Ammatillinen kuntoutus
Ammatillinen kuntoutus käsittää ne toimenpiteet, joiden tarkoituksena on tukea vammaisen tai pitkäaikaissairaan henkilön työhön pääsyä, työssä jatkamista tai työhön palaamista. Ammatillinen kuntoutus sisältää näin ollen koulutusta, valmennusta, ohjausta, työolosuhteiden muuttamista, elinkeinon ja ammatin harjoittamisen tukea ja palkkatukea työnantajalle sekä vajaakuntoisten erityistyöllistämistä eri muodoissaan. Vastuu ammatillisesta kuntoutuksesta jakautuu useille viranomaisille ja järjestelmille, joista merkittävimmät ovat työhallinto, koulutoimi, Kela, työeläkelaitokset ja vakuutusyhtiöt.
Ammatillisen kuntoutuksen toteutuksessa on useita saumakohtia niin kohderyhmien kuin työelämäsiirtymienkin osalta. Kuntoutusprosessin käynnistyminen on hyvin usein seurausta siitä, että henkilöllä on uhka jäädä vaille palkkaa ja sosiaaliturvaa. Kuten seuraavasta työnjakoasetelmasta voi nähdä, osa kuntoutuksen toteutusvastuusta määräytyy vammautumisen syyn ja osa työllistymisvaikeuksien olemassaolon perusteella.
Ammatillisen kuntoutuksen sisältö määräytyy pääasiassa työelämän yleisten tarpeiden pohjalta. Koska ammatillisen kuntoutuksen lähtötilanteessa huomio kiinnittyy yksittäiseen henkilöön, jolla on sairaudesta tai vammasta (tai jostakin niihin verrattavissa olevasta tekijästä) johtuvia vaikeuksia työllistyä avoimille työmarkkinoille, kuntoutuksen käytännöt painottuvat liian helposti yksilöllisiin tekijöihin. Perinteinen malli, johon viime vuosien kritiikki on kohdistunut, on ollut se, että ensin ammatillisen kuntoutuksen tarpeessa olevan henkilön ammatillisia valmiuksia on tutkittu ja hänelle on sen jälkeen pyritty löytämään paras mahdollinen paikka työmarkkinoilla. Suoriutumista työelämän vaatimuksista ei kuitenkaan voi määritellä yksinomaan, eikä ehkä edes olennaisilta osiltaan yksilöllisinä ammatillisina valmiuksina, vaan vähintään yhtä tärkeitä ovat työn ja työmarkkinoiden erilaiset, muuttuvat ja vaikeasti selvitettävät tekijät. Paremmaksi menetelmäksi, ainakin periaatteessa, on osoittautunut se, että etsitään työmarkkinoilta sopiva työpaikka, johon sijoittumiselle järjestetään kuntoutuksena tarvittava taloudellinen ja ohjauksellinen tuki.
Ammatillinen kuntoutuminen on kuntoutuksen alkuperäinen päätehtävä. Suomen lainsäädännön ensimmäiset kuntoutussäädökset – sotainvalidien työhuoltoasetus (vuodelta 1942) ja invaliidihuoltolaki (1946) – olivat puhtaasti ammatillisen kuntoutuksen lakeja. Invaliidihuoltolaissa ammatillista kuntoutusta sanottiinkin työhuolloksi. Ammatillisen kuntoutuksen kokonaisuuden kannalta tärkein ohjelma oli Kansainvälisen työjärjestön (ILO) vuonna 1955 hyväksymä suositus 99/1955, joka esitti jäsenmailleen miten ammatillisen kuntoutuksen muodostama kokonaisuus – ammatinvalinnanohjaus, ammattikoulutus, työhönsijoitus, suojatyö – tulisi järjestää.
Keskeiset kuntoutusjärjestelmät määrittelevät oman vastuunsa yleensä tarjoamiensa palvelujen kautta.
Ammatillisen kuntoutuksen tarkoituksena on edistää vajaakuntoisen ammatillista suunnittelua, kehittymistä, työllistymistä ja työssä pysymistä. Ammatillisessa kuntoutuksessa vajaakuntoisia henkilöasiakkaita varten järjestetään
Vajaakuntoisen työllistymistä ja työssä pysymistä voidaan tukea työnantajalle myönnettävällä työolosuhteiden järjestelytuella.
Työ- ja ansiokykyyn liittyvän kuntoutuksen kustannuksina korvataan
Kansaneläkelaitos järjestää ammatillisena kuntoutuksena
Ammatillisella kuntoutuksella tarkoitetaan työkokeilua, työhön valmennusta, työhön tai ammattiin johtavaa koulutusta ja tukea elinkeinotoiminnan aloittamiseen. Työntekijälle voidaan korvata ammatillisesta kuntoutuksesta aiheutuvat välttämättömät ja tarpeelliset kustannukset.
Kuntoutuksen vaikuttavuutta arvioidaan yleensä sillä, kuinka suuri osa kuntoutujista on seurantahetkellä työssä. Vuoden 2002 Kuntoutusselonteon yhteydessä tehtiin asiantuntijakatsaus ammatillisen kuntoutuksen vaikuttavuudesta. Yhteenvetona pääasiassa amerikkalaisin tutkimuksiin perustuvassa selvityksessä todettiin, että ne ammatillisen kuntoutuksen muodot, joissa keskitytään kuntoutujan työnhaun, työllistymisen ja työssä selviytymisen tukemiseen ja sen edellyttämään työnantajayhteistyöhön, tuottavat työllistymisen ja työssä olon kannalta parempia tuloksia kuin muut ammatillisen kuntoutuksen muodot. Vastaavasti suomalaiset kokemukset Kelan ammatilliseen kuntoutukseen kuuluvasta Tyk-toiminnasta viittaavat siihen, että kuntoutuksen vaikuttavuus on sitä suurempi, mitä enemmän työpaikalla on tehty kuntoutukseen liittyviä muutoksia.