HSDPA
HSDPA () on matkaviestinten yhteyskäytäntö, joka nopeuttaa UMTS-pohjaista 3G-matkapuhelinverkkoa. Nopeutus koskee pääasiassa vain liikennettä verkosta päätelaitteelle. Käytetty nopeus on yleensä 3,6 Mbit/s, 7,2 Mbit/s, 14,4 Mbit/s tai 21 Mbit/s. Käytännössä tiedonsiirtonopeus jää usein huomattavasti alle näiden lukujen. Nopeuteen vaikuttavat käytetyt päätelaitteet ja yhteyden laatu. HSDPA vaatii toimiakseen sitä tukevan päätelaitteen.
Standardia ollaan päivittämässä. HSPA Evolved -standardi tukee nopeutta 42 Mbit/s ja enemmänkin. Markkinointisyistä eräät operaattorit ryhtyivät kutsumaan 42 Mbit/s nopeuteen yltävää tekniikkaa 4G:ksi, vaikka se tarkkaan ottaen oli yhä edellistä sukupolvea.
Maaliskuussa 2008 HSDPA oli käytössä 92 maassa, 220 eri verkossa. Palvelua tukevia päätelaitteita alettiin saada yleisemmin vasta vuonna 2007, 2010-luvun puolivälissä pääsääntöisesti kaikki uudet puhelimet tukevat sitä.
Elisa Oyj otti vuonna 2005 käyttöönsä HSDPA-tekniikan maksimissaan 2 Mbit/s –nopeudella. Nyt suuri osa 3G-verkosta tukee jopa 42 Mbit/s-siirtonopeuksia (Dual Carrier).
DNA avasi oman HSDPA-verkkonsa 1. helmikuuta 2007, ja se toimii nykyään maksiminopeudella jopa 42 Mbit/s (Dual Carrier) osassa tukiasemia.
TeliaSonera Finland avasi oman HSDPA-verkkonsa huhtikuussa 2007, ja se toimii nykyään maksiminopeudella jopa 42 Mbit/s. Osa tukiasemista ovat varustettuja Dual Carrier -tekniikalla.
Tällä hetkellä 3G-verkon maksiminopeus operaattoreilla on 21 Mbit/s, mutta osassa tukiasemia on käytössä kuitenkin vain 14,4 Mbit/s-tekniikkaa. Dual Carrier -verkossa 3G-nopeus välittyy asiakkaalle tuplana ollen näin jopa 42 Mbit/s. DC-verkko vaatii sopivan päätelaitteen ja usein liittymänkin, jotta nopeudesta pystyy hyötymään. Toistaiseksi Dual Carrier on käytössä vain taajamissa käytettävässä, 2100 MHz taajuudella toimivissa verkoissa.
Nopeuden tyypillinen vaihteluväli on operaattoreiden verkoissa monesti ilmoitettua alhaisempi, ja teoreettinen maksiminopeus on saavutettavissa ainoastaan silloin kun ao. tukiaseman solussa on kiinni vain yksi päätelaite. Nopeuteen vaikuttavat muun muassa sää, verkossa olevat samanaikaiset käyttäjät, esteet käyttöpaikan ja tukiaseman välillä, puhelimen tai nettitikun ominaisuudet sekä esimerkiksi talon rakenne unohtamatta sitä että puhe on aina dataa edellä tukiasemissa. Joskus nopeus myös riippuu ostetusta 3G-paketista. Esimerkiksi 1M-nopeusluokan paketilla ei luonnollisesti pääse maksettua nopeusluokkaa suuremmalle tasolle. Korkein saatavilla oleva nopeus kannattaakin varmistaa siksi operaattorilta. Yleisesti kannattaa aloittaa aina hitaammasta nopeusluokasta, koska se on yleensä myös varmin saavuttaa.
Tukiasema hidastaa mobiililaajakaistan vauhtia, jos alueella on hetkellisesti paljon puhelimessa puhujia. Taatakseen sujuvan puhelaadun ruuhkatilanteissa tukiasema pudottaa mobiililaajakaistan nopeutta jopa minimiin. Tällä taataan puhelinyhteyksien ongelmaton toiminta. Mobiililaajakaista onkin jossain tilanteessa huono vaihtoehto ainoaksi nettiyhteydeksi, koska toimivuus riippuu niin monesta asiasta eivätkä operaattorit voi taata mitään tiettyä nopeutta. Siellä missä tietyn tukiaseman alueella ei ole paljon käyttäjiä mobiiliverkko on hyvä kilpailija vaikkapa kiinteälle ADSL-verkolle. Joillekin mobiili on jopa ainoa tapa saada netti kotiinsa, esimerkiksi syrjäseuduilla ei aina ole kiinteää nettiyhteyttä. Seuraavan sukupolven 4G-verkko on jo osin poistanut monia näistä vanhempien verkkojen ongelmista, erityisesti kaupunkien keskustoissa. Verkkojen kattavuudessa niin 2G- kuin 3G-muodossa on operaattorikohtaisia eroja ja Suomessa on paikkoja, missä ei ole lainkaan kuuluvuutta.
HSDPA:n käyttämä modulaatio eri nopeuksilla selviää seuraavasta taulukosta. Näistä vain aiemmin mainitut nopeudet ovat vakiintuneet käyttöön.