hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Albrecht von Wallenstein
Albrecht Wenzel Eusebius von Wallenstein (oik. von Waldstein, tšekiksi "Vojtěch Václav Eusebius z Valdštejna", 24. elokuuta 1583 Hermanitz an der Elbe, Böömi – 25. maaliskuuta 1634 Eger), Friedlandin ja Mecklenburgin herttua, oli böömiläinen aatelinen, sotilas ja poliitikko. Hänen panoksensa oli merkittävä kolmikymmenvuotiseen sotaan, vaikka hän kuolikin sen kuluessa. Hän loi elinaikanaan niin mittavan palkkasoturiliiketoimen, ettei sellaista ole ollut aiemmin eikä sen jälkeen.
Wallenstein valtuutettiin Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan puolesta kokoamaan armeija ja kukistamaan protestanttiset kapinalliset. Valtansa huipulla Wallensteinilla oli, alaistensa komennossa, omassa yksityisarmeijassaan noin 50 000 miestä. Hän oli Böömin epälegitiimi hallitsija ja hänelle syntyi poliittisia pyrkimyksiä sen myötä kun hän menestyi sodassa. Näiden petosepäilyjen takia Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan vallanpitäjät murhauttivat hänet kesken kolmikymmenvuotisen sodan.
Wallenstein käytti armeijansa rakentamiseen samoja metodeita kuin eurooppalaiset ammattisotilaskomentajat 1000-luvun alkupuolelta lähtien olivat käyttäneet: hän värväsi pystyviä komentajia värväämään ja johtamaan osastoja. Hän itse maksoi komentajilleen jotka hoitivat itse sotilaansa.
Bayesin teoreema
Bayesin teoreema (myös Bayesin sääntö tai Bayesin laki) on ehdolliseen todennäköisyyteen liittyvä matemaattinen teoreema. Teoreeman voidaan tulkita kuvaavan käsitysten päivittämistä uuden todisteaineiston valossa "a posteriori". Teoreema on nimetty sen kehittäneen 1700-luvulla eläneen brittiläisen pastorin ja matemaatikon Thomas Bayesin mukaan.
Kaavan soveltamiseen perustuu bayesilainen tilastotiede.
Tapahtuman "A" todennäköisyys ehdolla "B" (merkitään P(A|B)) on yleisessä tapauksessa eri asia kuin todennäköisyys tapahtumalle "B" ehdolla "A" (merkitään P(B|A)). Näiden kahden ehdollisen todennäköisyyden välillä on kuitenkin suhde, jota Bayesin teoreema kuvaa. Teoreema kuuluu seuraavasti:
missä
Oletetaan, että meillä on kaksi purkillista keksejä. Purkissa A on 10 suklaakeksiä sekä 30 kookoskeksiä, kun taas purkissa B on molempia laatuja 20 kappaletta. Matti valitsee ensin sattumanvaraisesti toisen purkeista ja sitten nostaa valitsemastaan purkista sattumanvaraisesti yhden keksin. Havaitaan, että Matin valitsema keksi on kookoskeksi. Millä todennäköisyydellä se on peräisin purkista A?
Intuitiivisesti on tietenkin helppo nähdä, että koska kookoskeksejä on purkissa A enemmän kuin purkissa B, on todennäköisyyden oltava suurempi kuin 0,5. Tarkka todennäköisyys voidaan laskea Bayesin teoreeman avulla. Nyt
on todennäköisyys sille, että Matin valitsema purkki on purkki A siinä tapauksessa, että hän on valinnut purkista kookoskeksin. Tälle todennäköisyydelle etsimme ratkaisua.
formula_7 on todennäköisyys sille, että Matin valitsema keksi on kookoskeksi. Tätä todennäköisyyttä kuvaa luonnollisesti kookoskeksien osuus kaikista mahdollisista kekseistä. Kookoskeksejä on ensimmäisessä purkissa 30 kappaletta ja toisessa purkissa 20 kappaletta eli yhteensä 50 kappaletta. Koska molemmissa purkeissa on 40 keksiä, on keksien kokonaismäärä 80 kappaletta. Näin saadaan
Vastaavasti formula_9 on todennäköisyys sille, että Matin valitsema purkki on nimenomaan purkki A. Kahdesta purkista yhden tietyn valitsemisen todennäköisyys on luonnollisesti 0,5.
formula_11 on todennäköisyys sille, että Matin valitsema keksi on kookoskeksi siinä tapauksessa, että hän on valinnut purkin A. Koska purkissa A on yhteensä 40 keksiä, joista 30 on kookoskeksejä, saadaan todennäköisyydeksi
Tämän informaation avulla voimme nyt laskea todennäköisyyden sille, että Matin valitsema kookoskeksi on peräisin juuri purkista A:
On siis 60% todennäköisyys, että Matin kookoskeksi on purkista A.
Ehdollisen todennäköisyyden määritelmän mukaisesti tapahtuman "A" todennäköisyys ehdolla "B" on
Vastaavasti tapahtuman "B" todennäköisyys ehdolla "A" on
Näistä kahdesta yhtälöstä saadaan
Jakamalla näin saadun yhtälön molemmat puolet tekijällä P("B") saadaan Bayesin teoreema
PCUF
PC Users of Finland eli PCUF on 1983 aloittanut Suomen suurin PC-tietokoneiden käyttäjäyhdistys, PC-käyttäjät ry. Yhdistys tarjoaa jäsenilleen kotisivutilaa, sähköpostipalvelun ja shellin yhdistyksen linux-palvelimella. Myös yhdistyksellä on aktiivien jäsentoiminta. Yhdistys kuuluu Suomen tietotekniikan liittoon, joka tarjoaa yhdistyksen jäsenille huomattavia etuja.
PC-käyttäjät ry järjestää jäsenilleen teemailtoja, joissa opetellaan teeman mukaisia asioita. On ollut Delphi, C-iltoja sekä omat jaokset linuxin opetteluun, pelaamiseen jne.
Yhdistyksen kotisivut
Pink Floyd – The Wall
Pink Floyd – The Wall (Suomessa myös nimellä Muurinseinä) on vuonna 1982 valmistunut Alan Parkerin ohjaama elokuva, joka perustuu Pink Floyd -yhtyeen konseptialbumiin "The Wall".
Elokuvassa on vain vähän vuoropuhelua ja tarinaa kuljetetaan musiikin avulla. Elokuva sisältää myös piirrosanimaatioita. Elokuva kertoo eristäytyneestä, hulluuden ja itsetuhon partaalla olevasta rocktähdestä. Sen tarina poikkeaa hieman albumin juonesta. Elokuva sisältää albumin kappaleiden lisäksi kappaleet ”When the Tigers Broke Free” ja ”What Shall We Do Now?” Toisaalta siitä puuttuvat kappaleet ”Hey You” ja ”The Show Must Go On”. Elokuvan pääosaa esitti The Boomtown Rats -yhtyeen laulaja, sittemmin Live Aidin järjestäjänä tunnetuksi tullut Bob Geldof.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano pitää "The Wallia" mahtipontisena, parhaimmillaan psykedeelisenä mutta pahimmillaan sekavan pateettisena. Hän antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Venezuelan presidentti
Venezuelan presidentti () on Venezuelan valtion ja hallituksen päämies sekä kansallisten asevoimien neljän osaston ylipäällikkö. Presidentti nimittää varapresidentin ja ministerit. Yksi virkakausi kestää kuusi vuotta. Aiemmin sama henkilö voitiin valita presidentiksi enintään kahdelle peräkkäiselle kaudelle, mutta tämä pykälä kumottiin kansanäänestyksessä vuonna 2009. Oppositiolla on vuoden 1999 lain perusteella oikeus järjestää kauden kolmen viimeisen vuoden aikana kansanäänestys presidentin alasastumisesta, mikäli he saavat tuekseen 20 prosenttiä äänioikeutetuista.
Etelä-Amerikan itsenäisyyssotien ja Suur-Kolumbian aikana vallinneen yleisen epäjärjestyksen johdosta alla olevassa luettelossa on vuosien 1814–1819 kohdalla aukkoja. Angosturan konferenssi nimitti Simón Bolívarin "Venezuelan tasavallan ylipäälliköksi" "(Jefe Supremo de la República de Venezuela)" vuosiksi 1819–1830.
Ensimmäisessä sarakkeessa on ilmoitettu presidenttikauden järjestysluku. Sitten perustamisensa 1812, Venezuelan tasavallalla on ollut 70 presidenttikautta, alkaen Cristóbal Mendozasta. Toinen sarake ilmoittaa yhden henkilön yhden keskeytymättömän hallintokauden järjestysluvun. Esimerkiksi Juan Cristósomo Falcón hallitsi kahden kauden ajan joten hänen kohdalleen ensimmäiseen sarakkeeseen on merkitty 20. ja 21. presidenttikaudet, toiseen sarakkeeseen tämän olleen 19. keskeytymätön yhden hallitsijan kausi. Kolmas sarake listaa yksittäisen presidentin järjestysluvun. Useat alla listatut miehet ovat olleet väliaikaisia presidenttejä, varsinkin sisällissodan tai vallankaappauksen jälkimainingeissä. Mm. joidenkin näiden väliaikaisten valtakausien hyvin lyhyen keston johdosta muut luettelot Venezuelan presidenteistä saattavat jättää joitakin tässä mainittuja hallitsijoita pois. Sarakkeiden taustaväri kertoo presidenttien puoluetaustan.
Jusuf Kalla
Jusuf Kalla (s. 15. toukokuuta 1942 Watampone, Sulawesi Selatan, Indonesia) on Indonesian varapresidentti ja Golkar-puolueen puheenjohtaja.
Vielä lokakuussa 2004 pidettyjen presidentinvaalien aikaan Kalla jätettiin oman puolueensa ulkopuolelle, sillä hän oli ehdolla kilpailevan demokraattisen puolueen presidenttiehdokkaan Susilo Bambang Yudhoyonon varapresidentiksi. Kun kuitenkin Golkarin oma ehdokas kenraali Wiranto putosi jo ensimmäisellä kierroksella ja Yodhoynosta tuli presidentti, sai Kalla synninpäästön puolueessaan. Niinpä hän voitti joulukuussa 2004 Golkar-puolueen johtajaäänestyksen, vastaehdokkaana Akbar Tanjung.
Jusuf Kalla on Indonesian toiseksi tärkein poliitikko heti presidentti Yodhoyonon jälkeen, ellei jopa lähes yhtä tärkeä. Hän on pidetty maan vaikutusvaltaisimpana varapresidenttinä sitten ensimmäisen kyseisen viran haltijan, Muhammed Hattan, aikojen. Maan suurimman puolueen Golkarin puoluejohtajana hänellä on lisäksi enemmän vaikutusvaltaa Indonesian parlamentissa kuin presidentti Yodhoyonolla itsellään, sillä tämän demokraattisella puolueella (PD) on vain runsas kymmenesosa parlamenttipaikoista.
Reino Armio
Reino Rurik Armio (alk. Andersson) (9. joulukuuta 1905 Turku – 16. toukokuuta 1979 Turku) oli suomalainen iskemälaulaja, joka lauloi Sointu levy-yhtiölle. Armion levyttämistä 95 kappaleesta tunnetuimpia olivat ”Kynttilöiden syttyessä” (”Kodin kynttilät”), ”Yö Riossa”, ”Pustan poika”, ”Danakil” sekä sota-ajan propagandalaulut ”Kremlin uni” ja ”Kiestingin Sohvi”.
Armion levytykset jäivät kuitenkin tunnetumpien laulajien esimerkiksi Eugen Malmsténin ja A. Aimon levytysten varjoon.. Armion levytysura päättyi sotavuosina välirikkoon Sointu-levy-yhtiön kanssa, kun Armio osin aiheellisesti arvosteli yhtiötä ”hittikappaleiden” antamisesta A. Aimon ja Malmsténin laulettaviksi.
Alkujaan Armio oli kanttori Porista. Hän levytti lähes sata levypuolta.
Annikki Arni
Aino Annikki Arni, o.s. "Forsström", käytti kirjailijanimimerkkinä nimeä "Marja-Leena" (23. syyskuuta 1898 Ristiina – 10. joulukuuta 1981 Helsinki) oli suomalainen laulaja ja näyttelijä, mutta myös toimittaja ja suomentaja. Hän esitti operettisävelmiä ja iskelmiä ja esiintyi 1930-luvulla kabareessa. Hänen iskelmistään tunnetuin lienee hänen Dallapé-orkesterin solistina levyttämänsä "Vanha kaappikello" (1938). Hän oli myös toimittaja ja pääsi haastattelemaan musiikkimaailman suuria tähtiä.
Arni oli yksi alkuperäisiä "Elokuvajournalistit"-yhdistyksen perustajajäseniä vuonna 1944. Yhdistyksen näkyvin tehtävä oli jakaa elokuva-alan Jussi-palkintoa. Arni sai vuonna 1978 betoni-Jussin kunnianosoituksena elämäntyöstään.
Oulu (Wisconsin)
Oulu on Yhdysvalloissa Wisconsinin osavaltion Bayfieldin piirikunnassa osavaltion luoteiskulmassa sijaitseva noin 540 asukkaan kylä, joka on pinta-alaltaan noin 91,9 neliökilometrin kokoinen.
Kylä on nimetty oululaislähtöisten suomalaisten asuttajiensa mukaisesti. Suomalaisia virtasi Wisconsiniin pääasiassa 1800-luvun loppu- ja 1900-luvun alkupuolella.
46°37'34"N, 91°30'2"W
Bayfieldin piirikunta
Bayfieldin piirikunta on Yhdysvaltojen Wisconsinin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Vuoden 2000 väestönlaskennassa piirikunnassa oli asukkaita 15 013. Hallinnollinen keskus on Yläjärven rannalla sijaitseva Washburn.
Bayfieldin piirikunta rajautuu idässä Ashlandin piirikuntaan, etelässä Sawyerin piirikuntaan, lounaassa Washburnin piirikuntaan ja lännessä Douglasin piirikuntaan. Piirikunnan pohjoinen osa on Yläjärven rantaa, ja Apostle Islands-nimisestä saariryhmästä kolme saarta kuuluu Bayfieldin piirikunnalle.
Bayfieldin piirikunnan pinta-ala on 5 288 km², josta 3 823 km² on maata ja 1 464 km² (27,69 %) vettä.
Susanna Alakoski
Susanna Alakoski (oik. Jaana Susanna Emilia Alakoski Söderlund; 16. toukokuuta 1962 Vaasa) on ruotsinsuomalainen kirjailija. Hän kirjoittaa teoksensa ruotsiksi.
Alakoski muutti viisivuotiaana perheensä kanssa Vaasasta Ruotsiin. Hän kävi koulunsa Ystadissa Skånessa ja muutti myöhemmin Tukholmaan. Hän on koulutukseltaan sosionomi ja toimii tutkijana. Alakoski on työskennellyt myös sosiaalisihteerinä, hoitanut pakolaisasioita ja ollut Ruotsin Vasemmistopuolueen entisen puheenjohtajan Gudrun Schymanin lehdistösihteerinä.
Vuonna 2006 julkaistiin Alakosken esikoisromaani "Svinalängorna" (suom. "Sikalat", 2007), joka sai arvostetun ruotsalaisen August-palkinnon. Kirjasta tehtiin elokuva, "Sovinto", joka sai ensi-iltansa vuonna 2011. Vuonna 2007 ilmestyi Alakosken ja Karin Nielsenin toimittama luokkayhteiskunta-antologia "Tala om klass", jossa 15 naista kertoo omien kokemustensa perusteella luokkayhteiskunnasta vuosina 1931–2006. Teoksen pohjalta on tekeillä myös elokuva.
Alakoski on kirjoittanut myös kolme lastenromaania. Vuonna 2011 ilmestyi teos "Dagens Harri" (suom. "Päivän Harri", 2012), joka on trilogian ensimmäinen osa. Vuonna 2012 ilmestyi toinen osa, "Guldfisk" (suom. "Kultakala", 2013) ja vuonna 2013 kolmas osa, "Dagens skräckis".
Vuonna 2013 Alakoskelle myönnettiin Jan Myrdal -seuran 100 000 Ruotsin kruunun (noin 11 400 euron) arvoinen Lenin-kirjallisuuspalkinto, josta hän kieltäytyi. Alakosken mukaan kieltäytymisen taustalla oli henkilökohtaisia ja poliittisia syitä. Hän ei halunnut itseään yhdistettävän totalitaristiseen hallintoon.
Alakoski sai vuonna 2015 Malmön korkeakoulun kunniatohtorin arvon.
Alakosken puoliso on ruotsalainen runoilija Mats Söderlund. Heillä on kolme lasta.
Food Force
Food Force on YK:n Maailman ruokaohjelman (WFP) vuonna 2005 julkaisema, 8–13-vuotiaille lapsille ja nuorille suunnattu opetuksellinen tietokonepeli. Pelaajien tehtävänä on hoitaa ruoanjakelua nälänhädästä kärsivässä maassa ja auttaa maata pääsemään jaloilleen sekä saada sen omavaraisuus takaisin. Samalla pelaaja oppii nälästä ja WFP:n työstä sen ehkäisemiseksi.
Pelin kehittäjät ovat brittiläinen Playerthree ja italialainen Deepend. Food Force julkaistiin Bolognassa 14. huhtikuuta 2005. Se on ladattavissa ilmaiseksi verkkosivustolta. Sekä Windowsille että Macintoshille on omat versionsa. Pelaajia kannustetaan polttamaan peli CD:ille ja jakamaan kavereille. Erikielisiä versioita on tällä hetkellä jo seitsemän. Toukokuussa 2007 ilmestyi suomenkielinen versio.
Pelin tapahtumapaikkana on "Sheylan", Intian valtamerellä sijaitseva kuvitteellinen saarivaltio, joka kärsii kuivuudesta ja sisällissodasta. Pelaajan hahmo on YK:n ammattilaisten mukaan päässyt keltanokka. Pelissä on kuusi tehtävää, jotka on suunniteltu havainnollistamaan ruoka-avun jaon eri vaiheita.Suuri osa pelistä on toimintapainotteista, aikarajoineen. Kukin kuudesta tehtävästä on mahdollista ratkaista tunnissa, mutta pelaajat voivat haluta koettaa yksittäistä tehtävää toistamiseen, sillä parhaat tulokset voi tallettaa internetiin vertailtavaksi muiden kanssa.
Food Forcen kilpailuversio Bowl 2006 julkaistiin 2006. Sen tavoitteena on rohkaista useampia lapsia pelaamaan ja oppimaan nälästä maailmassa. Bowlissa 40 miljoonaa pistettä kerännyt pelaaja pääsee mukaan arvontaan jossa voi voittaa liput Super Bowliin kahdelle.
Minden
Minden on kaupunki Saksassa Nordrhein-Westfalenissa. Kaupunki sijaitsee 40 kilometriä Bielefeldistä koilliseen ja 55 kilometriä Hannoverista länteen. Kaupunki on ollut asuttu ainakin 300-luvulta asti. Kaarle Suuri teki sopimuksen Mindenissä vuonna 798. Nykyään kaupungissa asuu yli 80 000 asukasta.
Mindenissä oli vuoteen 2003 asti, ennen Magdeburgin vesiväyläristeyksen rakennusta Saksan suurin kahden vesiväylän risteys. Weser ja Mittellandkanaali virtaavat ristiin ”kahdessa kerroksessa”. Mittellandkanaali on 320 kilometriä pitkä ja pisin rakennettu vesiväylä Saksassa. Mittellandkanaali yhdistää Elben ja Reinin. Minden on tärkeä laivaliikenteen risteyspaikka. Kaupunki edistää pyöräilyä.
H. L. Mencken
Henry Louis Mencken (12. syyskuuta 1880 – 29. tammikuuta 1956) oli yhdysvaltalainen toimittaja, satiirikko ja yhteiskuntakriitikko. Yhdysvalloissa häntä pidetään 1900-luvun alkupuolen yhtenä inspiroivimmista kirjoittajista.
Mencken toimitti neljää Baltimoressa ilmestynyttä sanomalehteä ja tuli tunnetuksi kielitieteellisestä tutkielmasta "American Language" (1919). Hänen toinen tunnettu teoksensa on esseekokoelma "Prejudices" (1919–1927).
Pitié-Salpêtrière
Pitié-Salpêtrière () on pariisilainen sairaala. Se on historiansa aikana toiminut mielisairaalana, vankilana ja köyhäintalona. Sen pihalla kokeiltiin giljotiinia ensi kerran, silloin kuolleisiin.
Niin sanottujen syyskuun murhien aikana jakobiinit järjestivät Salpêtrièressä, kuten muissakin vastaavissa laitoksissa, hirvittävän verilöylyn.
Napoleonin aikana laitos muutettiin yksinomaan mielisairaiden ja hysteerikkojen säilytyspaikaksi. Laitos oli pitkään vanhuspsykiatrinen eli psykogeriatrinen sairaala, mutta avohoidon kehittyessä se muutettiin 1980-luvulla tapaturmasairaalaksi ja nykyisin on osa Pariisin yliopistollista keskussairaalaa.
Kuuluisia ranskalainen neurologi Jean-Martin Charcot oli Salpêtrièren ylilääkäri. Sigmund Freud oli Salpêtrièressä harjoittelemassa Charcot’n johdolla.
Walesin prinsessa Diana ja yhdysvaltalainen tanssija Joséphine Baker kuolivat Salpêtrièren sairaalassa. Siellä ovat olleet hoidettavana esimerkiksi Michael Schumacher, Ronaldo, ruhtinas Rainier III, Alain Delon ja Gérard Depardieu.
Toivo Kärnä
Toivo Kärnä (8. tammikuuta 1895 Lappajärvi – 10. heinäkuuta 1941) oli suomalainen jääkärikapteeni ja Väinö Linnan "Tuntematon sotilas" -romaanin kapteeni Kaarnan todennäköinen esikuva.
Kärnän vanhemmat olivat maanviljelijä Matti Kärnä ja Maria Luoma. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Lilja Maria Aholan kanssa. Kärnä kävi kansakoulun ja Haminan Taistelukoulun vuonna 1918 sekä Reservin upseerikoulun vuonna 1926 ja kaasunsuojelukurssin vuonna 1927.
Kärnä työskenteli maanviljelijänä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 7. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän osallistui vuonna 1917 Polangenissa järjestetyille erikoiskursseille (pommarikurssi).
Kärnä saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana varavääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 4. Jääkärirykmentin 11. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Viipurissa.
Kärnä palveli sisällissodan jälkeen aluksi samassa joukko-osastossa 3. komppanian koulutusaliupseerina, kunnes hänet siirrettiin samoihin tehtäviin Kaartin jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Vielä vuoden 1918 puolella hänet komennettiin Sortavalan Rajavartioryhmän 3. pataljoonaan, missä hän palveli kunnes vuonna 1920 hänet siirrettiin takaisin Kaartin jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Vuonna 1921 hänet siirrettiin komppanianvääpeliksi Suomen Valkoisen kaartin 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin vielä samana vuonna koulutusaliupseeriksi Porin rykmentin 1. konekiväärikomppaniaan, missä hän palveli vuoteen 1923 saakka, jolloin hänet siirrettiin rajavartiolaitoksen palvelukseen ja sijoitettiin aluksi komppanianvääpeliksi ja myöhemmin nuoremmaksi upseeriksi Joensuun Rajavartiostoon. Tässä toimessa hän oli aina vuoteen 1937 saakka tehden sinä aikana useasti myös komppanianpäällikön viransijaisuuksia. Vakinaisesta palveluksesta Kärnä erosi vuonna 1937 ja siirtyi vakuutusasiamieheksi Vakuutusyhtiö Suomen palvelukseen ollen vakuutusyhtiön palveluksessa talvisodan kynnykselle saakka.
Talvisotaan Kärnä osallistui komppanianpäällikkönä Erillinen Pataljoona 23:ssa ja myöhemmin saman pataljoonan komentajana osallistuen taisteluihin Valamossa ja Mantsinsaaressa. Välirauhan aikana hän palveli edelleen samassa joukossa, kunnes hänet siirrettiin tuttuun ympäristöön Joensuun Rajavartiostoon, mutta siirrettiin myöhemmin komppanianpäälliköksi 10. prikaatiin. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin komppanianpäälliköksi Jalkaväkirykmentti 29:n I pataljoonan 1. Konekiväärikomppaniaan, missä joukossa hän haavoittui 9. heinäkuuta 1941 Tsiipakassa ja menehtyi saamiinsa vammoihin seuraavana päivänä. Kärnä haudattiin Joensuun sankarihautaan.
Kärnä toimi Pohjois-Karjalan ampujapiirin johtokunnan jäsenenä vuosina 1930–1931 ja Joensuun Rajavartioston upseerien kunnianeuvoston varajäsenenä vuonna 1930.
Trygve Bratteli
Trygve Marton Bratteli (11. tammikuuta 1910 – 20. marraskuuta 1984) oli norjalainen poliitikko, Työväenpuolueen edustaja ja Norjan pääministeri vuosina 1971–1972 ja 1973–1976.
Bratteli syntyi Nøtterøyssä, jossa hän kävi kansakoulun. Hän oli jonkin aikaa työttömänä ja työskenteli sitten muun muassa valaanpyytäjänä ja rakennustyöläisenä. Hän toimi Työväenpuolueen kriisikomitean sihteerinä Norjan natsimiehityksen aikana. Saksalaiset vangitsivat hänet vuonna 1942, ja hän oli poliittisena vankina useilla Saksan keskitysleireillä vuosina 1943–1945.
Brattelin palattua Norjaan vuonna 1945 hänestä tuli Työväenpuolueen varapuheenjohtaja. Hän työskenteli puolustuskomiteassa ja hänestä tuli puolueen johtaja 1965. Bratteli oli kansanedustajana Norjan suurkäräjillä vuosina 1950–1981 ja toimi myös finanssi- ja liikenneministerinä. Työväenpuolueen ensimmäisen pääministerin Einar Gerhardsenin erottua Brattelin vastuulla oli löytää Työväenpuolueen hallituksille uusi suunta.
Brattelin poliittisen uran keskeisenä tavoitteena oli Norjan jäsenyys Euroopan yhteisössä. Jäsenyyden kaaduttua vuoden 1972 kansanäänestyksessä hän erosi hallituksesta.
Bratteli kirjoitti lukuisia muistelmia ja poliittisia kirjoja. Hänen muistelmistaan Saksan keskitysleireiltä ("Fange i natt og tåke", 1980) tuli myydyin kirja Norjassa.
Jacques Necker
Jacques Necker (30. syyskuuta 1732 Geneve – 9. huhtikuuta 1804 Coppet) oli sveitsiläissyntyinen, Pariisissa vakituisesti asunut pankkiiri sekä taitavana ja taloudellisena tunnettu talousasiantuntija.
Hän oli ensi kerran Ranskan rahaministerinä vuosina 1777–1781, mutta joutui eroamaan hovin painostuksesta. Vuonna 1788 Loménie de Brienne, joka muodosti silloisen hallituksen, kutsui Neckerin rahaministerikseen, mutta korruptoitunut hovi ei sietänyt tiukkaa rahanvartijaa vaan painosti hänet jälleen eroamaan 11. heinäkuuta 1789. Asian johdosta Pariisissa nousi yleinen mellakka.
Bastiljin valtauksen jälkeen Necker kutsuttiin takaisin, mutta hän oli jo sairas ja huonokuntoinen eikä enää pystynyt entiseen. Hän menetti kansansuosionsa, erosi vuonna 1790 ja eli loppuikänsä linnassaan Sveitsissä.
Neckerin tytär Anne Louise Germaine (1766–1817) tuli kuuluisaksi kirjailijana ja kirjallisen salongin pitäjänä madame de Staëlina.
Aubry: Ranskan suuri vallankumous, osat 1 ja 2
Shippō
Shippō () on fiktiivinen hahmo manga- ja animesarja Inuyashassa. Shippō on japania ja tarkoittaa seitsemää jalokiveä. Shippōn nimen kirjoitusasu vaihtelee, suomenkielisessä mangassa käytetään nimeä Shippoo.
Shippō on kitsune (yōkai-kettu), joka kuuluu Inuyashan ja Kagomen seurueeseen. Alussa Shippō hyökkää Inuyashan ja Kagomen kimppuun tarkoituksenaan varastaa näiden keräämät Shikon no taman sirpaleet. Hän haluaa käyttää niitä tullakseen vahvemmaksi ja täten voidakseen kostaa isänsä kuoleman.
Shippōlla ei ole ongelmia ihmisten kanssa toisin kuin useilla yōkailla. Inuyasha ja Shippō nahistelevat usein Kagomen yrittäessä pitää heitä erossa toisistaan. Shippō pitää molemmista hyvin paljon ja toivoo, etteivät nämä väittelisi keskenään, yrittäen saada Inuyashaa pyytelemään anteeksi Kagomelta näiden riideltyä.
Shippō ei tavallisesti osallistu taisteluihin nuoren ikänsä ja pienen kokonsa johdosta, mutta hän on pelastanut heidät usein illuusioillaan, jotka toisinaan ovat olleet hyvinkin hyödyllisiä.
Spyker F1
Spyker F1 oli Formula 1 -talli, jonka Spyker Cars perusti ostettuaan lyhyen elämän kokeneen MF1:n. Nimenvaihdos Spykeriin tarkoitti myös värien vaihtumista Midlandin punavalkoisesta oranssin ja hopean sekoitukseen, jota on jo nähty Spyker Spyder GT2-R -mallissa.
Varikolla oli liikkunut huhuja mahdollisesta tallin myymisestä keskellä kautta, vajaat kaksi vuotta sen jälkeen, kun Alex Shnaider osti Jordan Grand Prix'n Eddie Jordanilta. Hinnaksi väitettiin 128 miljoonaa dollaria, ja että Shnaider harkitsi tosissaan myymistä, koska tallit olivat tulleet entistä arvokkaammiksi, sillä vuoden 2008 jälkeen ei enää uusia talleja otettaisi sarjaan 12 enimmäismäärän täytyttyä. 9. syyskuuta 2006 talli myytiin Spyker Carsille, Spyker maksoi noin 106,6 miljoonaa dollaria.
Midland-kuljettajat Christijan Albers ja Tiago Monteiro jatkoivat tallissa myynnistä huolimatta, ja talli kilpaili kolme viimeistä kilpailua Spyker MF1 Racing -nimellä.
Kaudeksi Spykerin tallipäälliköksi nimettiin Colin Kolles ja talli sai käyttöönsä Ferrarin moottorit. Adrian Sutil ja Christijan Albers aloittivat tallin kuljettajina, mutta Albers sai potkut kesken kauden. Spyker oli pääasiassa sarjan hitain talli, kunnes auton uusi kehitysversio paransi hieman tallin kilpailukykyä loppukauden kisoihin. Talli saavutti ainoan MM-pisteensä kauden 15. osakilpailussa Japanissa Adrian Sutilin sijoituttua kahdeksanneksi.
Kaudeksi 2008 Spykerin nimi vaihtui Force Indiaksi intialaisen liikemiehen Vijay Mallyan hankittua talli omistukseensa yhdessä Spykerin toiminnassa jo aiemmin mukana olleen Michiel Mol'n kanssa.
Philippe Égalité
Orléansin herttua Louis Philippe Joseph, viimeisinä vuosinaan Philippe Égalité (13. huhtikuuta 1747 – 6. marraskuuta 1793) oli Ludvig XVI:n serkku. 
Hän oli katsomuksellisesti ja myös sukuperintönä oppositiossa kuningasta kohtaan. Herttua pyrki valtaistuimelle, mutta sen epäonnistuttua hän rahoitti vallankumouksellista mellakointia ja liittyi jakobiiniklubiin.
Herttuan sanotaan (Octave Aubryn mukaan) tervehtineen hurraten mellakoitsijoita, jotka kantoivat ohi hänen murhatun kälynsä Lamballen ruhtinattaren päätä ns. Syyskuun murhien aikana.
Herttua oli perustuslakia säätävän kansalliskokouksen ja konventin jäsen, vuorelainen. Hän otti itselleen uuden sukunimen "Égalité" (suom. tasa-arvo) korostaakseen tasavaltalaisuuttaan, historioitsijoiden mukaan silkkaa pelkuruuttaan.
Herttua petti sanansa, kun kuninkaan tuomiosta äänestettiin konventissa: vaihtoehtoina olivat kuolema, maasta karkottaminen ja vankeus rauhan tuloon asti. Herttua oli omaisilleen luvannut jättää äänestämättä - mutta viime hetkellä hän käänsi kelkkansa:
Ruhtinas, jota yleisesti pidetään kateellisena ja kapinallisena, joka ei koskaan ajatellut muuta kuin omaa etuaan, omaisuuttaan ja valtaistuinta, menetti nyt maineensa kaikkien silmissä. Äänestämällä serkkunsa kuoleman puolesta hän luuli pelastavansa nahkansa, mutta astuikin tosiasiassa ensi askeleensa kohti giljotiinia. Puheenvuoro sai jopa hänen oman poikansakin (myöhemmän kuningas Ludvig Filipin) vimmastumaan hänelle.
Ranskan valtionarkistossa on säilynyt pojan isälleen lähettämä kirje; jo kenraalin arvon saavuttanut poika suorastaan sanallisesti ruoskii isänsä henkihieveriin tämän rikottua lupauksensa.
Koska nimenomaan muutama kuoleman puolelle annettu ääni ratkaisi tuomion, voidaan sanoa, että juuri Orléansin herttuan asettuminen tälle kannalle koitui kuninkaan kuolemaksi.
Kuitenkaan Robespierre ei missään vaiheessa luottanut häneen. Yleistä suhtautumista herttuaan kuvaa osuvasti samanaikainen englantilainen poliittinen kuva "Egalitén uhri", jossa herttua on pantu pitelemään ilmassa giljotiinin ääressä juuri katkaistua kuninkaan päätä, vaikkei hän ollut mestauslavan lähelläkään.
Lopulta herttua mestattiin kuninkuuden tavoittelijana.
Sequoian kansallispuisto
Sequoian kansallispuisto sijaitsee Sierra Nevadalla, lähellä Visaliaa Kaliforniassa. Puisto on kolmas Yhdysvaltojen kansallispuisto Yellowstonen kansallispuiston ja Mackinac National Parkin jälkeen.
Puisto on perustettu 1890. Sen pinta-ala on 1 635 km². Puiston korkein vuori Mount Whitney ulottuu 4 421 metrin korkeuteen merentasosta. Puisto on Kings Canyonin kansallispuiston vieressä.
Puisto on kuuluisa mammuttipetäjistä ("Sequoiadendron giganteum"). Niihin sisältyy maapallon tilavuudeltaan suurin puu nimeltään Kenraali Sherman. Se kasvaa metsässä nimeltä Giant Forest, jossa on kaikkiaan 8000 mammuttipetäjää.
Giant Forestissa kasvaa viisi maailman kymmenestä suurimmasta puusta tilavuuden mukaan arvioituna.
Pateniemen saha
Pateniemen saha oli Oulun Pateniemen kaupunginosassa toiminut sahalaitos, joka oli toiminnassa vuosina 1873–1990. Se perustettiin alun perin helpottamaan laivanrakennuksessa tarvittavan puutavaran saantia ja siten tukemaan omistajansa, kauppaneuvos Johan Gustav Bergbomin omistaman, vuonna 1857 avatun laivavarvin toimintaa.
Bergbom sai luvan sahan perustamiseen kuvernööriltä 31. elokuuta 1873, ja Pateniemen varvin läheisyyteen rakennettiin kaksiraaminen höyrykäyttöinen sahalaitos. Sahan tuotanto ylitti 10 000 kuutiometrin rajan ensi kertaa vuonna 1888, jolloin se oli yksi Oulun läänin suurimmista sahoista.
Laivanrakennusmateriaalin lisäksi sahatavaraa vietiin myös ulkomaille, aina Kreikkaan ja Tunisiaan saakka. Tärkein vientikohde oli Englanti. Raakapuuta tuotiin sahalle aluksi uittamalla, ja vuosina 1928–1929 rakennettiin Oulun–Tornion rautatieltä sahalle pistoraide.
Vuonna 1906 aloitettiin uuden kuusiraamisen höyrysahan rakennustyöt, ja uusi sahalaitos aloitti tuotannon vuonna 1908. Saha laajentui pian yhdeksänraamiseksi laitokseksi. Vuonna 1912 useat alueella toimivat sahat yhdistyivät, ja yhteenliittymän nimeksi tuli Aktiebolaget Uleå Osakeyhtiö.
1930-luvulla aloitettiin sellun tuotanto osana sahatoimintaa, ja Pateniemen saha liittyi osakkaaksi vuonna 1935 perustettuun Oulu Osakeyhtiöön. Viimeisen kerran saha vaihtoi omistajaa vuonna 1986, jolloin siitä tuli osa Veitsiluoto Oy:tä.
Sahan toiminta päättyi 27. huhtikuuta 1990. Sahalaitoksen rakennukset purettiin vuosina 1994 ja 1995. Itse saharakennus paloi helmikuussa 1995. Syttymisen syyksi epäiltiin rakennuksen purkutöistä aiheutunutta kipinää. Nykyisin sahan maa-alueen omistaa Stora Enso Oy. Maa-alueen puhdistus aloitettiin raivaamalla metsä vuonna 2010 ja maaperän vaihto- ja puhdistustoimet alkoivat vuonna 2011.
Nykyisin Pateniemen sahan toimintaa ja historiaa esittelee vanhassa sahan varastorakennuksessa, Nikkaripirtissä toimiva Pateniemen sahamuseo, joka on osa Pohjois-Pohjanmaan museota.
Miinanraivaaja SM 1
Miinanraivaaja SM 1 oli Suomen merivoimissa palvellut miinanraivaaja. "SM 1" otettiin palvelukseen 1939 ja poistettiin palveluksesta 1951.
Alus oli merisuojeluskuntien tilaama, mutta se joutui pian valmistuttuaan raivaajaksi.
"SM 1" oli 10.-18. marraskuuta 1941 Koiviston raivausosastossa liitettynä osasto E:hen yhdessä sisaraluksensa "SM2":n, raivaaja "Salakan" ja "SP 3":n kanssa.
"SM 1" ja "SM 2" olivat kesäkuussa 1942 Viipurinlahden suulla 3. Raivaajalaivueen mukana raivaamassa vanhaa venäläisten laskemaa miinakenttää, josta raivattiin kaikkiaan 25 miinaa ja 130 raivausestettä. Alusten ollessa nostamassa kalustoaan räjähti miina, jolloin yksi matruusi kaatui ja kolme haavoittui. Alukset eivät kärsineet mainittavia vaurioita.
Alus kuului 1948 II Raivausosastoon. Rauhansopimuksen perusteella lakkautettiin suojeluskunnat, jolloin alus jäi laivastolle. Alus palveli koulutusaluksena, kunnes se poistettiin palveluksesta 1951.
SM 1:n sisaralukset olivat Miinanraivaaja SM 2, Miinanraivaaja SM 3 ja Miinanraivaaja SM 4.
Miinanraivaaja SM 2
Miinanraivaaja SM 2 oli Suomen merivoimissa palvellut miinanraivaaja. "SM 2" otettiin palvelukseen 1939 ja poistettiin palveluksesta 1954.
Alus oli merisuojeluskuntien tilaama, mutta se joutui pian valmistuttuaan raivaajaksi.
"SM 2" ja "SM 1" olivat kesäkuussa 1942 Viipurinlahden suulla 3. Raivaajalaivueen mukana raivaamassa vanhaa venäläisten laskemaa miinakenttää, josta raivattiin kaikkiaan 25 miinaa ja 130 raivausestettä. Alusten ollessa nostamassa kalustoaan räjähti miina, jolloin yksi matruusi kaatui ja kolme haavoittui. Alukset eivät kärsineet mainittavia vaurioita.
Alus kuului 1948 II Raivausosastoon. Rauhansopimuksen perusteella lakkautettiin suojeluskunnat, jolloin alus jäi laivastolle. Alus palveli koulutusaluksena, kunnes se varustettiin radio-ohjattavaksi maaliksi 1954. Se ammuttiin todennäköisesti upoksiin.
"SM 2":n sisaralukset olivat Miinanraivaaja SM 1, Miinanraivaaja SM 3 ja Miinanraivaaja SM 4.
Pateniemen sahamuseo
Pateniemen sahamuseo on Pateniemen kaupunginosassa Oulussa sijaitseva Pohjois-Pohjanmaan museon ylläpitämä sahateollisuuden museo, joka keskittyy pääasiassa vuosina 1873–1990 toimineen Pateniemen sahan toiminnan ja historian esittelyyn.
Museo sijaitsee Pateniemen sahan vanhassa Nikkaripirtiksi kutsutussa varastorakennuksessa. Museo avattiin yleisölle 19. kesäkuuta 1989, jolloin Veitsiluoto Oy lahjoitti rakennuksen Oulun kaupungille ja edelleen Pohjois-Pohjanmaan museolle. Museossa on esillä sahaan ja sen toimintaan liittyvää esineistöä.
Miinanraivaaja SM 3
Miinanraivaaja SM 3 oli Suomen merivoimissa palvellut miinanraivaaja.
Alus otettiin palvelukseen 1940. Alus upposi ajettuaan suomalaiseen "Siili"-miinakenttään Suursaaren itäpuolelle 5. lokakuuta 1944. Viisi miestä kuoli. "SM 3" on kunnostettavana Urajärvellä. Alus on kuidutettu.
"SM 3:n" sisaralukset olivat "SM 1", "SM 2" ja "SM 4".
Miinanraivaaja SM 4
Miinanraivaaja SM 4 oli Suomen merivoimissa palvellut miinanraivaaja.
Alus otettiin palvelukseen 1940. Sotatoimien päätyttyä se kuului II raivausosastoon raivaustoiminnan päättymiseen saakka. Se poistettiin palveluksesta 1951.
"SM 4:n" sisaralukset olivat "Sm 1", "SM 2" ja "SM 3".
Sindbad Merenkulkija
Sindbad Merenkulkija (joskus myös Sinbad) on fiktiivinen arabialainen merimies, jonka monista matkoista ja seikkailuista kerrotaan satukokoelmassa "Tuhannen ja yhden yön tarinat". Sindbadin matkoista kertovat sadut pohjautuvat osittain Lähi-idän merimiesten kokemuksiin, osittain antiikin Kreikan sekä Intian ja Persian taruperinteeseen.
Sindbad teki yhteensä seitsemän merimatkaa, joista yksi suuntautui "Madagaskarina" tunnetulle saarelle. Kun portugalilaiset tutkimusmatkailijat löysivät Madagaskarin saaren, he uskoivat sen olevan sama kuin sadussa kuvattu. On kuitenkin epäselvää, onko näillä saarilla mitään muuta yhteistä kuin nimi. Ainakin kahdella matkallaan Sindbad myös kohtasi Rok-linnun.
Ali Baban ja Aladdinin ohella Sindbad on yksi tunnetuimmista "Tuhannen ja yhden yön tarinoiden" päähenkilöistä.
Sinbadista on tehty useita elokuvia, kuten "Sinbadin uudet seikkailut" (1958), "Sindbad contro i sette saraceni" (1964), "Sinbad, merten sankari" (1973), "Sinbad ja tiikerinsilmä" (1977) sekä "Sinbad of the Seven Seas" (1989). Lisäksi Sindbadista on tehty vuonna 2003 piirroselokuva "Sinbad – seitsemän meren sankari". Animaatiossa Sinbad yrittää hankkia takaisin Rauhankirjan, jonka jumalatar Eris varasti.
Johan Gustav Bergbom
Kauppaneuvos Johan Gustav Bergbom (18. joulukuuta 1818 Oulu – 3. helmikuuta 1893 Oulu) oli Oulun alueella toiminut kauppias ja teollisuusmies. Hän oli aikansa vaikutusvaltaisimpia liikemiehiä Pohjois-Suomen liike-elämässä 1800-luvun jälkipuoliskolla.
Suoritettuaan opintonsa Bergbom siirtyi isänsä palvelukseen, mutta sai vuonna 1850 luvan harjoittaa tukku- ja vähittäiskauppaa Oulussa. Kun hänen isänsä ja veljensä kuolivat, siirtyi Bergbomin kauppahuoneen toiminta kokonaan hänen vastuulleen.
Vuonna 1865 Bergbom perusti Oulun Pateniemeen laivatelakan ja ryhtyi laivanvarustajaksi. Bergbomin laivastoon kuului vuosina 1865–1892 kaikkiaan 25 purjelaivaa, joista suurin osa oli rakennettu Oulussa.
Telakan rinnalle perustettiin Pateniemen saha vuonna 1873. Saha tuotti sahatavaraa paitsi telakan ja kasvavan kaupungin tarpeisiin, myös vientiin. Saha oli toiminnassa aina vuoteen 1990 saakka. Bergbomin omistuksessa oli useita sahoja mm. Karihaaran ja Laitakarin sahat Kemissä, Maunun saha Haukiputaalla, Meltauksen saha Rovaniemellä, Saaren ja Loutputaan sahat Tervolassa, Kyngäksen saha Pudasjärvellä ja Koitelin saha Kiimingissä. Lisäksi hän oli mukana osakkaana Kestilän sahassa Iissä.
Kauppaneuvos Bergbom valittiin Oulun kaupunginvaltuuston vuosiksi 1874–1876.
Samuli Paronen -palkinto
Samuli Paronen -palkinto myönnetään ansioista aforistiikan alalla. Palkinto jaettiin aluksi vuosittain (2006–2010), sittemmin kolmen vuoden välein. Sen jakaa Suomen aforismiyhdistys, saajan päättää yhdistyksen hallitus. Palkinto on nimetty kirjailija Samuli Parosen mukaan, jonka aforismikokoelmaa "Maailma on sana" (1974) pidetään suomalaisen aforistiikan huippuihin kuuluvana.
Palkinto käsittää seppä Upi Anttilan taoksen sekä kunniakirjan. Palkinnon saaja julkistetaan Samuli Parosen syntymäpäivänä 23. toukokuuta tai sen tienoilla.
Isoverenimijä
Isoverenimijä eli vampyyri ("Desmodus rotundus") on yleisin kolmesta verivampyyrien eli verenimijöiden alaheimon ("Desmodontinae", vanh. "Desmontidae") jäsenestä.
Isoverenimijä on keskikokoinen, harmaanruskea hännätön lepakko, jonka ruumiin pituus on 7,5–9 cm, kyynärvarren pituus 5–6,3 cm ja paino 18–42 g.
Isoverenimijää tavataan Keski- ja Etelä-Amerikassa, Meksikosta Pohjois-Chileen, Pohjois-Argentiinaan ja Uruguayhin asti sekä Isla de Margaritalla ja Trinidadissa. Ne piileskelevät päivät luolissa 100–1000 yksilön yhdyskunnissa ja lähtevät yöllä saalistamaan. Ravintonaan isoverenimijät käyttävät pääasiassa isojen nisäkkäiden verta, jota ne voivat juoda yhdessä yössä omaa painoaan enemmän. Ne purevat uhriinsa pienen haavan, josta ne litkivät verta. Isoverenimijän syljessä oleva aine estää verta hyytymästä.
Isoverenimijöiden lisääntymisaika jatkuu läpi vuoden. Naaras saa kerrallaan yhden poikasen.
Johan Bergbom
Johan Bergbom voi tarkoittaa:
Binth-Anath
Binth-Anath oli Egyptin faarao Ramses II:n ensimmäinen tytär ja myöhemmin yksi hänen kuninkaallisista vaimoistaan. Hän syntyi luultavasti aikana, jolloin Ramses hallitsi yhdessä isänsä Seti I:n kanssa. Hänen äitinsä oli Isetnofret, toinen Ramseksen tunnetuimmista vaimoista. Binth-Anath on syyriaa ja tarkoittaa "Anathin tytärtä" viitaten kanaanilaiseen jumalattareen, Anathiin. Hänestä tuli kuninkaallinen vaimo isänsä 25. hallintovuodella.
Binth-Anath kuoli Merenptahin hallitessa ja hänet haudattiin Kuningattarien laakson hautaan QV71.
Binth-Anathilla oli tytär, joka esiintyy maalauksissa hänen haudassaan, joissa tämän nimeä ei mainita. On kuitenkin mahdollista, että hänen nimensä oli myös Binth-Anath ja että hän avioitui seuraavan faaraon, Merenptahin, kanssa. Merenptahin patsaassa Luxorissa mainitaan "Kuninkaallinen vaimo Binth-Anath", ja on epätodennäköistä, että kyseessä olisi vanhempi Binth-Anath molempien ollessa siihen aikaan yli kuusikymmenvuotiaita.
Kansainvälinen hiihtoliitto
Kansainvälinen hiihtoliitto ( FIS, ) on hiihtolajien kansainvälinen kattojärjestö. Järjestön perusti 14 maata vuonna 1924 Ranskan Chamonix’ssa. Tällä hetkellä järjestöön kuuluu 122 kansallista hiihtoliittoa, ja järjestön toimipaikka sijaitsee Oberhofen am Thunerseessä Sveitsissä.
Kansainvälisen hiihtoliiton urheilumuodot ja lajit:
Ortogonaalinen matriisi
Ortogonaalinen matriisi on reaalikertoiminen matriisi jonka transpoosi on sen käänteismatriisi eli
Tässä esiintyvä "I" on yksikkömatriisi. Erityisen kiinnostavia ovat erikoiset ortogonaalimatriisit (engl. "special orthogonal matrices"), joiden determinantille on lisäksi voimassa
Ortogonaalimatriiseja esiintyy monissa sovelluksissa. Esimerkiksi kierrot ja peilaukset ovat ortogonaalimatriisien kuvaamia. Ortogonaalisia matriiseja käytetään myös esimerkiksi muiden matriisien esittämisessä QR-hajotelman avulla.
Ortogonaalisten matriisien keskeisiin ominaisuuksiin kuuluu, että ortogonaaliset ("3×3"-)matriisit muodostavat ryhmän, josta käytetään merkintää "O(3)" ja vastaavat erikoiset ortogonaalimatriisit ryhmän "SO(3)". Näillä ryhmillä ja niiden ominaisuuksilla on merkitystä mm. fysiikassa.
Reaalikertoiminen neliömatriisi on ortogonaalinen jos ja vain jos sen sarakkeet muodostavat ortonormaalin jonon tavallisen pistetulon suhteen. Sama pätee riveihin.
Esimerkkejä ortogonaalisista matriiseista:
formula_3
formula_4
formula_5
Mugen Motorsports
Mugen Motorsports on japanilainen yhtiö, jonka Hirotoshi Honda (Honda Motor Companyn perustajan Soichiro Hondan poika) vuonna 1973 perusti. Mugen, joka tarkoittaa "ilman rajaa", on moottorien ja moottoriosien valmistaja, ja se tekee tiivistä yhteistyötä Honda Motor Companyn kanssa. Huolimatta perheyhteyksistä Mugen ei ole, eikä ole koskaan ollut Hondan omistama. Asiat olivat mutkikkaita jonkin aikaa, kun Mugenin omisti ja sitä johti Hirotoshi Honda, joka on ollut Hondan pääosakas siitä asti, kun hänen isänsä kuoli vuonna 1991.
Yhtiö virittää ja kilpailuttaa Honda-autoja Super GT -luokassa, ja myy markkinoilta poistettuja osia innokkaille harrastelijoille. Mugen oli mukana voittamassa Formula 3000 -sarjan mestaruutta vuosina 1990 ja 1991. Tämä lopulta johti Mugen mukaan tuloa Formula 1 -sarjaan. F1:ssä se oli mukana kaudesta 1992 kauteen 2000. Vuoteen 2005 asti se oli Formula Nippon -sarjan yksinomainen moottoritoimittaja.
Vuonna 1991 Mugen valmisti Hondan V10-moottoreita Tyrrell-tallille, mutta seuraavana vuonna moottorit nimettiin Mugen MF351H -nimisiksi, ja ne toimitettiin Footwork-tallille. Kaudella 1993 Mugen jatkoi yhteistyötä Footworkin kanssa, ja valmisti MF351H:sta B-version.
Vuoden lopussa Mugen vaihtoi Lotus-talliin, joka suunnitteli uutta Lotus 109 -autoa. Tallilla oli rahavaikeuksia, ja 109-runko valmistui myöhässä. Mugenin ZA5C-moottori ei kyennyt näyttämään tehojaan, ja Lotuksen vetäydyttyä sarjasta kauden jälkeen, Mugen vaihtoi Ligier-talliin. Uusien sääntöjen mukaan valmistettiin 3,0-litrainen MF301H-moottori. Yhteistyö Ligierin kanssa tuotti Mugenille ensimmäisen Formula 1 -voiton Monacon GP:ssä 1996, jolloin Olivier Panis ajoi voittoon.
Alain Prostin ostettua Ligierin vuonna 1997 tallin nimeksi tuli Prost Grand Prix. Talli käytti Mugenin MF301H-B -moottoreita. Prostin Jarno Trulli johti Itävallan GP:tä, mutta hänen moottorinsa hajosi. Prost solmi sopimuksen Peugeot'n kanssa, joten Mugenin oli etsittävä uutta yhteistyökumppania. Mugen teki kaksivuotisen sopimuksen Jordan Grand Prix -tallin kanssa, jolle Mugen valmisti MF201H-C moottorin. Kausi 1998 ei ollut menestyksekäs ennen Belgian GP:tä, jolloin Jordan-kuljettajat Damon Hill ja Ralf Schumacher ottivat tallille kaksoisvoiton.
Kausi 1999 tuotti vielä lisää tuloksia, kun Heinz-Harald Frentzen voitti kahdesti, mutta sitten Honda Motor Company ilmoitti tuovansa omia moottoreitaan BAR-tallille. Mugen vetäytyi F1-sarjasta kauden 2000 lopussa jättäen kuitenkin Hondan valmistamaan moottoreita Jordanille.
Luettelo Suomen rauhanturvaoperaatioista
Luettelo Suomen rauhanturvaoperaatiosta sisältää kaikki YK:n, EU:n ja Naton alaiset rauhanturvaoperaatiot, joihin Suomi on osallistunut.
Uuno Poikonen
Uuno Poikonen (20. maaliskuuta 1927 – 21. kesäkuuta 2002) on suomalainen kuvanveistäjä ja kirjailija.
Kuvanveistäjänä Poikosta kiinnostivat eri puulajien veistokselliset ominaisuudet. Hänen puuveistoksiaan, joista osa on esittäviä osa absrakteja, on esillä useissa kymmenissä julkisissa tiloissa, pääasiassa kirkoissa.
Kirjailijanimellä Panu Oikotie hän julkaisi kaksi aforismikokoelmaa. Hänen aforismejaan on mukana myös Markku Envallin toimittamassa teoksessa "Aforismin vuosisata" (1997, WSOY).
Vuosina 1961–1979 hän toimi Vihdin seurakunnan nuoriso-ohjaajajana ja 1979–1990 seurakuntatalon isäntänä/talonmiehenä. Päästyään 1990 eläkkeelle hän muutti asumaan Raisioon.
Tawny Roberts
Tawny Roberts (s. Adrienne Almond, 16. maaliskuuta 1979, Dallas, Texas) on yhdysvaltalainen pornotähti.
Sivustonsa mukaan Tawny varttui Dallasissa ja kävi collegea Utahissa. Kahden vuoden jälkeen hän kuitenkin menetti kiinnostuksensa opiskeluun ja muutti Los Angelesiin, jossa hän sai työpaikan kaupasta, muttei kuitenkaan tiennyt mitä elämältään haluaisi. Käydessään Hollywoodissa ystäviensä kanssa, hän tapasi Jill Kellyn, joka auttoi hänet ensimmäiseen pornorooliinsa "Immortalsissa". Tämän jälkeen Roberts työskenteli useille yhtiöille luodakseen itselleen nimeä. Hän liittyi myöhemmin Vivid Entertainmentiin, jossa hän työskentelee yhä.
Roberts on esiintynyt useissa elokuvissa, joista useissa hänen kanssaan esiintyi hänen ex-miehensä, Rick Roberts (nykyään Rick Patrick).
Kiss Alive! 1975–2000
KISS Alive! 1975–2000 on Kiss-yhtyeen julkaisema livekokoelma-albumi. Albumin kesto on 4 tuntia ja 52 minuuttia.The Millennium Concert -konsertissa soittaa KISSin alkuperäinen kokoonpano, eli:
Uinnin lyhyen radan Euroopan-mestaruusuintien mitalitaulukko
Taulukko sisältää uinnin Europpan-mestaruuskilpailujen kaikki mitalit.
Johan Ludvig Lybeck
Johan Ludvig Lybeck (8. helmikuuta 1853, Uusikaarlepyy – 20. toukokuuta 1925, Turku) oli suomalainen arkkitehti.
Lybeck suoritti arkkitehdin tutkinnon Helsingin teknillisessä reaalikoulussa vuonna 1879. Opintojen jälkeen hän toimi Yleisten rakennusten ylihallituksessa ylimääräisenä arkkitehtina vuoteen 1891 asti, jolloin hänet nimitettiin lääninarkkitehdiksi Mikkeliin. Mikkelissä hän ehti olla 10 vuotta kunnes hänet nimitettiin lääninarkkitehdiksi Turkuun vuonna 1901. Lybeck toimi myös lyhyen aikaa Oulun läänin vt. lääninarkkitehtina vuodenvaihteessa 1884/85. Hän oli kuitenkin jo aiemmin osallistunut Oulun kaupungin jälleenrakennukseen vuoden 1882 suurpalon jälkeen.
Gesterby
Gesterby on kylä Kirkkonummen keskustasta pohjoiseen. Asukkaita on noin 1 500. Kylä on rakenteeltaan kumpuilevaan maastoon rakennettu tiivis kerrostaloalue. Gesterbyhyn kuuluvat myös kerrostalojen eteläpuolella, Kantohaan länsipuolella sijaitseva rivitalokortteli sekä Gesterbyntien länsipuolella sijaitsevat Gesterbyn koulukeskuksen alue ja Gesterbyn omakotialue, johon kuuluvat Hevoshaan ja Hevosmäen alueet.
Keskiajalla 1200-luvulla Kirkkonummelle alkoi muuttaa Ruotsista uusia asukkaita. Nimi Gesterby vihjaa, että kylän ensimmäiset asukkaat tulivat Gästriklandista, nimen antoivat todennäköisesti aiemmin seudulle muuttaneet naapurit. Gesterby oli Kirkkonummen ensimmäisiä alueita, joita lännestä tapahtunut muutto koski.
Gesterby kuului Porkkalan vuokra-alueeseen vuosina 1944-56, jolloin se oli vuokrattuna Neuvostoliitolle.
Kirkkonummi halusi osansa suuresta 1960-luvun suuresta maaltamuutosta ja osti vuonna 1965 noin 85 hehtaarin Gesterbyn kartanon ja kaavoitti alueelle asuintaloja. Rakennusoikeus annettiin Helsingin Asuntokeskuskunta Hakalle "avaimet käteen" -periaatteella. Rakentaminen aloitettiin elokuussa 1967 niin kiivaasti, että ensimmäiset talot piti tehdä poikkeusluvalla. Uusi asuntoalue kerrostaloineen rakennettiin valmiiksi 1970-luvun puoliväliin mennessä. Asuntoja on noin 3 000 asukkaalle. Kirkkonummella ja etenkin sen kunnanvaltuustossa vastustettiin nukkumalähiön rakentamista. Vuokra-asunnot täyttyivät kuitenkin nopeasti muualta Suomesta tulleista työläisistä, jotka kävivät töissä Nokian kaapelitehtaalla ja muissa teollisuuslaitoksissa.
Gesterbylle on ehdotettu suomenkielistä nimeä Kestilä.
Maatalousvaltaisessa ja suurelta osin ruotsinkielisessä kunnassa 1970-luvun suomenkieliset muuttajat aiheuttivat hämmennystä. Rakennemuutos keskittyi Gesterbyn kylään. Juurettomuuden vaivaamien vuokra-asukkaiden sosiaaliset ongelmat aiheuttivat pilkkanimen "Gangsterby". Vuosien kuluessa tilanne kuitenkin rauhoittui ja alueelle 2000-luvulla muuttavat hakevat omistusasuntoja. Myös väestön ikääntyminen ja heterogenisoituminen ovat olleet merkittävästi vaikuttamassa alueen rauhoittumiseen.
Alueella on kampaamo, useita päiväkoteja ja suuri Gesterbyn koulukeskus, johon kuuluu ruotsinkielinen peruskoulu (Winellska skolan) ja lukio (Kyrkslätts gymnasium), suomenkielinen ala-aste ja erityiskoulu. Alueella oli aiemmin Siwa -lähikauppa, jonka Kesko lakkautti vuonna 2017. Koulukeskuksen vieressä sijaitsee Gesterbyn museoalue. Uimahalli ja urheilukeskus sijaitsevat kylän välittömässä läheisyydessä. Myös kuntoratoja löytyy koulukeskuksen ympäristön metsistä. Lähistöllä sijaitsee myös viljelypalsta.
Pohjolan Liikenne ajaa Kirkkonummen keskustaan ja sieltä Helsinkiin 1-2 kertaa tunnissa, lisäksi HSL:n linja-autovuoroista seuraavat palvelevat Gesterbytä:
Fidžin vallankaappaus 2006
Fidžin vallankaappaus oli Fidžin laivaston komentajan amiraali Frank Bainimaraman johtama vallankaappaus joulukuussa 2006.
5. joulukuuta 2006 tapahtunut vallankaappaus oli seurausta Fidžillä pitkään jatkuneesta epävakaasta tilanteesta. Kaappausta edeltävänä päivänä Bainimarama riisui aseista Suvan aseistetut poliisivoimat. Virallisesti hän ilmoitti vain "tarkastaneensa poliisien aseet". Samana päivänä Bainimarma asetti presidentti Ratu Josefa Iloilon käytännössä kotiarestiin piirittämällä tämän asunnon. Myöhemmin samana päivänä Bainimarama syöksi intialais-fidžiläisen pääministeri Laisenia Qarasen vallasta.
Bainimarama ilmoitti ottavansa myös presidentin valtuudet, mutta palauttavansa ne myöhemmin presidentti Iloilolle. Vallankaappauksen syyksi ilmoitettiin fidžiläisten oikeuksia loukkaavat lainsäädäntöhankkeet. Eräs lakiehdotus olisi myöntänyt armahduksen vuonna 2000 parlamenttiin hyökänneille fidžiläisille, jotka onnistuivat syrjäyttämään silloisen intialais-fidžiläisen pääministerin. Tämän seuraajaksi asetettiin Qarase. Toinen lainsäädäntöhanke olisi tähdännyt arvokkaan rannikkoalueen omistusoikeuden siirtämiseen.
Kun hallitus ei suostunut määräajassa komentaja Bainimaraman uhkavaatimukseen luopua lainsäädäntöhankkeista, kaappasi Bainimarama vallan. Vallankaappauksen ollessa käynnissä pääministeri Laisenia Qarase oli pyytänyt Australian pääministeri John Howardia lähettämään australialaisia joukkoja torjumaan vallankaappaushanketta, mutta tämä oli kieltäytynyt.