbaarien hyökkäyksiltä. Hän nimitti Itä-Rooman keisariksi erään upseerin, Theodosiuksen.
Piispa Ambrosiuksen vaikutuksen alaisena Gratianus kielsi pakanoita harjoittamasta uskontoaan Roomassa. Hän kieltäytyi myös käyttämästä "pontifex maximuksen" arvoa. Hän poisti myös voitonjumalattaren alttarin Rooman senaatista.
Aluksi Gratianus hallitsi valtakuntaa menestyksekkäästi, mutta ajan myötä hän veltostui ja vietti aikaansa aina enemmän metsästyksen parissa. Gratianus otti joukon alaaneja palvelukseensa ja pukeutui julkisesti skyyttien asuun. Tästä hän sai kansan vihat niskoilleen. Kenraali Magnus Maximus käytti tätä hyväkseen ja kapinoi Gratianusta vastaan. Gratianus vangittiin ja hänet teloitettiin 25. elokuuta 383.
Kolarin rata
Kolarin radalla tarkoitetaan Suomen rataverkon osuutta Tornion asemalta Kolariin. Rataosan pituus on 186,6 km, ja se seurailee Tornionjokea halki Tornionlaakson. Junien suurin sallittu nopeus rataosalla on 100 km/h.
Rataosaan kuuluviksi lasketaan myös Kolarista Rautuvaaran ja Äkäsjoen kaivoksille rakennetut sivuradat: näiden kunnossapito on lopetettu 2004 ja ne on suljettu liikenteeltä.
Kolarista Äkäsjoelle johtava lakkautettu rata piti avata vuonna 2010 uudelleen malmiradaksi ja rakentaa rataa Muonionjoen ja rajan yli Ruotsiin Pajalaan Kaunisvaaran kaivokselle, mutta suunnitelma peruuntui koska kaivos päätti käyttää Narvikia lastaussatamanaan Suomen satamien sijasta. Toistaiseksi Rautuvaaran ja Äkäsjoen radoille ei ole suunniteltu muuta käyttöä.
26. joulukuuta 2005 Tornion Korpikylässä, lähellä Niemenpään rautatieasemaa tapahtui kansainvälistäkin huomiota herättänyt Tornion koiravaljakkoturmana tunnettu onnettomuus, jossa kaksi italialaisturistia sai surmansa, kun heidän rekensä jäi Kolarista Helsinkiin matkalla olleen pikajunan alle.
Liikenne- ja viestintäministeriö kannattaa radan jatkamista Ylläkselle. Ratayhteys palvelisi Ylläksen kasvavaa matkailua. Radan rakentaminen voisi ajoittua ennen vuotta 2020, mutta sen rakentaminen riippuu alueen kaivoshankkeesta. Sekä Kittilään ja Kolariin että Ruotsin Pajalaan on suunnitteilla mittavia kaivoshankkeita, jotka takaisivat toteutuessaan radan säilymisen.
Radan eteläosa Kaulinrantaan saakka on rakennettu ennen sotia. Kolariin saakka rataa jatkettiin vasta 1960-luvulla, ja se rakennettiin pääasiassa työllisyystöinä.
Rataosa on valmistunut useammassa osassa seuraavasti:
Nykyisin Kolarin radan henkilöliikennettä hoidetaan hiihtosesongin ulkopuolella torstaisin kulkevalla henkilöjunalla Helsingistä. Hiihtosesongin aikana Kolariin ajetaan useita yöpikajunia vaihtelevin aikatauluin. Sesonkijunista kaikki eivät kulje päivittäin, vaan niitä on ajoitettu lomien alkuun sekä viikonloppuihin. Toukokuussa henkilöliikennettä ei ole lainkaan.
Tavaraliikenne on nykyisin yksinomaan raakapuuliikennettä Kemiin.
Kolarin radan liikennettä ohjataan keskitetysti Oulusta. Koska rataosa on vähäliikenteinen, ja radan ainoa kohtauspaikka on Pellossa, rataosuudella liikennöidään käytännössä vain yhteen suuntaan kerrallaan. Peräkkäin kulkevien junien välissä on aina yksi välisuojastuspaikka.
Ylläksen rata on suunnitteilla oleva ratahanke, jonka tarkoituksena olisi jatkaa Kolarin rataa Ylläkselle. Radan toteutuminen riippuu alueen kaivoksista. Rakentaminen on ajoitettu 2020-vuosikymmenelle. Radalla voisi olla tavaraliikenteen lisäksi myös henkilöliikennettä.
Luettelo Harry Potter -sarjan hahmoista
Tämä artikkeli kertoo Harry Potter -sarjan hahmoista.
Dean Thomas
Dean Thomas on seuraavien henkilöiden nimi:
Kaupunkitelevisio
Kaupunkitelevisio oli kesäkuussa 2005 toimintansa aloittanut, paikallisiin aiheisiin ja ilmiöihin keskittynyt ympärivuorokauden toimiva kaapelikanava Pirkanmaalla. 21. syyskuuta 2010 Kaupunkitelevision korvasi Wave 100.
Lista kanavan vakituisista ohjelmista. Jokaisen sarjan uusi jakso esitettiin aina maanantaisin.Kaupunkitelevisio lähetti ohjelmaa Tampereen Tietoverkko Oy:n kaapelissa digitaalisesti. Kanava tavoitti alueellaan liki 220 000 katsojaa eli noin 110 000 taloutta. Kaupunkitelevisio näkyi Tampereen, Nokian, Kangasalan, Sahalahden, Lempäälän, Pirkkalan, Oriveden, Hämeenkyrön ja Ylöjärven kunnissa.
Hangaskangas
Hangaskangas on Oulun eteläisin kaupunginosa Pikkaralan kaupunginosan eteläpuolella Maikkulan suuralueella. Hangaskankaan kaupunginosa on asukasluvultaan Oulun toiseksi pienin. Kaupunginosa rajoittuu pohjoisessa Pikkaralan rautatieasemaan sekä Oulu–Kontiomäki-rataan, ja etelässä Kempeleen ja Tyrnävän kunnanrajoihin, sekä idässä Muhoksen kunnanrajaan.
Hangaskangas on maastoltaan pääasiallisesti kuivaa mäntykangasta. Rakennuksia on vähän. Alueella on runsaasti soranottopaikkoja: hienoa hiekkaa on käytetty laajalti maanteiden ja rautatien kunnossapitoon sekä rakennuksiin. Hangaskankaalla sijaitsee harrasteilmailun käytössä oleva Ahmosuon lentokenttä.
Mikko Kolehmainen
Mikko Yrjö Ilmari Kolehmainen (s. 18. elokuuta 1964 Mikkeli) on entinen suomalainen kilpameloja ja olympiavoittaja. Hän osallistui neljiin kesäolympialaisiin 1984–1996. Barcelonan olympiakisoissa 1992 hän oli ainoa suomalainen kultamitalisti.
Seuratasolla Kolehmainen edusti Mikkelin Melojia.
Lintula (Oulu)
Lintula on Oulun kaupunginosa. Se sijaitsee keskustan eteläpuolella Höyhtyän suuralueella, rajoittuen pohjoisessa Höyhtyän, lännessä Nokelan, ja etelässä Mäntylän kaupunginosiin, sekä idässä nelostiehen. Kaupunginosassa asuu noin 900 asukasta.
Lintulan asemakaavan on laatinut arkkitehti Niilo Kokko 1960-luvun alussa. Lähiön rakentaminen oli Pohjois-Suomen ensimmäinen niin sanottu aluerakentamiskohde, jonka toteutti Rakennusvoima Oy. Suunnitelmat rakennusliikkeelle teki Arkkitehtuuritoimisto Uki Heikkinen. Lintulan rakentaminen aloitettiin 1963 ja alueen valmistumisvuoteen 1971 mennessä lähiöön oli rakennettu 500 asuntoa noin 2000 asukkaalle. Lintulaan oltiin vuonna 1952 suunnittelemassa lentokenttää, mutta hankkeesta luovuttiin. Kaupunginosan pohjoispuolella sijaitsee luonnontilainen Lintulammenpuisto sekä Lintulampi-niminen lampi. Kaupunginosan erottaa Poikkimaantiestä kapea, lähes luonnontilainen Kihokkipuisto-niminen metsikkö.
Thomas Johanson
Thomas Johanson (s. 3. kesäkuuta 1969, Helsinki) on helsinkiläinen kilpapurjehtija ja olympiavoittaja. Hän voitti yhdessä Jyrki Järven kanssa 49er-luokan kultaa Sydneyn olympiakisoissa 2000. Kyseessä oli Suomen historian sadas olympiakulta kesäolympialaisissa. Johanson on kaikkien aikojen menestyneimpiä suomalaispurjehtijoita, sillä hänellä on sekä olympia-, MM- että EM-kultaa. Johanson on menestynyt E-jolla, laser ja 49er -luokissa.
Järven lopetettua kilpauransa Thomas Johansonin pariksi tuli Jukka Piirainen, jonka kanssa hän osallistui Ateenan olympiakisoihin 2004. Elokuussa 2005 Johanson ilmoitti lopettavansa kilpailu-uransa olympialuokissa.
Thomas Johanson siirtyi avomeripurjehdukseen 60 jalkaisten trimaraanien kautta Ericsson racing teamin miehistöön. Volvo Ocean Raceen 2008-2009. Miehistö voitti Volvo Ocean Racen kautta aikojen pisimmän etapin Quindaosta Kiinasta - Brasilian Rio De Janeiroon Johansonin toimiessa vahtipäällikkönä.
Thomas Johanson palasi Volvo Ocean Raceen 2012 osallistuen kilpailun 5:lle etapille Aucklandista - Itajaihin. Puma Ocean Racingin miehistön jäsenenä hän voitti kyseisen etelän meren osuuden toisen kerran peräkkäin.
Thomas Johanson on purjehtinut 2 kertaa Kap Hornin ympäri ja samalla hänestä tuli suvussaan kolmannessa polvessa Kap Hornin kiertäjä. Aiemmin Isoisä ja Isoisän äiti sekä isä 1901 Hellas nimisellä purjelaivalla.
Seuratasolla Johanson edustaa Nyländska Jaktklubbenia. Hän on myös kasvattajaseuransa Suomalaisen Pursiseuran jäsen.
Höyhtyä
Höyhtyä on Oulun keskustan eteläpuolella sijaitseva kaupunginosa, jossa asuu noin 2 000 asukasta. Kaupunginosa kuuluu Höyhtyän suuralueeseen.
Kaupunginosa rajoittuu pohjoisessa Karjasillan, lännessä Nokelan ja etelässä Lintulan kaupunginosiin, sekä idässä Nelostiehen.
Höyhtyän asemakaava vahvistettiin vuonna 1956, jolloin alkoi selvaaki-rivitalojen ja paritalojen rakentaminen. Useimmat selvaakitaloista ovat arkkitehti Uki Heikkisen suunnittelemia. Rakennusten nimitys tulee norjalaisesta Olav Selvaagista, jonka taloudellisen rakentamisen menetelmiä talojen suunnittelussa hyödynnettiin. Nokelantien kuusi kerrostaloa rakennettiin vuosina 1959–1963. Allitien kerrostalot, Haapanatien rivitalot ja Haapanatien toisessa päässä sijaitsevat niin sanotut pähkinätalot rakennettiin 1960-luvulla. Otokylän opiskelija-asuntoloiden alkoi myös 1960-luvulla. Otokylän kolme ensimmäistä kirjainta ovat alun perin lyhenne sanoista "Oulun tekniikan opiskelijat". Pähkinätalojen ja Otokylän paikalla sijaitsi aiemmin niin kutsuttu Mökkiperä.
Karjasillan koulun rakennus valmistui vuonna 1958 Lintulammentien varteen. Samassa rakennuksessa toimivat yläaste ja lukio vuoteen 2014 asti. Nokelan kansakoulu eli nykyinen Lintulammen koulu valmistui vuonna 1959. Karjasillan kirkko vihittiin käyttöön vuonna 1963.
Uki Heikkisen suunnittelema vuonna 1964 valmistunut Höyhtyän ostoskeskus on Oulun ensimmäinen ostoskeskus. Ostoskeskus tunnettiin aluksi nimellä Oulun Puhos.
Höyhtyän tunnetuimpia asukkaita on siellä aikoinaan asunut Pumpeli, josta Kultapumpeli-palkinto on saanut nimensä.
Karjasillan kirkko
Karjasillan kirkko on Karjasillan seurakunnan kirkko, joka sijaitsee Oulun kaupungissa Höyhtyän kaupunginosassa.
Uuden ajan kirkkoarkkitehtuuria edustavan, betonista ja tiilestä rakennetun kirkon suunnitteli arkkitehti Kalevi Lankinen. 140 miljoonaa markkaa maksanut kirkkorakennus on valmistunut vuonna 1963. Seurakuntasalit mukaan lukien siihen mahtuu yhteensä 700 ihmistä. Kirkossa on kaksi seurakuntasalia sekä kerhohuoneita. Penkkirivit on sijoitettu yhtenäisesti eikä keskikäytävää ole, millä halutaan korostaa seurakuntayhteyttä. Kirkon kellotapuli on sijoitettu etupihalle pääsisäänkäyntiä vastapäätä, se on betonista valettu nelikulmainen torni.
Kirkkotekstiilit on suunnitellut tekstiilitaiteilija Dora Jung, alttaritaulu on kuvanveistäjä Essi Renvallin pronssiveistos "Kristuksen toinen tuleminen" kirkonrakennusvuodelta 1963. Kirkossa on Kangasalan urkutehtaan valmistamat 23-äänikertaiset urut.
Nokela
Nokela on yksi Oulun vanhimmista keskustan ulkopuoleisista kaupunginosista Höyhtyän suuralueella. Se on perustettu VR:n Oulun Nokelan varikon valmistumisen jälkeen, ja alueella on sekä rautatiehenkilökunnan koteja että rintamamiestaloja. Alueella asuu noin 1 000 asukasta. Nimi "Nokela" on perua samannimisestä maatilasta, joka sijaitsee Mäntylän kaupunginosan eteläpuolella. Nokelassa sijaitsee Oulun radio- ja televisioasema.
Kaupunginosa on jaettu kahteen osa-alueeseen. Näistä pohjoisempi on "Etu-Nokela" ja sen eteläpuolella on "Taka-Nokela". Etu-Nokelan rakennuskanta muodostuu matalista kerrostaloista ja omakotitaloista, kun Taka-Nokela on pääosin omakotitaloaluetta. Etu-Nokelan tiennimistö on rautatieaiheinen, Taka-Nokelan teiden nimet ovat nimetty paikallisten sotamiesten mukaan.
Kaupunginosa rajoittuu pohjoisessa Lyötyn teollisuusalueeseen, idässä Höyhtyän kaupunginosaan, etelässä Poikkimaantiehen, sekä lännessä Pohjanmaan rataan ja Oulun tavararatapihaan.
Oulun Automuseo
Oulun Automuseo on Oulun kaupungin eteläpuolella Kiviniemen kaupunginosassa sijaitseva museo. Museo sijaitsee seututie 847:n varrella. Museossa on esillä noin 50 ajoneuvoa, vanhimmat niistä ovat 1910-luvulta. Näyttelyssä olevat ajoneuvot vaihtuvat vuosittain. Mukana on automobiileja, konepyöriä, palokalustoa sekä erilaisia moottoreita.
Museorakennus muistuttaa muodoltaan A-Fordin autonrengasta ylhäältäpäin katsottuna. Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Risto Syväniemi ja se on valmistunut vuonna 1987. Museota ylläpitää Oulun Seudun Mobilistit ry. Museon yhteydessä toimii myös 60 hengen kahvila-lounasravintola.
Vesala (Oulu)
Vesala on Oulun 41. kaupunginosa. Se muodostettiin Ylikiimingin kunnan Reki-Vesalan alueesta Oulun ja Ylikiimingin kuntaliitoksen yhteydessä 1.1.2009. Asukkaita kaupunginosassa on noin 900.
Vesalan kylä on noin 600 asukkaan kylä. Kylän läpi virtaa Kiiminkijoki, ja asutus on keskittynyt pääosin joen sekä Ouluntien varsille. Kiiminkijoen Aittokoski sijaitsee aivan kylän keskuksessa. Kylällä toimii noin 200 oppilaan Vesalan koulu.
Vesala on kasvava kylä, joka on eritoten lapsiperheiden suosiossa. Alueelle on kaavoitettu useita omakotitalotontteja. Tieyhteys Ouluun on hyvä, matka-ajan ollessa noin 20 minuuttia. Linja-autoyhteydet kulkevat yleensä Kiimingin kautta, muutamien vuorojen ajaessa suoraan Oulun Saviharjun kautta. Linja-automatka kestää noin 40 minuuttia.
Vesalan kylä mainitaan kirjallisissa lähteissä ensimmäisen kerran jo vuonna 1570. Tällöin kylässä mainittiin olevan kolme asukasta. Kylän historia ulottuu siis yli 400 vuoden taakse. Kylän tuon ajan tunnetuin asukas oli Iin talonpoikien sissiretkeä Vienan Karjalaan vuonna 1589 johtanut Pekka Vesainen.
1800-luvun lopulla teollistumisen ja maantieverkoston paranemisen myötä Kiiminkijoen käyttö perinteisenä kuljetus- ja kulkuväylänä muuttui myös Vesalassa. Vuonna 1908 päätettiin perustaa tehdasosuuskunta ja rakentaa Aittokoskessa olevan vesimyllyn yhteyteen saha, joka vuonna 1919 sähkölaitoksineen siirtyi kunnan omistukseen. Vuonna 1927 laitos siirtyi eri vaiheiden kautta Aittokoski Oy:n omistukseen. 1930-luvulla Aittokosken tehdasosakeyhtiö menestyi hyvin, mutta 1960-luvun puolivälin jälkeen alkoi yhtiön alamäki. Yhtiötoiminta päättyi 1974 kun Aittokosken yhtiökokous päätti myydä sahan ja kiinteistöt.
Kylässä sijaitsee Pekka Vesaisen patsas. Luonnonkivestä muovatun jyhkeän patsaan on veistänyt Oskari Jauhiainen.
Uuden kaavoituksen myötä Vesalan läntiseen osaan Aumaharjulle on kohonnut uusi taajaan rakennettu omakotitaloalue.
Ylikiimingin kunta on teettänyt ympäristösuunnitelman, johon sisältyy istutusten lisäksi kaksi leikkikenttää, grillikatos ympäristöineen kokoontumispaikaksi, varaukset pyörätielle ja uimapaikalle sekä veneiden laskupaikalle joen rantaan.
Vakavimpia ongelmia kyläkeskuksen alueella ovat turvallisten kouluteiden puute sekä Ouluntien runsas liikenne. Asutuksen levitessä Oulun suuntaan myös kevyen liikenteen väyliä sekä katuvalaistusta jatketaan.
Säteisliike
Säteisliike (myös "säteittäisliike") on tähtitieteessä taivaankappaleen, yleensä tähden liikkeen komponentti, jonka suunta on joko Maata kohti tai siitä poispäin. Tällöin se on joko taivaankappaleen etääntymisnopeus tai lähestymisnopeus. Kun myös tähden ominaisliike tunnetaan, voidaan määrittää tähden todellisen liikkeen nopeus ja suunta avaruudessa.
Säteisnopeus mitataan spektrometrillä vertaamalla tähden spektriviivoja levossa olevan aineen spektriin. Tähden spektri muuttuu Doppler-ilmiön vaikutuksesta. Karkeasti sanoen voidaan tähden etääntymisen ajatella venyttävän valoaaltoja, lähestymisen painavan niitä ruttuun. Punaiset valoaallot ovat pidempiä kuin siniset.
Jos tähti etääntyy, ovat spektriviivat siirtyneet punasiirtymän vaikutuksesta nopeudesta riippuvaisen määrän kohti spektrin punaista päätä. Jos tähti puolestaan lähestyy Maassa olevaa havaitsijaa, siirtyvät spektriviivat vastaavasti kohti spektrin sinistä päätä.
"Spektroskooppiset kaksoistähdet" ovat kaksoistähtiä, jotka on havaittu epäsuorasti säteisnopeuden säännöllisen vaihtelun perusteella, komponenttien kiertäessä toisiaan. Tällöin näkymätön tähti heiluttaa vetovoimallaan näkyvää tähteä ja muuttelee näkyvän tähden säteisnopeutta niin, että näkymättömän tähden olemassaolo voidaan päätellä. Vaihtelut ovat tavallisesti useita kilometrejä sekunnissa. Säteisnopeuksista voidaan arvioida komponenttien massat sekä niiden kiertoratojen säde ja eksentrisyys. Samalla menetelmällä on myös mahdollista havaita eksoplaneettoja tiettyyn mittaustarkkuuden rajaan asti. Kaukana keskustähdestä oleva kevyt eksoplaneetta on mahdoton havaita säteisnopeusmittauksella. Tämä johtuu muun muassa tähden pinnan sykkimisen, aaltoilun ja kiehumisen vaikutuksesta säteisnopeusmittauksiin.
Oskari Jauhiainen
Oskari Jauhiainen () oli kuvanveistäjä, professori ja akateemikko.
Oskari Jauhiainen syntyi köyhään perheeseen Kiimingin Huttukylässä. Pojasta asti hän oli myös kiinnostunut kuvista, luki paljon ja teki havaintoja ympäristöstään. Hän alkoi tehdä puuesineitä perittyään sukunsa käden taitoja. Asiakaspiiri laajeni niin, että Oskarista tuli lähes päätoiminen veistäjä. Vuonna 1936 Jauhiainen teki kivistä muuratun "Vesaisen muistomerkin" Ylikiiminkiin ja vuonna 1937 "Liekki-patsaan" Pyhäjoen Yppäriin.
Vuosina 1938–1941 Jauhiainen opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa. Valmistuttuaan hän herätti huomiota pienoisveistoksillaan ja muotokuvillaan. Jauhiainen kutsuttiin Lokakuun ryhmän jäseneksi vuonna 1947. Sodanjälkeisenä aikana Oskari Jauhiainen suunnitteli ja veisti yhteensä kymmenen sotamuistomerkkiä.
1950-luvun alussa Jauhiainen saavutti vankan aseman kuvanveistäjänä erityisesti Turussa vuonna 1952 paljastetun "Mikael Agricola" -patsaan ansiosta. Jauhiainen työskenteli Suomen Taideakatemian koulun kuvanveistonopettajana 1956–1965.
Yhdessä kuvanveistäjä Aimo Tukiaisen kanssa Jauhiainen osallistui "Mannerheimin ratsastajapatsaan" suunnittelukilpailuun Helsingissä. Kilpailuehdotus voitti toisen kilpailun vuonna 1954, mutta yhteistyöstä ja toteutusratkaisuista aiheutuneiden erimielisyyksien takia Oskari Jauhiainen sanoutui irti yhteistyöstä kesäkuussa 1956.
Useimmat Jauhiaisen teoksista ovat perinteisiä: hän oli erityisen mieltynyt jyhkeisiin klassisiin muotoihin ja vältti kokeiluja. Jauhiaisen veistämiä julkisia muistomerkkejä on ympäri Suomea.
Oskari Jauhiaiselle myönnettiin akateemikon arvonimi vuonna 1982. Pro Finlandia -kunniamerkin hän sai vuonna 1956.
Kiimingissä toimi vuosina 1997–2014 Oskari Jauhiaisen museo. Oskari Jauhiaisen uudistettu perusnäyttely on maaliskuusta 2015 lähtien esillä Kiimingin kirjaston yhteyteen rakennetussa uudessa näyttelytilassa Galleria Oskari Jauhiaisessa. Uusi näyttelytila on osa Museo- ja tiedekeskus Luuppia sekä Kulttuuritalo Valvetta.
Jauhiaisen veistämiä patsaita ja suunnittelemia muistomerkkejä ovat:
Jauhiaisen veistämiä sankaripatsaita ovat:
Salama (täsmennyssivu)
Salama tarkoittaa seuraavia asioita:
Conchita Martínez
Conchita Martínez (s. 16. huhtikuuta 1972 Monzón) on espanjalainen tennispelaaja.
Martínez aloitti ammattilaisuransa vuonna 1988. Hän voitti hopeaa Barcelonan olympialaisten nelinpelissä vuonna 1992 parinaan Arantxa Sánchez Vicario; finaalin voittivat yhdysvaltalaiset Gigi Fernández ja Mary Joe Fernandez. Hän selviytyi Vicarion kanssa myös vuoden 1992 Ranskan avointen nelinpelin loppuotteluun, jonka voittivat Gigi Fernández ja Nataša Zvereva.
Vuonna 1993 Martínezista tuli ensimmäinen espanjalaisnainen, joka on selviytynyt Wimbledonin tennisturnauksen kaksinpelin semifinaaleihin "tenniksen avoimella aikakaudella" (vuoden 1968 jälkeen). Hän hävisi Steffi Grafille suoraan kahdessa erässä luvuin 7-6, 6-3. Seuraavana vuonna hän selviytyi Wimbledonin kaksinpelin loppuotteluun, jossa hän kohtasi yhdeksänkertaisen Wimbledonin kaksinpelin voittajan Martina Navrátilován. Martínez voitti loppuottelun kolmessa erässä.
Vuonna 1995 Martínez pelasi kaikkien neljän Grand Slam -turnauksen semifinaaleihin ja nousi naisten maailmanlistalla sijalle kaksi, mikä on hänen uransa paras sijoitus. Seuraavana vuonna hänestä tuli ensimmäinen pelaaja, joka on voittanut Italian avoimet, arvostetun massakenttäturnauksen, neljänä peräkkäisenä vuonna. Hän toi vuonna 1996 Espanjalle pronssia Atlantan olympialaisten nelinpelissä parinsa Arantxa Sánchez Vicarion kanssa.
Vuonna 1998 Martínez pelasi toista kertaa urallaan Grand Slam -turnauksen kaksinpelin loppuottelussa. Hän hävisi Australian avointen finaalin Martina Hingisille suoraan kahdessa erässä. Hän oli samana vuonna myös auttamassa Espanjaa Fed Cupin, naisten arvostetuimman joukkueturnauksen voittoon Sveitsiä vastaan pelatussa finaalisarjassa. Martínez voitti omassa Fed Cup -ottelussaan Patty Schnyderin tasaisessa, kolme tuntia ja 19 minuuttia kestäneessä kamppailussa luvuin 6-3, 2-6, 9-7.
Hän selviytyi vuonna 2000 Ranskan avointen kaksinpelin loppuotteluun. Hän hävisi isäntämaan Mary Piercelle kolmessa erässä. Seuraavana vuonna hän pelasi toista kertaa saman turnauksen nelinpelin loppuottelussa. Hän ja hänen parinsa Jelena Dokić hävisivät finaalin Virginia Ruano Pascualia ja Paola Suárezia vastaan.
Martínez voitti kolmannen olympiamitalinsa Ateenan olympialaisissa vuonna 2004. Hän ja hänen parinsa Virginia Ruano Pascual toivat Espanjalle hopeaa kiinalaisten Sun Tiantianin ja Li Tingin voittaessa kultaa.
Vuonna 2005 Martínez otti ensimmäisen turnausvoittonsa kaksinpelissä viiteen vuoteen Pattayalla Thaimaassa pelatussa turnauksessa. Hän on voittanut ammattilaisurallaan tähän mennessä yhteensä 33 kaksinpeliturnausta ja 12 nelinpeliturnausta.
Martínez on yksi harvoista avoimesti lesboista tenniksen naisammattilaisista.
Christopher Franke
Christopher Franke (s. 6. huhtikuuta 1953, Berliini) on saksalainen muusikko. Hän oli saksalaisen elektronisen musiikkiryhmän Tangerine Dream jäsen 1970-luvulta lähtien. Hän toimi ryhmässä yhdessä Edgar Froesen ja Peter Baumannin kanssa.
Alun perin hän soitti rumpuja, mutta heidän musiikkinsa etääntyessä psykedeelisestä rockista hänen soittimekseen vaihtui syntetisaattori. Franke lähti ryhmästä 1988, minkä jälkeen hän perusti Sonic Images -levy-yhtiön ja berliiniläisen orkesterin "Berliner Filmsymphonieorchester" sekä tuotti suuren määrä soolotöitä. Hän muutti Los Angelesiin, Kaliforniaan vuonna 1991 toimiakseen elokuva-alalla. Hän toimi myös säveltäjänä tieteissarja "Babylon 5:ssä".
Pirkkalainen
Pirkkalainen on pirkkalalainen ilmaisjakelu- ja paikallislehti, joka ilmestyy Pirkkalassa sekä Etelä-Tampereella Härmälässä ja Hatanpäällä. Keskiviikkoisin ilmestyvän lehden levikki on noin 14 000. Pirkkalaista päätoimittaa Antti Jokinen, jonka lisäksi lehdessä on vakituisena neljä muuta työntekijää. Pirkkalaista kustantaa "Pirkkala-Seura ry", jonka puheenjohtajana toimii Hannu Routamaa.
Lehden kotisivuilla on uusimmasta lehdestä ja vanhoista lehdistä 4. tammikuuta 2006 alkaen pdf-näköistiedosto. Pirkkalaisen logossa on pirkkalankoivun lehti.
Emilio Sánchez
Emilio Sánchez Vicario (s. 29. toukokuuta 1965) on espanjalainen entinen tennispelaaja. Hän voitti uransa aikana mm. viisi Grand Slam -turnausta nelinpelissä ja hopeaa Soulin olympialaisten nelinpelissä vuonna 1988.
Sánchez aloitti ammattilaisuransa vuonna 1984 ja voitti ensimmäisen kaksinpeliturnauksensa ammattilaisena vuonna 1986. Hän voitti uransa aikana 15 kaksinpeliturnausta, joista suurin oli Italian avoimet (Masters-sarjan turnaus, nykyiseltä nimeltään Telecom Italia Masters), jonka hän voitti vuonna 1991. Hän oli korkeimmillaan kaksinpelin maailmanlistalla sijalla seitsemän.
Sánchez menestyi paljon paremmin nelinpelissä. Hän voitti urallaan 50 nelinpeliturnausta, joihin lukeutuu kolme Grand Slam -turnausta. Vuonna 1988 hän voitti ecuadorilaisen Andrés Gómezin kanssa Ranskan avointen nelinpelin ja Sergio Casalin kanssa Yhdysvaltain avointen nelinpelin. Hän voitti Ranskan avointen nelinpelin toistamiseen vuonna 1990, jolloin hänen parinaan oli Sergio Casal. Sánchez ja Casal pelasivat myös vuoden 1987 Wimbledonin nelinpelin loppuottelussa, jossa he hävisivät Ken Flachille ja Robert Segusolle, ja voittivat hopeaa Soulin olympialaisten nelinpelissä vuonna 1988, jossa siinäkin voiton ottivat yhdysvaltalaiset Flach ja Seguso.
Sánchez on voittanut myös kaksi sekanelinpelin Grand Slam -mestaruutta, Ranskan avoimet vuonna 1987 Pam Shriverin parina ja Yhdysvaltain avoimet Martina Navratilovan parina samana vuonna.
Sánchez oli nelinpelin maailmanlistan ykkönen vuonna 1989.
Sánchez oli tärkeä osa Espanjan Davis Cup -joukkuetta 1980-luvun puolesta välistä 1990-luvun puoleen väliin. Hänen ottelutilastonsa Davis Cupissa on 32 voittoa ja 23 tappiota. Sánchez edusti Espanjaa myös maan voittaessa Hopman Cupin vuonna 1990 (Sánchez pelasi sisarensa Arantxa Sánchez Vicarion kanssa) ja World Team Cupin vuonna 1992.
Myös hänen sisaruksensa, sisko Arantxa Sánchez Vicario ja veli Javier Sánchez, olivat menestyneitä tennispelaajia. Vuonna 1987 Emilio ja Javier kohtasivat Madridissa pelatun kaksinpeliturnauksen finaalissa, mikä oli kautta aikain ensimmäinen kerta, kun veljekset ovat kohdanneet toisensa ammattilaisturnauksen loppuottelussa. Emilio voitti ottelun luvuin 6–3, 3–6, 6–2. He kohtasivat toisensa ammattilaisotteluissa yhteensä 12 kertaa, joista Emilio voitti kymmenen.
Sánchez lopetti ammattilaisuransa vuonna 1997.
Siemen
Siemen on suvullisesti lisääntyvän siemenkasvin lisääntymiselin. Siemen muodostuu varsinaisesta alkiosta, ravintovarastosta ja näitä suojaavasta kuoresta. Alkiossa on valmiina uuden kasvin juurten, verson ja ensimmäisten lehtien aiheet. Ravintovarastona on proteiinia sekä rasvaa tai tärkkelystä. Kuori suojaa siementä, kun se kulkeutuu uudelle kasvupaikalle ja odottaa sopivaa itämisaikaa, esimerkiksi seuraavaa kevättä tai sadekauden alkamista.
Viljakasvien siemeniä kutsutaan jyväksi. Niissä on suurin osa tärkkelystä, joka on tarkoitettu tulevan oraan vararavinnoksi. Alkio täyttää vain muutaman prosentin jyvästä.
Siemen syntyy, kun paljassiemenisen tai koppisiemenisen kasvin hedelmöittynyt sukusolu kypsyy emokasvinsa yhteydessä. Siemenen syntymistä edeltää kukinta ja pölytys.
Koska useimmat kasvit eivät liiku paikaltaan, siementen kulkeutuminen on niille paras tapa levittäytyä uusille elinalueille. Siemeniin on kehittynyt useita erilaisia rakenteita leviämisen vauhdittamiseksi: joissakin on karvoja ja ulokkeita, jotta ne leviäisivät tuulen mukana (voikukka, vaahtera), jotkut varisevat lumihangelle ja kelluvat sulamisvesien pinnalla (kuusi) ja jotkut houkuttelevat eläimiä keräämään ja kätkemään niitä (pähkinät).
Ihminen käyttää monien kasvilajien siemeniä hyväkseen. Palkokasvien, kuten papujen, siemenissä on paljon proteiinia, ja niitä käytetään ravinnoksi. Öljykasvien, kuten rypsin, siemenistä saadaan öljyä, ja ne sisältävät paljon tyydyttämättömiä rasvoja ja kuitua, mutta Evira kehoittaa rajoittamaan öljykasvien siementen syöntiä raskasmetallipitoisuuksien takia, lähinnä nikkelin ja kadmiumin. Pellavansiemenöljyä käytetään myös maaleissa. Puuvillan siemenen kuoressa kasvavaa kuitua käytetään tekstiilien valmistamiseen.
Siementen koko vaihtelee suuresti. Seychellienpalmun ("Lodoicea maldivica") yhden siemenen sisältävä hedelmä painaa jopa 20 kg, kun taas orkideoiden siemeniä voi mahtua yhteen grammaan noin miljoona.
Fernando Hierro
Fernando Ruiz Hierro (s. 23. maaliskuuta 1968) on espanjalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskuspuolustaja. Hierro pelasi Espanjan maajoukkueessa ja Real Madridissa, ja toimi myös molempien kapteenina. Uransa huipulla Hierron taito yhdistää varma puolustuspeli ja syöttötyöskentely teki hänestä yhden maailman arvostetuimmista pelaajista.
Hierro aloitti ammattilaisuransa Real Valladolidissa kaudella 1987–1988. Ennen kautta 1989–1990 hän siirtyi Real Madridiin, jossa voitti neljäntoista kauden aikana Espanjan pääsarjamestaruuden viidesti (1990, 1995, 1997, 2001, 2003) ja Mestarien liigan kolmesti (1998, 2000, 2002). Kauden 2002–2003 päätteeksi seura jätti uusimatta Hierron sopimuksen. Pelattuaan yhden kauden qatarilaisessa Al-Rayyanissa, Hierro palasi Eurooppaan kaudeksi 2004–2005 yksivuotisella sopimuksella Englannin Valioliigan Bolton Wanderersin kanssa. Ammattilaisuransa viimeisen ottelun hän pelasi 15. toukokuuta 2005.
Espanjan maajoukkueessa Hierro pelasi 89 ottelua ja teki 29 maalia. Hän otti osaa vuosien 1990, 1994, 1998 ja 2002 MM- sekä vuosien 1996 ja 2000 EM-kilpailuihin. Vetäytyessään maajoukkuetehtävistä vuonna 2002 hän piti hallussaan kenttäpelaajien otteluennätystä sekä maaliennätystä. Raúl korvasi hänet sekä Real Madridin ja maajoukkueen kapteenina että ennätyksien haltijana.
Hierro nimitettiin Espanjan kuninkaallisen jalkapalloliiton urheilutoimenjohtajaksi syyskuussa 2007.
Heinäkuussa 2011 Hierro siirtyi nelivuotisella sopimuksella Málagan toimitusjohtaja. Hän jätti tehtävänsä jo toukokuussa 2012, koska "hänestä tuntui siltä", ettei työ ole enää mielekästä.
10. heinäkuuta 2014 Hierro teki paluun Real Madridiin, kun hänestä tuli Carlo Ancelottin apuvalmentaja yksivuotisella sopimuksella. Hän korvasi tehtävässä Zinédine Zidanen, joka siirtyi Real Madrid Castillan päävalmentajaksi. Kesäkuussa 2016 Hierron valmennusura jatkui Segunda Divisiónissa pelaavan Real Oviedon päävalmentajana. Hän teki seuran kanssa 1+1-vuotisen sopimuksen.
Hierro nimitettiin Espanjan jalkapallomaajoukkueen päävalmentajaksi kesäkuussa 2018 vain kaksi päivää ennen joukkueen ensimmäistä ottelua MM-kisoissa. Espanjan putosi kisoissa jo ensimmäisellä pudotuspelikierroksella Venäjälle ja Espanjan jalkapalloliitto tiedotti tästä noin viikkoa myöhemmin, ettei Hierro jatka päävalmentajana kisojen jälkeen.