hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Monologion
Monologion (lat. ”Yksinpuhelu”) eli "Exemplum meditandi de ratione fidei" (”Esimerkki uskon sisällön mietiskelystä”) on Anselm Canterbyrylaisen Becin luostarissa vuonna 1076 kirjoittama teologinen tutkielma.
Teos on samalla sekä mietiskelyharjoitus että sydämen yksinpuhelua tai rukousta. Anselm mietiskelee teoksessa Jumalan olemusta, mutta hänen tavoitteenaan ei ole Raamatun arvovaltaan vetoaminen, vaan yksinkertainen ja selkeä looginen päättely, todisteluketju, jota teoksen lukijan on yhtä helppo seurata ja joka hänen on helppo hyväksyä. "Monologion" koostuu useista toisiaan seuraavista todisteluista.
"Monologion" on Anselmin myöhemmän teoksen "Proslogionin" sisarteos. Anselm ei ollut täysin tyytyväinen "Monologionissa" esittämäänsä todisteluketjuun, ja halusi sen sijaan muotoilla yhden, lyhyen todistuksen, joka sekä todistaisi Jumalan olemassaolon että osoittaisi hänestä uskotut kaikkein keskeisimmät asiat. Tämä todistus on esitetty "Proslogionissa".
Nils Nicklén
Nils Ole Nicklén (9. helmikuuta 1917 Karjaa – 9. toukokuuta 1995 Helsinki) oli suomalainen korkeushyppääjä. Nicklén voitti pronssia EM-kisoissa Oslossa 1946 tuloksella 193.
Nicklén oli hyvä hyppääjä jo ennen sotia: hän hyppäsi ennätyksensä 200 Tukholmassa 17. elokuuta 1939 (Euroopan ennätys oli tuolloin Kalevi Kotkaksen vuonna 1936 hyppäämä 204). Nicklén oli neljäs suomalainen kahden metrin ylittäjä. Hän sivusi ennätystään vuonna 1946, ja se oli tuon vuoden paras eurooppalaistulos.
Nicklén oli mukana Urho Kekkosen johtamassa ryhmässä, joka osallistui elokuussa 1942 Berliinin olympiastadionilla järjestettyihin kansainvälisiin akselivaltojen edustajien yleisurheilukilpaluihin.
Seuratasolla Nicklén edusti Kronohagens Idrottsföreningia ja HIFK:ta. Sotavuosina hän toimi marsalkka Mannerheimin henkilökohtaisena palvelijana.
Yrjö Lehtilä
Yrjö Ilmari Lehtilä (19. marraskuuta 1916 Turku - 27. maaliskuuta 2000) oli suomalainen kuulantyöntäjä. Lehtilä voitti kuulantyönnön EM-pronssia Oslossa 1946 tuloksella 15,23. Lontoon olympialaisissa 1948 hän oli kuudes (tulos 15,05).
Yrjö Lehtilä oli mukana Urho Kekkosen johtamassa ryhmässä, joka osallistui elokuussa 1942 Berliinin olympiastadionilla järjestettyihin kansainvälisiin akselivaltojen edustajien yleisurheilukilpaluihin.
Ennätyksensä 15,85 Lehtilä työnsi Turussa 28. kesäkuuta 1944. Tällä tuloksellaan hän oli kauden maailmantilaston kakkonen.
Seuratasolla Lehtilä edusti Turun Urheiluliittoa. Hän voitti Suomen mestaruuden neljä kertaa.
Pier Lorenzo De Vita
Pier Lorenzo de Vita (26. marraskuuta 1909 – 7. toukokuuta 1990) oli italialainen sarjakuvapiirtäjä, Massimo De Vitan isä. Disney-sarjakuvien lisäksi hän piirsi muun muassa Pecos Billiä vuosina 1949–1955. De Vita aloitti sarjakuvapiirtäjänä 1934 ja Aku Ankka -sarjakuvien piirtämisen 1955. Hän siirtyi eläkkeelle 1981.
De Vitan tyyli jakaa mielipiteitä. Hänen sarjoissaan on unenomainen tunnelma erityisesti ekspressiivisesti venyvien hahmojen ja vääristyneiden perspektiivien takia. Taustat taas on usein hahmoteltu realistisen lännensarjakuvan tyyliin. Erityisesti hän tuntui mieltyneen sotilasteemoihin: panssarivaunuihin, lentokoneisiin, asepukuihin ja sotalaivoihin.
Jotkut väittävät, että De Vita oli vain huolimaton ja piirsi tarinansa luonnostelematta suoraan valmiiksi. Joka tapauksessa hän oli tyyliltään eräs kaikkein omintakeisimpia Disney-sarjakuvien piirtäjiä.
Uusmäki
Uusmäki () on Lintuvaaran kaupunginosan osa-alue Espoon Suur-Leppävaarassa.
Se sijoittuu Helsingin Konalan vastaiselle rajalle. Alueella on runsaasti 1940- ja 1950-luvuilla rakennettuja ns. rintamamiestaloja. Uusmäen kupeessa on Painiityn asuin- ja ulkoilualue. Uusmäen postinumero on 02680.
Alueella toimii Uusmäki-seura.
Mikin Inferno
Mikin Inferno () on vuonna 1949 julkaistu Disney-sarjakuvaversio Danten runoelman Jumalainen näytelmä ensimmäisestä osasta. Se aloitti tähän päivän jatkuneen perinteen, jossa italialaiset ankkapiirtäjät tekevät mukaelmia kirjallisuuden klassikoista. Tarinan käsikirjoitti Guido Martina ja piirsi Angelo Bioletto. Tarina oli myös siinä mielessä ainutlaatuinen, että sen tekijät vastoin Disney-yhtiön käytäntöä ilmoitettiin lukijoille jo ensipainoksessa.
Tarina on kunnianhimoinen ja graafisesti loistelias. Sitä ei pitkään aikaan julkaistu kuin italiaksi. Nyttemmin sarja on julkaistu lyhennettynä saksaksi (2001) ja lyhentämättömänä englanniksi (2006). Tarinassa mm. opettajat roikkuvat köysissä oppilaiden kiusattavana; latinanopettajia heitetään mustepulloilla ja matematiikanopettajaa ammutaan ritsalla ja jousipyssyllä, lyödään lekalla päähän ja nipistetään pihdeillä takapuolesta. Myöhemmin tarinassa on mm. kidutusta hammaslääkärin tuolissa ja kohtaus, missä kanat nokkivat Sepe Suden luurankoa.
Toinen syy, miksi tarinaa ei olla suomennettu on todennäköisesti se, etteivät sen vitsit aukea ilman Danten ja klassisen kirjallisuuden tuntemusta. 1940-luvun italialaisille koululaisille pakkosyötettiin Dantea ja latinaa. Martina, joka itsekin oli koulutukseltaan opettaja, halusi kirjoittaa tarinan jossa Jumalaista näytelmää käsitellään huumorilla. Kertomuksen lopussa Martina ja Bioletto seisovat paaluun sidottuina itsensä Danten syytettävinä. He puolustautuvat sillä, että koululaiset saadaan näin pitämään runoelmasta, jota he muuten hylkisivät.
Nykyään tarina on legendaarisessa maineessa.
Eric Dolphy
Eric Allan Dolphy (20. kesäkuuta 1928 – 29. kesäkuuta 1964) oli yhdysvaltalainen jazzmuusikko, joka soitti alttosaksofonia, huilua ja bassoklarinettia.
Dolphy oli ensimmäisiä jazzmuusikoita, jotka käyttivät bassoklarinettia ja huilua solistisena soittimena jazzmusiikissa. Hänen omintakeinen tyylinsä koostui laajoista intervalleista, puheenomaisesta soitosta ja eksoottisista sävelasteikoista. Dolphy luokitellaan usein free jazz -artistiksi, vaikka hänen oman näkemyksensä mukaan hänen musiikkinsa perustuu tiukkaan, joskin epätavalliseen, harmoniaan. Dolphy esiintyi ja levytti uransa aikana muun muassa John Coltranen, Oliver Nelsonin, Ornette Colemanin, Freddie Hubbardin, Andrew Hillin, George Russellin, Bobby Hutchersonin ja Tony Williamsin kanssa. Charles Mingus piti Dolphya kaikkien aikojen lahjakkaimpana tulkitsijana.
Dolphyn kuuluisin levy on "Out to Lunch" (1964), joka luetaan kuuluvaksi avantgarde-jazzin ja ylipäänsä jazz-musiikin klassikkolevyihin. Dolphy kuoli diabeteksesta johtuneeseen sairauskohtaukseen ennen levyn julkaisua.
Taavetti (Luumäki)
Taavetti (ruots. "Davidstad" (epävirallinen käännös), venäjäksi Давыдов) on Etelä-Karjalan maakunnassa sijaitsevan Luumäen kunnan keskustaajama. Lähimpään kaupunkiin Lappeenrantaan on matkaa 38 kilometriä. Hamina ja Kouvola ovat 50 kilometrin päässä.
Taavetti on syntynyt Taavetin linnoituksen ympärille. Linnoitus on osa linnoitusketjua, joka 1700-luvun lopulla rakennettiin suojaamaan Pietaria. Linnoituksen paikaksi on aikoinaan valittu Marttilan kylä pääteiden risteyksessä, kuten Taavetti edelleen on.
Taavetissa sijaitsee myös Kouvolan ja Lappeenrannan välisen rataosan Taavetin liikennepaikka 47 kilometrin päässä Kouvolasta. Henkilöliikenne Taavetin asemalla päättyi alhaisen liikennemäärän takia 2. syyskuuta 2006.
Alfred Thomé
Georg Alfred Thomé () toimi Lappeen tuomiokunnan tuomarina 1891–1907. Ennen valintaansa Lappeen tuomiokunnan tuomariksi hän toimi vuodesta 1869 tuomarina Viipurissa, Käkisalmella ja Lohjalla. Tultuaan Lappeen tuomariksi Thomé rakennutti ostamalleen Luumäen Kotkaniemen tilalle huvilan.
Taavetin linnoitus
Taavetin linnoitus 1773-1803 on Venäjän keisarikunnan armeijan Luumäelle rakennuttama linnoitus. Sen tarkoituksena oli estää tai hidastaa Ruotsin kuningaskunnan mahdollista hyökkäystä Turun rauhan rajojen takaa hattujen sodan jälkeen. Linnoitus nimettiin Katariina II:n käskystä Davidovskaja Krepostiksi eli Davidovin linnoitukseksi Pyhittäjä David Tessalonikalaisen mukaan.
Ensimmäinen rakennusvaihe kesti 1773-1781. Silloin rakennettiin vallisarvista koostuva linnoitus, jonka koko oli noin 650 metriä x 800 metriä. Toisen rakennusvaiheen aikana rakennettiin linnoituksen sisäosa 1791-1796. Linnoituksen sotilaallinen käyttö lakkautettiin 1803 ennen Suomen sotaa.
Linnoitus oli kuitenkin toiminta-aikanaan tuonut rakennustyön ja sotilaiden mukana paikalle niin paljon taloudellista toimintaa, että Taavetista muodostui tulevan Luumäen kunnan keskustaajama.
Linnoituksen raunioita on kunnostettu, ja siellä järjestetään ulkoilmatapahtumia.
Taavetin linnoitus oli osa Kaakkois-Suomen linnoitusjärjestelmäää.
Tony Williams
Tony Williams (oik. Anthony Williams, 12. joulukuuta 1945 – 23. helmikuuta 1997) oli yhdysvaltalainen jazz-rumpali.
Williams kasvoi Bostonissa (Massachusetts), ja alkoi opiskella rumpujen soittoa Alan Dawson -nimisen opettajan johdolla. Hän alkoi soittaa ammattilaisena jo 13-vuotiaana saksofonisti Sam Riversin yhtyeessä. 16-vuotiaana hän oli Jackie McLeanin riveissä, ja vuotta myöhemmin Miles Davis kutsui hänet kuuluisaan 1960-luvun kvintettiinsä. Tuossa yhtyeessä Williamsin katsotaan uudistaneen jazz-rummunsoittoa esimerkiksi korostamalla rumpalin roolia tasavertaisena improvisoijana muiden soittajien rinnalla. Williams soitti tuohon aikaan esimerkiksi Davisin levyillä "Miles Smiles" ja "In a Silent Way". Lisäksi häntä kuullaan muidenkin artistien klassikkolevyillä, kuten Herbie Hancockin levyllä "Maiden Voyage" ja Eric Dolphyn levyllä "Out to Lunch".
Vuonna 1969 Williams muodosti trion nimeltä "The Tony Williams Lifetime". Siinä oli kitaristina John McLaughlin ja uruissa Larry Young. Yhtye kuului fuusio-musiikin pioneereihin, ja sen musiikkia voidaan kutsua "jazz-rockiksi". Yhtyeen ensimmäinen levy, "Emergency!", on noussut klassikon asemaan. Tämä trio hajosi pian McLaughlinin muodostettua oman yhtyeensä. 1970-luvulla Williams työskenteli esimerkiksi kitaristi Allan Holdsworthin kanssa, ja osallistui Hancockin kokoamaan kvintettiin, joka muistutti Davisin 1960-luvun kvintettiä Freddie Hubbardin korvatessa kuitenkin itse Davisin. 1980-luvulla Williams muodosti kvintetin, johon kuuluivat esimerkiksi pianisti Mulgrew Miller sekä trumpetisti Wallace Roney.
Williamsin levytykset ja kiertueet jatkuivat hänen vuonna 1997 tapahtuneeseen kuolemaansa asti.
Geri Allen
Arcana
Chet Baker
George Cables
Ron Carter
Stanley Clarke
Miles Davis
Eric Dolphy
Kenny Dorham
Gil Evans
Tommy Flanagan
Hal Galper
Stan Getz
Dexter Gordon
Herbie Hancock
Herbie Hancock, Wayne Shorter, Ron Carter and Wallace Roney
Jonas Hellborg and the Soldier String Quartet
Joe Henderson
Andrew Hill
Terumasa Hino
Allan Holdsworth
Charles Lloyd
Michael Mantler
Movies (1977)
Ray Manzarek
Branford Marsalis
Wynton Marsalis
John McLaughlin
Jackie McLean
Jackie McLean & Great Jazz Trio (Hank Jones/Ron Carter)
Marcus Miller
Mulgrew Miller
Grachan Moncur III
Great Jazz Trio (Hank Jones/Buster Williams)
Great Jazz Trio (Hank Jones/Ron Carter)
Jaco Pastorius and John McLaughlin
Michel Petrucciani
Pop Workshop
Public Image Limited
Don Pullen
Sam Rivers
Sonny Rollins
Wallace Roney
Travis Shook
Wayne Shorter
McCoy Tyner
Sadao Watanabe & Great Jazz Trio (Hank Jones/Ron Carter)
Weather Report
Guido Martina
Guido Martina (9. helmikuuta 1906 Carmagola – 6. toukokuuta 1991 Rooma) oli italialainen sarjakuvakäsikirjoittaja, joka loi Aku Ankan supersankari- alter egon Taikaviitan. Hän käsikirjoitti ensimmäisen Disney-klassikkosovituksen Mikin Inferno. Hän teki tarinoita paitsi Aku Ankka -sarjakuviin, myös perusti ja käsikirjoitti "Pecos Bill" -sarjakuvalehden.
Martina oli koulutukseltaan opettaja, ja lisäksi hänellä oli myös tutkinnot eri yliopistoista filosofiasta ja kirjallisuudesta. Käsikirjoittajana hän toi tarinoihinsa viitteitä kirjallisuudesta ja historiasta, ja hänen ansiostaan italialaiset ankkahahmot puhuivat virheetöntä ja vivahteikasta kirjakieltä toisin kuin amerikkalaiset slangia käyttäneet esikuvansa.
Martinan huumori on usein hieman julmaa eikä paha useinkaan saa palkkaansa. Tässä mielessä hänen vastakohtansa käsikirjoittajana on Rodolfo Cimino.
Göttingenin Georg-August-yliopisto
Göttingenin Georg-August-yliopisto () sijaitsee Göttingenin kaupungissa, Keski-Saksassa. Se on vanha ja maineikas yliopisto, josta on valmistunut muun muassa yli 40 Nobel-palkittua henkilöä.
Yliopisto on nimetty sen perustajan, Hannoverin vaaliruhtinaan Georg Augustin mukaan. Hänet tunnetaan paremmin Britannian kuningas Yrjö II:na. Luennot yliopistolla alkoivat jo vuonna 1734, mutta viralliset avajaiset pidettiin 1737. Yliopiston perustamista ja periaatteita innoitti valistuksen aate.
Georg-August-yliopiston kirjasto on yksi Saksan viidestä merkittävimmästä kirjastosta. Kirjaston kokoelmat sisältävät 4,5 miljoonaa teosta, 1,1 miljoonaa mikrofilmiä sekä 14 000 tieteellistä aikakauslehteä. Lainauksia kirjastosta on vuosittain noin miljoona. Sen nousu maan moderneimmaksi tieteelliseksi kirjastoksi voidaan laskea muun muassa uuden luettelointijärjestelmän luoneen pitkäaikaisen johtajan Christian Gottlieb Heynen ansioksi.
Yliopiston kirjaston sisältää läntisen Euroopan suurimman suomalais-ugrilaisen kirjakokoelman – 130 000 teosta, joista suomalaisia noin 22 prosenttia. Kokoelmaa on alettu kerätä jo 1700-luvun puolivälissä. Toisen maailmansodan jälkeen Deutsche Forschungsgemeinschaft eli Saksan tutkimusyhteisö alkoi kerätä maan yliopistoihin kirjallisuutta maailman eri kolkilta. Suomalais-ugrilaisen kokoelman kokoaminen käynnistyi 1951.
Expedition Trophy
Expedition Trophy on talviaikaan ajettava rallikilpailu, jonka reitti kulkee matkan Venäjän halki Murmanskista Vladivostokiin. Kilpailu järjestettiin ensi kertaa vuonna 2005 Pietarista Vladivostokiin kulkevan valtatien valmistumisen kunniaksi.
Kilpailussa kilpaillaan kaksiautoisilla joukkueilla, joista kummassakin autossa on kolme ihmistä. Vähintään yhden joukkueen jäsenen pitää olla nainen. Autot toimittaa kilpailujärjestäjä. Kilpailu kestää 13 vuorokautta ja reitti kulkee Murmanskista Pietarin, Moskovan, Jekaterinburgin, Novosibirskin, Krasnojarskin, Irkutskin ja Habarovskin kautta Vladivostokiin. Kunkin taipaleen jälkeen loppupään joukkueita pudotetaan kilpailusta. Kilpailun voittaja saa palkinnoksi kymmenen kilogrammaa kultaa sekä kisassa käyttämänsä autot.
Munkkiniemi–Haaga-suunnitelma
Munkkiniemi–Haaga-suunnitelma on vuonna 1915 valmistunut Eliel Saarisen laatima suunnitelma Munkkiniemen ja Haagan alueiden kaupunkirakenneratkaisuksi. Se liittyy suurempaan Suur-Helsinkiä käsittelevään luonnostelmaan, jonka pohjalta Saarinen ja Bertel Jung myöhemmin laativat Pro Helsingfors -suunnitelman. Suunnitelman tilasi M. G. Stenius Oy omistamilleen laajoille maa-alueille Helsingin maalaiskunnassa alueella, josta myöhemmin erotettiin Huopalahden kunta ja Haagan kauppala.
Suunnitelma on kokonaisratkaisu ja käsittää liikennesuunnittelun, asemakaavan, yksittäisiä rakennuksia ja puistoja. Saarinen suunnitteli alueelle puistokatuja, aukioita ja julkisia palveluita. Keskeiset osatekijät olivat Iso Puistotie (nyk. Munkkiniemen puistotie), Keskus-Puistotie (nyk. Huopalahdentie ja osa Eliel Saarisen tietä), Laajalahdentie, Keskusaukea, -istutukset ja -vuori, Allasaukea; Tervaympyrä, Pitkäniitynpuisto, Länsiympyrä, -istutukset ja puistotie, Hagapuisto ja -kiertotie sekä Laajalahdenlinna-niminen suuri kerrostalo. Munkkiniemeen hän suunnitteli myöhemmin Kalevalatalon (1921).
Suunnitelmasta on toteutettu vain pieniä osia. Vanhan Munkkiniemen katuverkko on pääosin tämän suunnitelman mukainen, ja paikoitellen Etelä-Haagassakin kadut on rakennettu sen mukaisille paikoille, mutta kummassakin osa suunnitelluista rakennusalueista on myöhemmin päätetty jättää puistoiksi. Vihdintien varren suuri liikenneympyrä sijaitsee Eliel Saarisen suunnitelmaan kuuluneen pyöreän aukion paikalla, josta leveät kadut olisivat johtaneet säteittäisesti eri suuntiin. Sitä vastoin suunnitelman alueeseen niin ikään kuuluneet, mutta vasta 1950-luvulla tai myöhemmin rakennetut alueet kuten Munkkivuori, Niemenmäki ja Pohjois-Haaga eivät nykyisellään edes katuverkon osalta lainkaan muistuta Eliel Saarisen suunnitelmia.
Saarinen jaotteli maan käytön neljään luokkaan: julkisiin rakennuksiin, asuinrakennuksiin, puistoihin ja teollisuusalueeseen. Alueiden jakauma suunnitelmassa oli seuraava: huvila-alueet 14,2 %, terassiasunnot 13,4 %, 3–6-kerroksiset asuinrakennukset 26,7 %, julkiset rakennukset 3,0 %, teollisuusalueet 4,2 %, viheralueet 10,1 %, kadut ja muut päällystetyt alueet 28,4 %.
Saarinen ajatteli yläluokan asuvan Laajalahden rantamilla, keskiluokan alueen pohjoisosassa ja työväen lännessä ja suunnitteli rakennuksia alueille tämän mukaan. Hän tutki Helsingin sen hetkistä rakennustehokkuutta ja suunnitteli tehokkaamman ratkaisun. Kanta-Helsingissä tonteista oli rakennettu 51,9 %, mutta lattiapintaa tonttineliömetriä kohden tuli 2,20 m². Omassa suunnitelmassaan hän rakensi tontista 37,4 % mutta sai lattia-alaa tonttineliömetriä kohden 3,23 m².
Helsingin kaupunginmuseon perusnäyttelyssä "Horisontissa Helsinki" on esillä noin kolmimetrinen pienoismalli Saarisen suunnittelemasta Munkkiniemi–Haaga-asemakaavasta.
Veikko Nyqvist
Karl Veikko Valdemar Nyqvist (9. elokuuta 1916 Helsinki – 10. elokuuta 1968 Helsinki) oli suomalainen kiekonheittäjä.
Nyqvist voitti EM-pronssia kiekonheitossa Oslossa 1946 tuloksella 48,14. Lontoon olympialaisissa 1948 hän oli kuudes ja Helsingin kisoissa 1952 kahdestoista. Parhaan tuloksensa 50,97 Nyqvist heitti Helsingissä 16. syyskuuta 1951. Hän oli kolmas suomalainen 50 metrin ylittäjä. Parhaimmillaan hän oli maailmantilaston neljäntenä kaudella 1945.
Kalevan kisoissa Nyqvist voitti kiekonheitossa 9 mitalia, joista neljä kultaista. Hän kilpaili myös kuulantyönnössä ja voitti siinä neljä SM-mitalia, joista yksi oli kultaa.
Seuratasolla Nyqvist edusti KIF:ia ja Idrottsklubben-32:sta.
Multimedia Fusion
"Tuotteen uusin versio on Multimedia Fusion 2."
Multimedia Fusion, kutsutaan myös nimellä MMF, on pelinteko-ohjelma. Clickteam julkaisi ohjelman vuonna 1998. 
Clickteam osti IMSI:ltä oikeudet "Multimedia Fusion" -tuotemerkkiin. Ohjelma on osa Klik-tuoteryhmää. Ohjelma on uudempi versio ohjelmista The Games Factory ja Click & Create. Ohjelman uusia toimintoja ovat mm. tuki ActiveX-komponenteille.
"Multimedia Fusion" -ohjelmaan, kuten sen edeltäjiin "TGF" ja "CNC", voidaan ohjelmoida "laajennuksia" ("Extensions") käyttäen C++ -kieltä. Laajennukset ovat moduuleja, jotka lisäävät ohjelmaan uusia ominaisuuksia.
Internetissä on useita sivustoja, jotka ovat omistautuneet pelkästään "MMF"-laajennusten listaukseen.
Useat kymmenet ohjelmoijat ovat merkittävästi kohottaneet "Multimedia Fusion" -ohjelman voimaa julkaistessaan siihen laajennuksia. Laajennukset ovat yksi "MMF":n kantavista voimista.
Teknisistä syistä laajennukset pitää kehittää Microsoft Visual Studion IDE:llä ja kääntäjällä.
"Multimedia Fusion" ei perustu komentosarjakieleen. "MMF" ei tarjoa ohjelmointikieltä lisäominaisuutena kuten sen kilpailija Game Maker. Kuitenkin ohjelmaan voidaan ohjelmoida lisämoduuleja C++ -kielellä.
Ohjelmointikielen sijasta "MMF" käyttää visuaalista ruudukkojärjestelmää. Horisontaaliset rivit esittävät "ehtoja" ("Conditions"). Vertikaaliset sarakkeet esittävät "toimintaa" ("Actions"). Kun ehdot toteutuvat, suoritetaan niihin kytketty toiminta. Rivit ja sarakkeet ovat verrattavissa listaan peräkkäisiä "if-then"-lohkoja.
"Multimedia Fusionin" uusi versio, Multimedia Fusion 2, julkaistiin 30. heinäkuuta 2006. Siitä on saatavilla kolme eri versiota: "The Games Factory 2", "Multimedia Fusion 2", "Multimedia Fusion 2 Developer". Järjestyksessä halvimmasta kalleimpaan, mitä kalliimpi versio sitä enemmän ominaisuuksia siinä on.
Luumäen linja-autoturma
Luumäen linja-autoturmassa 17. marraskuuta 1973 kuoli kahdeksan ja loukkaantui 27 henkilöä. Onnettomuudessa tilausajossa ollut linja-auto ja säiliöauto törmäsivät Luumäellä, ja säiliöauton perään ajoi vielä takaa tullut kuorma-auto.
Viipurin Linja-auton bussi lähti kello 16:30 Imatralta kuljettamaan Finn-Stroin toimihenkilöitä pikkujoulunviettoon Kotkaan. Auto, 52 hengen turistibussi Leyland/Airisto, oli yhtiön uusimpia, ja matkalle lähti kuljettajan lisäksi 35 matkustajaa. Paluumatka Ravintola Meriniemestä takaisin Imatralle alkoi kello kahden jälkeen.
Kuljetusliike Viinikan säiliöauto oli vienyt rikkiä ja liimaa Siilinjärvelle, ja se oli palaamassa tyhjänä takaisin. Taavetti–Hamina tie oli paitsi mäkinen ja mutkainen myös jäinen ja hiekoittamattomana liukas. Kello 2.54 noin 6–7 kilometriä Taavetista Haminaan päin olevassa loivassa kaarteessa rekka ajautui linja-auton kaistalle. Kuljettajilla oli 4 sekuntia aikaa havaita toisensa. Ilmeisesti säiliöauton kuljettaja havahtui hetkeä ennen törmäystä, koska linja-autosta oli havaittu valojen välähdys. Se taas selittyi tutkijalautakunnan mukaan rekan jarruttamisella hetkeä ennen törmäystä, ja se aiheutti lastittoman kuorma-auton sivuttaisen liikkeen. Tämän takia törmäyksessä rekka (oikeammin täysiperävaunullinen yhdistelmä) taittui linja-auton sivulle sen perävaunun jäädessä tulosuuntaan.
Linja-auton ja säiliöauton nokkakolarissa kuolivat molemmat kuljettajat sekä viisi matkustajaa. Linja-auton 35 matkustajasta vain kahdeksan selvisi vammoitta.
Muutama vammoitta selvinnyt matkustaja lähti etsimään puhelinta. Kuljettuaan puolisen kilometriä heitä vastaan tuli kuorma-auto. Kävelijät yrittivät huitomalla varoittaa massalastissa olleen auton kuljettajaa. Kuljettaja vähensikin nopeuttaan, ettei hän ajaisi huitojien päälle, mutta jatkoi matkaansa luullen heitä humalaisiksi kyytiin pyrkijöiksi verisine naamoineen. Pian pimeällä tiellä oli vastassa pimeänä oleva säiliöauto. Toinen törmäys tapahtui noin 10 minuuttia ensimmäisen jälkeen. Kuljettaja selviytyi järkytyksellä, mutta pahaksi onneksi säiliöauton perävaunun lähellä lepäili jalkansa katkaissut mies. Perävaunun kaatuessa törmäyksen voimasta ojaan mies jäi sen alle puristuksiin ja kuoli.
Neljän kilometrin päästä löytyi talo, jossa oli puhelin. Jos matkustajat olisivat lähteneet kulkemaan toiseen suuntaan, olisi puhelin löytynyt muutaman sadan metrin päästä. Hälytys Savitaipaleen poliisille tuli kello 3.26. Hälyttäjä oli kuitenkin niin järkyttynyt, ettei hän osannut kuvata onnettomuuden suuruutta.
Paikalle ehti ensimmäisenä Luumäen palokunta, joka pyysi lisävoimia. Etelä-Saimaan keskussairaalasta lähti lääkäri taksilla onnettomuuspaikalle, ja sinne hälytettiin myös lähiseudun poliisit. Loukkaantuneet kuljetettiin seitsemällä Lappeenrannan ja Haminan ambulanssilla sekä viidellä taksilla Haminan sairaalaan ja Etelä-Saimaan keskussairaalaan. Ensimmäiset potilaat tuotiin sairaalaan kello 4.30.
Muokattu tuulilasin kirjotuksessa julkaistusta raportista.
Valto Olenius
Valto Rudolf Olenius (12. joulukuuta 1920 Pyhäjärvi Ul – 13. heinäkuuta 1983 Lahti) oli suomalainen seiväshyppääjä ja valmentaja.
Olenius voitti EM-hopeaa seiväshypyssä Brysselissä 1950 tuloksella 425. Lontoon olympialaisissa 1948 hän oli seitsemäs (tulos 395) ja Helsingissä 1952 viides (430, uusi Suomen ennätys).
Oleniuksen ennätys 431 syntyi Tampereella 6. heinäkuuta 1953.
Olenius vaikutti Forssan Alussa 1930-luvulta alkaen urheillen ja seuran puheenjohtajana 1949 - 1951. Seuratasolla Olenius edusti Lahden Kalevaa. Oman uransa jälkeen hän menestyi seiväshyppyvalmentajana. Olenius ilmeisesti hukkui vuonna 1983 Heinolan maalaiskunnassa, mutta hänen ruumistaan ei koskaan löydetty.
Kerstin Ekman
Kerstin Lillemor Ekman (o.s. Hjorth, s. 27. elokuuta 1933 Risinge, Finspång) on ruotsalainen kirjailija.
Ekman opiskeli Uppsalan yliopistossa kirjallisuushistoriaa, pohjoismaisia kieliä ja saksaa ja valmistui 1957. Hän aloitti dekkarikirjailijana, ja esikoisromaani ilmestyi 1959. Myöhemmin hän siirtyi yhteiskunnallisiin ja psykologisiin teemoihin. Ekman on kirjoittanut myös elokuva- ja oopperakäsikirjoituksia.
Ekman valittiin Ruotsin akatemiaan kolmantena naisena 1978, mutta hän lopetti toimimisen akatemiassa 1989, koska se ei hänen mielestään tukenut tarpeeksi fatwa-kuolemantuomion saanutta Salman Rushdieta Nobelin kirjallisuuspalkinnon myöntäjän arvovallallaan. Ekman on kuitenkin akatemian sääntöjen mukaan nimellisjäsen lopun elämäänsä.
Dekkarimuotoinen teos "Tapahtui veden äärellä" (1993) sai Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon. Ekman on saanut ruotsalaisen August-palkinnon vuosina 1993 ja 2003.
Luciano Bottaro
Luciano Bottaro (16. marraskuuta 1931 – 25. marraskuuta 2006) oli italialainen sarjakuvapiirtäjä ja käsikirjoittaja. Bottaro aloitti sarjakuvapiirtäjänä 1949 ja piirsi ensimmäisen Disney-sarjakuvansa 1952. Bottaroa pidetään eräänä Italian tärkeimmistä humoristisista sarjakuvapiirtäjistä.
Bottaron piirrostyyli on hyvin selkeä ja hieman surrealistinen. Hänen käsikirjoituksilleen on tyypillistä absurdi huumori. Bottaro käytti usein Hekla Velhon hahmoa ja piirsi paljon tarinoita, joissa ankat seikkailevat keskiajalla.
Väinö Koskela
Väinö Koskela (31. maaliskuuta 1921 Virolahti – 10. syyskuuta 2016 Virolahti) oli suomalainen kestävyysjuoksija.
Koskela voitti EM-pronssia 10 000 metrin juoksussa Brysselissä 1950 ajalla 30.30,8. Hän tosin oli valmistautunut 5 000 metrin juoksuun, ja oli yhä vuonna 2013 katkera siitä, että hänet komennettiin kympille, sillä hän uskoi, että vitosella olisi tullut hopeaa. Olympialaisissa hän oli 10 000 metrillä Helsingissä 1952 kuudestoista ja 5 000 metrin juoksussa Lontoossa 1948 seitsemäs. Helsingin olympialaisissa 1952 hän karsiutui 5 000 metrillä alkuerissä. Kauden maailmantilastossa Koskela oli parhaimmillaan 5 000 metrillä toisena vuonna 1949 ja 10 000 metrillä viides samana vuonna.
Suomen mestaruuden Koskela voitti 5 000 metrillä 1948 ja 1949. Maastojuoksun lyhyen matkan (6 km) mestaruuden hän voitti 1948.
Seuratasolla Koskela edusti Virolahden Sampoa.
Käymäläseura Huussi
Käymäläseura Huussi ry (englanniksi "Global Dry Toilet Association of Finland") on vuonna 2002 perustettu puoluepoliittisesti sitoutumaton yhdistys, jonka tavoitteena on "jakaa tietoa alati kehittyvästä DT-teknologiasta ja -alasta". DT on lyhenne sanoista "Dry Toilet" ja tarkoittaa kuivakäymälää. Myös luonnollinen ravinnekierto on tärkeä osa seuran agendaa.
Järjestö toimii osittain senkin takia, että maapallon vesivarojen ennustetaan muuttuvan niukoiksi, jolloin wc:n eli vesiklosetin sijasta käytettävät kuivakäymälät säästävät vesivaroja. Näin yhdistys on osa maailmanlaajuista ympäristöliikettä. Ravinnekierron luonnollistamista seura edistää niin ikään kuivakäymälöillä. Kun uloste ja virtsa hyödynnetään lannoitteena suoraan, ei ole tarpeen tuottaa keinotekoisia lannoitteita.
Yhdistys kertoo, että sen visio on tehdä kuivakäymälöistä kestävän kehityksen keskeinen osa, jotta myös tulevat sukupolvet voisivat nauttia puhtaasta vedestä ja terveellisestä ympäristöstä.
Tavoitteidensa saavuttamiseksi Käymäläseura Huussi ry muun muassa tutkii, kerää ja levittää tietoa erilaista kuivakäymäläratkaisuista, kehittää kuivakäymälätekniikkaa ja -kulttuuria, edistää kuivakäymälöiden käyttöä, sekä valvoo kuivakäymälöiden käyttäjien etuja. Tärkeä osa sen toimintaa on joka kolmas vuosi järjestettävä kansainvälinen konferenssi. DT2012 järjestettiin elokuussa 2012 Tampereen yliopistolla.
Seurassa on mukana myös alan elinkeinoelämän edustajia. Sen puheenjohtajana ovat olleet Jukka Lindroos, Asta Rajala ja Pekka Pietilä. Vuodesta 2010 seuran puheenjohtajana on ollut Mia O'Neill.
Seura jakaa vuosittain palkinnon nimeltään "Vuoden Huussiteko", palkinnonsaajalle annetaan Kultainen Talikko saavutuksistaan.
Palkinnon saajina on ollut esimerkiksi akateemisia tutkijoita. Vuonna 2010 palkinnon sai professori Tuula Tuhkanen Tampereen Teknilliseltä Yliopistolta. Vuonna 2011 palkinnon sai maatalous- ja metsätieteiden tohtori Helvi Heinonen-Tanski ja Suomen ympäristökeskuksen johtava asiantuntija diplomi-insinööri Erkki Santala. Vuoden 2012 palkinnon sai Raini Kiukas, joka on yksi Käymäläseuran perustajajäsenistä ja kuivakäymälöitä myyvän DT-keskuksen omistaja. 2013 Vuoden huussiteosta palkinto myönnettiin ympäristöjärjestö Dodo ry.:n kaupunkiviljelypuutarha Kääntöpöydälle.
Erik Blomster
Erik Veikko Blomster (s. 8. maaliskuuta 1928 Seinäjoki) on suomalainen entinen estejuoksija.
Blomster voitti EM-pronssia 3 000 metrin esteissä Brysselissä 1950 ajalla 9.08,8. Ajallaan hän oli kauden maailmantilaston viidentenä. Ennätyksensä 9.04,2 Blomster juoksi 12. heinäkuuta 1953 Kouvolassa. Hän voitti lyhyen matkan (5 km) maastojuoksun Suomen mestaruuden vuosina 1950 ja 1952. Vuonna 1951 Blomster oli São Paulon uudenvuodenpäivän kisassa neljäs.
Seuratasolla Blomster edusti Seinäjoen Urheilijoita.
Jukka Piironen
Juho Ensio ”Jukka” Piironen (11. elokuuta 1925 Leppävirta – 5. maaliskuuta 1976) oli suomalainen yleisurheilija. Piirosen päälaji oli seiväshyppy, mutta hän kilpaili myös kymmenottelussa.
Piironen voitti EM-pronssia seiväshypyssä sekä Brysselissä 1950 (tulos 425) että Bernissä 1954 (tulos 430). Helsingin olympialaisissa 1952 hän oli kahdeksastoista. Bernissä 28. elokuuta 1954 hypätty tulos 430 cm oli myös Piirosen kaikkien aikojen paras ulkotulos. Hallissa hän ylitti 432 cm vuonna 1956.
Seuratasolla Piironen edusti Kuopion Urheilu-Veikkoja.
Olli Partanen
Heikki Olavi (Olli) Partanen (18. elokuuta 1922 Kouvola – 15. kesäkuuta 2014) oli suomalainen kiekonheittäjä.
Partanen saavutti EM-pronssia kiekonheitossa Brysselissä 1950 tuloksella 48,69.
Partanen heitti ennätyksensä 50,14 Karhulassa 25. syyskuuta 1949. Hän oli toinen suomalainen 50 metrin ylittäjä kiekonheitossa. Seuratasolla hän edusti Kouvolan Urheilijoita. Suomen-mestaruutta hän ei koskaan voittanut.
Toisen maailmansodan aikana Partanen palveli suomalaisessa SS-vapaaehtoispataljoonassa.
RUAG Ranger
RUAG Ranger on Sveitsissä israelilaisella Israel Aircraft Industriesin lisenssillä valmistettu miehittämätön lentotiedustelujärjestelmä. Sitä käytetään Sveitsin puolustusvoimien lisäksi myös Suomen puolustusvoimissa osana maavoimien tiedustelujärjestelmää. Järjestelmä toimitettiin Suomeen lokakuussa 2001.
Miehittämättömiä ilma-aluksia käytetään tiedusteluun, valvontaan ja maaliosoitukseen kauaskantoisille asejärjestelmille. Miehittämättömille ilma-aluksille erityisesti sopivia tehtäviä ovat pitkäkestoiset valvontatehtävät, säteily- tai muuten saastuneen alueen tiedustelu sekä korkean vihollisuhan alueella toimiminen eli Dull, Dirty & Dangerous -tyyppiset tehtävät. Ranger-lentotiedustelujärjestelmässä maavalvonta-asemalta lennätetään datalinkkiyhteyden päässä olevaa miehittämätöntä ilma-alusta. Ilma-aluksen sensorin kuvaa seurataan maavalvonta-asemalla.
SSE2
SSE2 () on yksi IA-32:n SIMD-käskykannoista. Intel otti sen ensimmäisenä käyttöön Pentium 4 -suorittimen ensiversion myötä vuonna 2001. SSE2 lisäsi aikaisempaan 70-käskyiseen SSE-käskykantaan 144 käskyä ja korvasi täysin MMX:n. SSE2-käskykantaa on edelleen laajennettu SSE3:lla, joka tunnetaan myös nimellä "Prescott New Instructions" (). Sen Intel otti käyttöön vuoden 2004 alussa.
Kilpaileva suoritinvalmistaja AMD lisäsi tuen SSE2-käskykannalle omien 64-bittisten suorittimiensa (AMD Opteron ja AMD Athlon 64) käyttöönoton yhteydessä ja vuonna 2005 lisäsi tuen SSE3-käskykannalle päivittämällä suorittimensa "E"-merkinnällä.
SSE2 lisäsi tuen kaksoistarkkuuden (64-bittisille) IEEE-liukuluvuille ja 64-, 32-, 16- ja 8-bittisille kokonaislukuoperaatioille SSE:n yhteydessä käyttöön otetuissa kahdeksassa 128-bittisessä XMM-suoritinrekisterissä. Kokonaislukuoperaatioiden lisäys mahdollistaa liukuluku- ja kokonaislukuoperaatioiden sekoittamisen ilman MMX:n vaatimaa tilanvaihtoa MMX- ja 8087-liukulukuoperaatioiden välillä.
Muut SSE2:n laajennukset sisältävät suorittimen välimuistin hallinnan, joka on tarkoitettu etupäässä välimuistin hallintaan käsiteltäessä jatkuvaa datavirtaa. Lisäksi käskykannassa on lukuformaattien muunnoskäskyt.
AMD:n toteutus SSE2-kannasta AMD64-alustalla sisältää lisäksi vielä 8 rekisteriä eli se sisältää yhteensä 16 XMM-rekisteriä (XMM0–XMM15). Nämä lisärekisterit ovat näkyvissä vain mikäli suoritin on 64-bittisessä tilassa. Intel hyväksyi nämä lisärekisterit osana tukea AMD64:n arkkitehtuurille vuonna 2004.
x87:n FPU-käskyt tallettavat aina välitulokset 80 bitin tarkkuudella. Kun perinteiset FPU-ohjelmistoalgoritmit siirretään käyttämään SSE2:ta, tuloksissa voi olla poikkeamia. Tällä on vaikutusta etenkin tieteellisessä laskennassa.
Kun SSE2 otettiin ensi kerran käyttöön (vuonna 2001), ohjelmistokehitystyökalut eivät vielä tukeneet sitä. Esimerkiksi mikäli ohjelmoija halusi käyttää SSE2-käskyjä omassa Microsoft Developer Studio -projektissaan hänen oli joko käsin kirjoitettava assembly-koodia tai tuotava objektikoodia ulkoisesta lähteestä (kuten Microsoftin MASM:ista).
Intelin C-kääntäjä osaa itsestään luoda SSE/SSE2-koodia ilman käsin kirjoitettua assembly-koodiakin. Näin ohjelmoivat voivat assembly-tason toteutuksen asemesta keskittyä algoritmiseen kehitystyöhön. Käyttöönottonsa myötä Intelin C-kääntäjä on suuresti lisännyt SSE2:n yleistä hyväksyntää Windows-ohjelmistokehitystyössä.
Maire Österdahl
Maire Aleksandra Österdahl (myöhemmin Oksanen, s. 12. helmikuuta 1927 Reposaari, Pori) on entinen suomalainen pituushyppääjä.
Österdahl voitti EM-pronssia Brysselissä 1950 pituushypyssä tuloksella 557. Hän oli ensimmäinen suomalainen naisten EM-mitalisti. Helsingin olympialaisissa 1952 hän sijoittui yhdeksänneksi Suomen ennätystuloksella 573. Helsingin kisoissa hän osallistui myös 4 × 100 metrin viestiin.
Österdahl hyppäsi kesällä 1950 uuden Suomen ennätyksen 560. Seuraavana vuonna hän paransi Suomen ennätystä lukemiin 570. Hän hyppäsi ennätyksensä 579 Kööpenhaminassa 7. syyskuuta 1952. Hän paransi pituushypyn Suomen ennätystä yhteensä 4 kertaa.
Österdahl voitti Kalevan kisoissa 1949 SM-kultaa sekä korkeudessa tuloksella 145 että pituudessa tuloksella 545. Seuraavana vuonna hän voitti pituuden SM-kultaa tuloksella 560.
Seuratasolla Österdahl edusti Reposaaren Kuntoa.
Sähkövoimatekniikka
Sähkövoimatekniikka eli vahvavirtatekniikka on tekniikan ala, joka tutkii sähköenergian tuotantoa, siirtoa, jakelua ja käyttöä. Sähkövoimatekniikka on monialaista, ja sen yhteydessä sovelletaankin erittäin monipuolisesti eri tieteen ja tekniikan osa-alueita. Sähkövoimatekniikka voidaan jakaa eri osa-alueisiin.
Sähkön tuotanto tapahtuu sähkövoimalaitoksissa, joita on useita erityyppisiä. Kaikissa näissä on kuitenkin sama perusperiaate: energiaa muunnetaan jostakin muodosta sähköenergiaksi erilaisten energianmuunnosprosessien avulla.
Koska sähkövoimalaitokset sijaitsevat usein maantieteellisesti kaukana sähköenergian kulutusalueilta, täytyy tuotettu sähköenergia siirtää tuotantolaitoksilta kuluttajille sähköverkkoja pitkin. Sähköverkot voidaan jakaa sähkönsiirto- ja sähkönjakeluverkkoihin. Sähkönsiirtoverkoilla sähköenergia siirretään voimalaitoksilta kulutusalueiden läheisyyteen, josta se edelleen siirretään jakeluverkon kautta kuluttajille. Suomessa sähkönsiirtoverkoksi luokitellaan kaikki 220-400 kV:n verkot ja osa 110 kV:n verkoista. Kaikki muut verkot ovat jakeluverkkoja. Suomessa sähkönsiirtoverkon omistaa ja sitä hallitsee kantaverkkoyhtiö Fingrid. Sähkönjakeluverkkoja omistavat sähkönjakeluverkkoliiketoimintaa harjoittavat verkkoyhtiöt, teollisuuslaitokset tms. tahot.
Sähkömarkkinat käsittää sähköenergian tuotannon taloudellisesta näkökulmasta tarkasteltuna, sähkönsiirtoverkkoliiketoiminnan, sähkönjakeluverkkoliiketoiminnan sekä sähkökaupan. Sähköenergia on lähes poikkeuksetta kaupallinen tuote. Sähkönkäyttäjät joutuvatkin maksamaan käyttämästään sähköenergiasta tietyn hinnan sähköä myyvälle taholle. Lisäksi sähköverkkojen omistajat veloittavat sähkönkuluttajilta käyttömaksua sähköverkkonsa käyttämisestä. Suomessa kuluttaja voi ostaa sähköenergiansa miltä tahansa sähköä myyvältä yhtiöltä, mutta sähköverkon käytöstä perittävä käyttömaksu tulee maksaa käytetyn sähkönjakeluverkon omistajalle. Energiamarkkinavirasto valvoo Suomessa sähkömarkkinoiden toimintaa.
Suurjännitetekniikka käsittelee jännitteisten johtimien ympärillä olevia eristysrakenteita ja niihin kohdistuvia ylijännitteitä. Sähköverkoissa (ja erityisesti sähkönsiirtoverkoissa) käytetään suuria jännitteitä ja tällöin on tärkeää, että ymmärretään eri käyttö- ja häiriötilanteisiin liittyvät suurjänniteilmiöt ja osataan varautua niihin. Tämä on ehdoton edellytys luotettavien ja teknistaloudellisesti järkevien sähkövoimajärjestelmien käytölle ja suunnittelulle.
Sähkönkäyttötekniikka käsittelee sähköenergian tuotannolle käänteistä prosessia, eli sähköenergian muuntamista johonkin toiseen energiamuotoon. Sähkönkäyttötekniikka sisältää esimerkiksi sähköenergian muuttamisen mekaaniseksi energiaksi (mm. sähkömoottorit) tai lämpöenergiaksi (eri sähkölämpötekniikat). Usein myös tehoelektroniikan (käsittelee sähköenergian muokkaamista haluttuun muotoon) ajatellaan kuuluvaksi sähkönkäyttötekniikan piiriin.
Yako
Yako on kaupunki Burkina Fasossa noin 109 km:n päässä Ouagadougousta. Yako tunnetaan suuresta moskeijastaan ja Thomas Sankaran hautapaikkana.
Vuonna 2006 Yakossa oli 22 685 asukasta.
ZIL-131
ZIL-131 on Zavod imeni Lihatševan vuosina 1966–1991 valmistama keskiraskas maastokuorma-auto. Auto on kolmiakselinen, jokapyörävetoinen ja sen kantavuus on 5 000 kg. ZIL-131 on edelleen hyvin yleinen kuorma-auto entisen Neuvostoliiton ja itäblokin maissa.
Auton voimanlähteenä on V8-moottori, josta voima välittyi kuivan yksilevyisen kytkimen kautta viisinopeuksiseen vaihteistoon. Autossa on myös kaksinopeuksisella alennusvaihteella varustettu jakovaihteisto.Auton rengaskoko on 12.00-20" ja polttoainesäiliön tilavuus 340 litraa.
Auton huippunopeus on 80 km/h, kääntösäde 10,1 metriä ja suurin kahluusyvyys 1,4 metriä. Mäennousukyky on 58 %.
ZIL-131:iä hankittiin Suomen puolustusvoimille kahdessa vaiheessa; vuosina 1973–1979 sekä 1987–1991. Kokonaismäärä oli noin 400 kappaletta.
Puolustusvoimat asensi yhteen autoon Valmet 611 -moottorin vuonna 1978, mutta kokeilu jäi ainoaksi laatuaan.
ZIL-131:t ovat edelleen käytössä muun muassa tykinvetäjinä. Ajoneuvoja käytetään myös runsaasti tavallisissa kuljetustehtävissä. ZIL-131:ssä on istumapaikkoja kuljettajan lisäksi ohjaamossa kaksi sekä kuormatilassa 27. Rauhan aikana miehistön kuljetus ilman moduuli-istuimia on kielletty (Zileissä ei moduuleita ole).
Olavi Rinteenpää
Olavi Osvald Rinteenpää (s. 24. syyskuuta 1924 Helsinki) on suomalainen entinen este- ja kestävyysjuoksija.
Rinteenpää oli 1950-luvun alkupuoliskolla maailman parhaita 3 000 metrin estejuoksijoita. Hän voitti EM-hopeaa esteissä Bernissä 1954 tuloksella 8.52,4. Hän oli juossut Helsingin olympialaisissa 1952 matkalla neljänneksi (8.55,60). Melbournen kisoissa 1956 Rinteenpää karsiutui alkuerissä ja oli vuoden 1958 EM-kisoissa Tukholmassa yhdeksäs (8.52,6).
Rinteenpää juoksi 2. heinäkuuta 1953 Helsingissä ajan 8.44,4. Se oli uusi maailman- ja Euroopan ennätys ja rikkoi Horace Ashenfelterin ME:n sekunnilla ja Petar Segedinin EE:n 3,4 sekunnilla. Matkan ennätyksiä alettiin kuitenkin virallisesti ratifioida vasta seuraavana vuonna. Alle Rinteenpään ajan juoksi ensimmäisenä Jerzy Chromik elokuussa 1955.
Rinteenpää voitti maastojuoksun pitkän matkan (10 km) Suomen mestaruuden huippuvuotenaan 1953. 22. marraskuuta 1953 hän juoksi Brysselin kansainvälisissä maastojuoksukilpailuissa kahdeksanneksi. Seuratasolla hän edusti Helsingin Kisa-Veikkoja.
Bob the Robot
Bob the Robot on maaliskuussa 2013 Bob Helsingin ja Robot Creative Agencyn yhdistymisestä syntynyt mainostoimisto.
Bob Helsingin perustivat vuonna 2002 Kari Eilola, Jon Granström, Anu Igoni, Jukka Kurttila, Marko Parkkinen ja Petri Pesonen. Parkkinen erosi 2005. Art director Granström palkittiin vuonna 2005, copywriter Pesonen vuonna 2008 ja art director Igoni vuonna 2012 Grafian Vuoden huiput -kilpailun korkeimmalla palkinnolla, platinahuipulla.
Bob Helsingin suunnittelemia mainoskampanjoita ovat olleet Saarioisten ”Äitien tekemää ruokaa” -kampanja sekä Sauli Niinistön presidentinvaalikampanja 2006. Toimiston oma mainoskampanja, jossa vaadittiin Korkeasaaren paviaanien pelastamista toi yritykselle julkisuutta vuonna 2003.
Bob Helsinki on voittanut muun muassa Cannes Lions International Advertising Festivalin pronssisen leijonan sekä useita AdProfit- ja Effie-kampanjapalkintoja. Vuonna 2006 Bob Helsinki palkittiin Vuoden helsinkiläisenä yrittäjänä.
Bob the Robotin toimitusjohtajana toimii Miska Rajasuo. Fuusioituneen toimiston myyntikate on yli kuusi miljoonaa euroa ja toimisto työllistää runsaat 60 henkilöä.
Perustajat Jukka Kurttila ja Petri Pesonen sekä pankkialalla toiminut Risto Voutilainen ostivat vuonna 2014 Finlaysonin tekstiiliyrityksen CapManiltä. Kurttila ryhtyi Finlaysonin toimitusjohtajaksi, Pesonen luovaksi johtajaksi ja Voutilainen otti vastuun viennistä, taloudesta ja hallinnosta.
Torbjörn Lassenius
Lars Torbjörn Lassenius (s. 4. elokuuta 1931 Helsinki) on suomalainen lääkäri ja entinen kymmenottelija.
Lasseniuksen vanhemmat olivat Lars Ragnar Lassenius ja Beda Lovisa Norrgran. Hän avioitui vuonna 1958 Ilmi Maria Uiton kanssa. Lassenius tuli ylioppilaaksi 1950 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1961. Valmistuttuaan Lassenius toimi lääkärinä muun muassa Volvon palveluksessa Ruotsissa kymmenen vuotta. Hänen Ruotsissa syntyneet kolme tytärtään jäivät sinne asumaan, hän itse asuu Porvoossa.
Lassenius voitti EM-hopeaa kymmenottelussa Bernissä 1954 tuloksella 6 424. Vuonna 1956 Melbournen olympialaisissa hän oli seitsemäs (tulos 6 565). Lassenius edusti Porvoon Akillesta ja HIFK:ta. Hän pelasi myös koripalloa Helsingin Arsenalin joukkueessa.
Call to Power II
Call to Power II (yleisesti CtP2) on Activisionin kehittämä ja alun perin 2000 Windowsille julkaisema "Call to Power"-strategiapelisarjan videopeli.
Kuten alkuperäisessä pelisarjassa, myös Call to Power alkaa 4000 eaa. Pelin tavoitteena on nostaa oma kansakunta maailman johtoon tieteen, diplomatian tai sotilaallisen voiman avulla. Pelin aikana perustetaan kaupunkeja ja parannetaan niitä erilaisilla parannuksilla ja rakennuksilla. Kaupungit ovat tieteellisen ja kaupallisen kasvun perusta sekä eri yksiköiden rakennuspaikka. Tiede edistyy erilaisten keksintöjen (kuten merenkäynti tai kommunismi hallitus) avautuessa.
Alkuperäisestä sarjasta erottuakseen pelin kehittäjät tekivät Call to Power 1:seen uudistuksia, jotka ovat jakaneet pelaajakunnan kahtia. Nämä ovat lähes muuttumattomina mukana myös Call to Power II:ssa.
Preston Lacy
Preston Lacy (s. 14. elokuuta 1969 Carthage, Missouri) on mukana Jackassissä, jossa hänet nähdään yleensä jahtaamassa Wee-Mania. Preston kärsii vaikeasta ylipainosta.
Nokkapokka
Nokkapokka () on 39-osainen Disneyn vuonna 1996 tuottama animaatiosarja. Suomessa sarjaa on esitetty ensi kerran MTV3-kanavalla 7. syyskuuta 1997 – 31. toukokuuta 1998 ja myöhemmin uusintana vuosina 2001–2002 ja viimeksi vuonna 2006. Sarjaa on esitetty myös Disney Channelilla ja Toon Disneyllä.
Sarja keskittyy Aku Ankan ja hänen sisarenpoikiensa, Tupun, Hupun ja Lupun seikkailuihin. Sisarenpoikia on nyt uudistettu ja heidät erottaa helpommin. Muita tunnettuja Disneyn hahmoja ovat Iines Ankka ja joissakin jaksoissa esiintyvä Taavi Ankka. Iines Ankka on toimittajana ajankohtaisohjelmassa ja Aku on hänen kameramiehenään.
Sarja poikkeaa monin tavoin aiemmin nähdyistä Disneyn piirretyistä. Tupu, Hupu ja Lupu esiintyvät teini-ikäisinä (yhdessä jaksossa heidät tosin nähtiin samanlaisina kuin sarjakuvissa). Heillä ei myöskään ole tavallista ankan ääntä, kuten aiemmissa piirretyissä. Lisäksi he ovat persooniltaan erilaisia ja pukeutuvat erilaisiin vaatteisiin. Tupu pukeutuu punaisiin, Hupu sinisiin ja Lupu vihreisiin vaatteisiin. Teini-ikäiset Tupu, Hupu ja Lupu ovat innoissaan sarjakuvista, autoista, tytöistä ja urheilusta.
Roope Ankkaa tai hänen rahasäiliötään ei sarjassa nähdä, eikä niihin viitata sanallakaan. Sen sijaan Roopella oli tärkeä päärooli Disneyn aikaisemmassa piirrossarjassa Ankronikka.
Filopoimen
Filopoimen (, 253 eaa.–184 eaa.) oli megalopolislainen sotilas.
Hänen ansiostaan Megalopolis evakuoitiin ennen spartalaisten hyökkäystä vuonna 232 eaa. ja hän kunnostautui Sellasian taistelussa vuonna 222 eaa. Seuraavat yksitoista vuotta hän toimi palkkasotilaana Kreetalla. Kun hän palasi kotiin, hänet valittiin Akhaian liiton ratsuväen komentajaksi. Hän järjesti uudelleen ratsuväen ja kukisti sen avulla aitolialaiset. Tämän jälkeen hänet valittiin liiton strategiksi. Seuraavien vuosien aikana hän kukisti spartalaiset, mutta roomalainen Titus Quinctius Flamininus esti häntä valtaamasta Spartan.
Vuonna 190 eaa. Filopoimen pakotti Spartan mukaan Akhaian liittoon. Filopoimen jäi vangiksi vuonna 184 eaa. käydyssä kahakassa Messeniassa, ja hänet teloitettiin pian tämän jälkeen.
Salaisuuksia ja valheita
Salaisuuksia ja valheita on Mike Leigh’n ohjaama elokuva vuodelta 1996. Se kertoo nuoresta musta­ihoisesta naisesta (Marianne Jean-Baptisten näyttelemä "Hortense Cumberbatch"), joka adoptio­äitinsä kuoltua lähtee etsimään biologista äitiään (Brenda Blethynin roolihahmo "Cynthia Rose Purley"). Hortensen saapuminen Cynthian elämään järisyttää tämän perheen arkea ja Hortense kohtaa myös ihon­väriinsä liittyviä ennakkoluuloja.
Elokuva oli ehdolla parhaan ohjauksen, parhaan elokuvan ja parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen Oscar-voittajaksi. Blethyn ja Jean-Baptiste saivat molemmat suorituksistaan Oscar-ehdokkuuden (paras naispääosa ja paras naissivuosa). Elokuva voitti Kultaisen palmun Cannesin elokuvajuhlilla ja Bafta-palkinnon parhaasta alkuperäis­käsikirjoituksesta. Se sai Bafta-gaalassa myös Alexander Korda -palkinnon vuoden parhaana britti­elokuvana.
Vuonna 1999 British Film Instituten kyselyssä "Salaisuuksia ja valheita" äänestettiin kaikkien aikojen 40. parhaaksi britti­elokuvaksi. Vastaajina oli tuhat Ison-Britannian elokuva- ja televisio­ammattilaista. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Salaisuuksia ja valheita" vuonna 2004 yhdeksi tuhannesta kaikkien aikojen parhaasta elokuvasta.
Suolahoito
Suolahoito on vanhan kansan tapa hoitaa ihovaivoja. Suolahoitoja on käytetty ainakin keskiajalta. Suomeen suolahoidot ovat saapuneet itäisestä Euroopasta, missä ne ovat olleet erityisesti hengityselinsairauksien hoitokeino.
Suolahoitoja on tutkittu varsin vähän, mutta niistä on jonkin verran tieteellistä näyttöä. Etelä-Karjalan Allergia- ja ympäristöinstituutti tutki suolahoitojen vaikutusta astmaan ja atooppiseen ihottumaan satunnaistetuissa ja kontrolloiduissa olosuhteissa vuosina 2003–2007, jolloin todettiin kahden viikon suolahoidon vähentävän inhalaattoristeroideja käyttävien astmaatikkojen keuhkojen yliärtyvyyttä merkittävästi. Atoopikoilla tulokset olivat yhtä hyviä suolahoitoja saaneilla kuin plasebohoidetulla verrokkiryhmällä. Vuonna 2012 julkaistussa tutkimuksen toisessa osassa ei todettu suolahoitojen vaikuttavan eosinofiiliseen tulehdukseen.
Suolaa käytetään erilaisten ihosairauksien kuten psoriasiksen ja atopian hoidossa. Sillä lievitetään myös astmaa, joskin liiallinen suolapitoisuus hengitysilmassa voi olla astmaatikolle myös terveysriski.
Maxtla
Maxtla oli tepaneekkien kuningas. Hänen edeltäjänsä kuninkaana oli hänen isänsä Tetzotzomocia. Asteekit tappoivat hänet. Maxtla ehti olla vallassa vain kaksi vuotta (1426–1428).
MotoGP-kausi 2006
MotoGP-kausi 2006 oli historian 58. MotoGP-kausi. Mestareiksi ajoivat Alvaro Bautista (125cc), Jorge Lorenzo (250cc) ja Nicky Hayden (MotoGP). Suomen Mika Kallio oli 125cc- luokassa toinen.
Ossi Mildh
Sven Osvald ”Ossi” Mildh (12. toukokuuta 1930 Helsinki – 16. syyskuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen yleisurheilija.
Mildhin päälaji oli 400 metrin aitajuoksu, jossa hän voitti EM-pronssia Bernissä 1954 ennätystuloksellaan 51,5. Samoissa kisoissa hän voitti pronssia myös 4 × 400 metrin viestijuoksussa. Helsingin olympialaisissa 1952 Mildh karsiutui 400 metrin juoksun alkuerissä ajalla 50,2. Pitkän viestin joukkue, jossa hän juoksi toisen osuuden, karsiutui alkuerissä ajalla 3.16,4. Mildh osallistui myös vuoden 1956 olympialaisiin sekä 1958 EM-kilpailuihin.
Mildh voitti 110 metrin aidoissa Suomen-mestaruuden vuonna 1957. Hän saavutti samoissa kisoissa kultaa myös 400 metrin aidoissa. Vuonna 1953 hän sai kultaa sekä 400 metrillä että 400 metrin aidoissa, vuonna 1954 kultaa 400 metrin aidoissa ja hopeaa 110 metrin aidoissa, vuonna 1958 kultaa 400 metrin aidoissa ja vuonna 1960 hopeaa 400 metrin aidoissa. Mildh kuului myös HIFK:n nelikkoon, joka voitti 4 × 400 metrillä SM-kultaa kolme kertaa peräkkäin vuosina 1952–1954.
Seuratasolla Mildh edusti HIFK:ta. Hän sai 6. tammikuuta 1955 Sport Pressenin kultamitalin parhaana suomenruotsalaisena urheilijana.
Mildh pelasi myös käsipalloa ja jääkiekkoa. Käsipallossa hän voitti Suomen-mestaruuden HIFK:ssa vuonna 1951. Jääkiekossa hän pelasi Arsenalin ja HIFK Hockey:n riveissä 60 ottelua vuosina 1948 - 1962. Mildh pelasi myös neljä A-maaottelua.