hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Kermānšāh
Kermānšāh () on yksi Iranin vanhoista suurkaupungeista, ja se kuuluu maan 30 suurimman kaupungin joukkoon. Kermānšāh sijaitsee Länsi-Iranissa Irakin rajalla. Kaupunki on noin 1 420 metriä meren pinnan yläpuolella. Koko kaupunki on rakennettu vuorien välillä olevan solaan. Teheranista Kermānšāhiin on matkaa noin 525 km. Kermānšāh on rikkaan kulttuurin, riisin, vihanneksien, hedelmien ja öljyn keskus. Lentokenttä on sijoitettu kaupungin koilliselle alueelle, josta on matkaa Teheraniin lentäen noin 413 km.
Monumentit, joita Kermānšāhista on löydetty, osoittavat akhaimenidien ja sassanidien ajanjaksoja. Kaupunki lähes tuhoutui, kun afgaanit hyökkäsivät Isfahaniin. Iranin ja Irakin sodan aikana Kermānšāh oli lähestulkoon sodan keskipiste. Suurin osa kaupungeista tuhottiin, esimerkiksi Sar-e-Pol-e Zahab ja Qhasr-e-Širin melkein kokonaan.
Kermānšāhissa on vuoristoilmasto. Suurimmaksi osaksi sataa talvella ja kesällä on enimmäkseen lämmintä. Talvella sataa suurin piirtein 500 mm ja kesällä on noin 22–44 °C lämmintä.
Kaupungin väkiluku on kasvanut seuraavasti 624 084 (1996), 692 986 (2001), 794 863 (2006) ja 851 405 (2011).
Kermānšāhissa puhutaan Iranin pääkieltä, persiaa ja kurdin kieltä, (hauramin, soranin, lurin ja lakin.) Ylhäällä vuoristossa asuvat ihmiset puhuvat enimmäkseen kurdia, ja kaupungeissa puhutaan pääkielenä kurdia ja persiaa.
Kaupungissa asuu paljon assyrialaisia, armenialaisia, juutalaisia, turkkilaisia ja arabeja.
Kermānšāh on tunnettu monista nähtävyyksistä, tuotteista ja ruoista. Ehkä tunnetuin nähtävyys on Taq-e-Bostan, vuoren sisälle rakennettu luola, jossa on kaiverrettuna yli 1000 vuotta vanhoja kaiverruksia. Luolaan pääsee vesitse kanootilla. Iranilaiset matot ovat usein lähtöisin Kermānšāhista. Kaupunki on kuuluisa myös paikallisesta riisistä tehdystä makeisesta nimeltään Nân berendži. Toinen paikallinen kuuluisa ruoka on öljyn tapainen, paikallisesti tunnettu nimellä Rüne Dân. Kermānšāhin kansallispukuna toimii kurdilainen vaatetus, johon kuuluu kurdilaiset mustat nahkakengät, isokokoiset housut, pitkähihainen paita ja vielä iso vyö yhdistämään housuja ja paitaa.
SEAT Ronda
SEAT Ronda on SEATin vuosina 1982–1986 valmistama alemman keskiluokan henkilöautomalli, joka korvasi SEAT Ritmon. Edeltäjänsä tavoin Ronda perustui Fiat Ritmoon, mutta Fiatin ja SEATin välien katkettua SEATin oli muutettava malliaan ja annettava sille uusi nimi, jotta se välttyisi plagiointisyytteiltä. Erot Ritmoon nähden olivat neliönmuotoiset ajovaloumpiot pyöreiden sijasta sekä erot takavaloissa ja ovenkahvojen ulkonäössä.
Moottorivalikoimassa olivat aluksi 1,2- (64 hv), 1,4- (75 hv), 1,6- (95 hv) ja 2,0-litraiset (120 hv) bensiinimoottorit sekä 1,7-litrainen (55 hv) diesel. Vuonna 1984 Ronda sai Ibizasta peräisin olevat 1,2- (63 hv) ja 1,5-litraiset (86 hv) bensiinimoottorit, jotka olivat Porschen kehittämät. Nämä mallit tunnettiin nimellä Ronda P.
Pelkkää lihaa
Pelkkää lihaa on Lauri Nurksen televisiokanava Neloselle ohjaama kymmenosainen komediasarja. Televisiosarja kertoo kolmesta heavy-muusikosta, jotka soittavat 1980-luvun henkisessä yhtyeessä nimeltä "Iron Dragön", jolta puuttuu kitaristi. Sami työskentelee isänsä levykaupassa, Ropi toimii leipurina, kun taas Mika on työtön.
Sarjassa näyttelevät muun muassa Jarkko Lahti, Antti Luusuaniemi, Miika Kivinen ja Malla Malmivaara. Televisiosarja esitettiin huhti-kesäkuussa 2007. Sarjan ovat käsikirjoittaneet Janne Rosenvall, Jussi Koivunoro ja Jarno Anttila. Sarjan tunnusmusiikkina on Brother Firetriben esittämä ja säveltämä kappale ”I Am Rock”. Sarjassa on kohtauksien välillä lyhyitä inserttejä, joissa joku tai jotkut pääosien näyttelijöistä tanssivat ja taustalla pyörii psykedeelinen animaatio. Sarjan jokainen jakso päättyy siihen, kun joku henkilöistä sanoo "pelkkää lihaa" jonkin lauseen lopussa.
Polyyppikala
Polyyppikala ("Nomeus gronovii") on lähes 40 cm pitkä kala, joka elää Intian valtameren, Tyynenmeren ja läntisen Atlantin trooppisissa osissa sekä Karibianmerellä. Polyyppikala elää aina yhdessä portugalinsotalaiva-nimisen polyyppieläimen kanssa. Kalan oletetaan syövän polyyppieläimen lonkeroita tai mahdollisesti jätteitä tämän lonkeroista. Luultavasti se syö muitakin pehmeävartaloisia polyyppieläimiä sekä eläinplanktonia.
SEAT Marbella
SEAT Marbella on espanjalaisen SEAT-tehtaan versio italialaisesta Fiat Pandasta (vuosien 1983–1986 mallista). Autoa valmistettiin vuosina 1986–1998. Aikaisemmin mallin nimi Espanjassakin valmistettuna oli SEAT Panda, mutta nimi vaihdettiin välien rikkouduttua Fiatin kanssa. Malli ei kokenut minkäänlaisia teknisiä uudistuksia koko aikana. Erot Fiat Pandaan olivat ulkonäöllisiä. Marbella on nimetty espanjalaisen kaupungin mukaan.
Tekniikka autossa oli aiemman Fiat 127:n peruja. Moottori oli 903 kuutiosenttimetrin nelisylinterinen 40-hevosvoimainen bensiinimoottori. Se oli kyllin vahva liikuttamaan 700 kilon painoista autoa ja siitä on sanottu, ettei sitä saisi normaalilla käytöllä mitenkään rikottua. Autolla oli elinkaarensa aikana useita malleja, kuten L, Special, GL ja GLX, mutta tekniikka oli kaikissa sama moottoria myöten.
SEAT Terra oli Marbellan tavarankuljetusmalli, jota valmistettiin 1990-luvun lopulle asti. Malli oli samankaltainen kuin Marbella, mutta taakse oli tehty kuormatila. Se oli hyvin suosittu Espanjassa. Alkuperäisen SEAT Pandan tavarankuljetusmalli tunnettiin nimellä SEAT Trans.
Simo Vehviläinen
Simo Vehviläinen (s. 24. huhtikuuta 1983 Helsinki) on entinen suomalainen jääkiekkomaalivahti, joka toimii SM-liigassa pelaavan Pelicansin maalivahtivalmentajana ja joukkueenjohtajana.
Vehviläinen on Helsingin IFK:n kasvatteja ja on pelannut uransa alkupuolella pääkaupunkiseudun joukkueissa. Vehviläisen ensivisiitti SM-liigaan oli kaudella 2004–2005, jolloin hän puki kolmeen HIFK:n otteluun. Samalla kaudella hän oli kuitenkin vakuuttanut paikkansa Mestiksessä pelaavassa HC Salamoissa. Seuraavalla kaudella Vehviläinen oli Salamoiden selkeä ykkösmaalivahti vieden Salamat puolivälieriin, missä he hävisivät Vaasan Sportille ottelusarjan 2–3.
Seuraavaksi kaudeksi Vehviläinen siirtyi kuitenkin Tšekin Extraliigaan HC Vsetíniin. Hänet hankittiin paikkaamaan edellisellä kaudella torjuneen Sasu Hovin jättämää aukkoa. Vsetín kuitenkin rämpi koko kauden ollen pitkän aikaa sarjajumbona, jolloin 31.1.2007 Vehviläinen siirtyi Lahden Pelicansiin paikkaamaan loukkaantunutta Tommi Satosaarta.
Vuonna 2009 Suomi-sarjassa pelaava RoKi ilmoitti tehneensä Vehviläisen kanssa loppukautta kattavan sopimuksen.
Pariisi–Roubaix 2006
Pariisi–Roubaix 2006 -pyöräilykilpailu ajettiin 9. huhtikuuta ja sen voittoon ajoi sveitsiläinen Fabian Cancellara. Vuoden 2005 maailmanmestari belgialainen Tom Boonen, joka oli kisan suuri ennakkosuosikki, ajoi toiseksi.
Vain 47 kilometriä ennen maalia eräs kisan ennakkosuosikeista, yhdysvaltalainen George Hincapie, kaatui erittäin pahasti Mons-en-Pévèlèn sektorilla rikkoontuneen etuhaarukan vuoksi. Hänen olkapäänsä luu katkesi ja hän joutui jättämään kisan kesken.
Fabian Cancellara sai seuraajikseen kaksi ryhmää tehtyään irtioton 19 km ennen maalia Chanhin-En-Pélèven sektorilla. Ensimmäisessä ryhmässä ajoivat Peter Van Petegem, Vladimir Gusev ja Leif Hoste sekä toisessa ryhmässä Tom Boonen, Juan Antonio Flecha ja Alessandro Ballan.
Kymmenen kilometriä ennen maalia oli rautatien tasoristeyksen puomi jo laskettu alas, mutta ensimmäinen seuraajaryhmä jatkoi matkaansa, vaikka säännöt kieltävät moisen. Toinen seuraajaryhmä pysähtyi 30 sekunnin ajaksi odottamaan metallilastissa ollutta junaa.
Ensimmäinen seuraajaryhmä suljettiin kilpailusta, vaikka kilpailijoiden tallit protestoivatkin poissulkemista. Näin toiselle sijalle tuli Tom Boonenin johdolla ajanut seuraajaryhmä.
Kuitenkin 21. syyskuuta 2006 Pariisi-Roubaix -kisan järjestäjät saivat 5 000 Sveitsin frangin sakot UCI:ltä järjestelyissä sattuneen epäonnistumisen tähden.
1.17 voittajalle hävinneet ja alun perin toiselle, kolmannelle ja neljännelle sijalle tulleet belgialaiset Leif Hoste ja Peter Van Petegem sekä venäläinen Vladimir Gusev diskattiin koska olivat jatkaneet matkaa suljetusta puomista huolimatta.
Antti Reini
Antti Reini (s. 27. elokuuta 1964 Helsinki) on suomalainen näyttelijä, muusikko ja kirjailija.
Reini on tehnyt näyttelijänä uraa Suomen lisäksi myös ulkomailla. Läpimurtoroolinsa hän teki vuonna 1991 Jan Troellin ohjaamassa elokuvassa "Il Capitano". Reini on näytellyt myös menestyneissä, ruotsalaisissa poliisielokuvissa "" ja "". Reini näyttelee pääosaa Jussi Varesta Reijo Mäen romaaneihin perustuvissa Vares-elokuvissa. Reini toimi juontajana "Katastrofin anatomia" -nimisessä tv-sarjassa vuonna 2015. Reini nähdään Haloo Helsingin musiikkivideolla ”Kokeile minua” sekä Irinan videolla ”Hiljaisuus”.
Reini soitti toista kitaraa helsinkiläisyhtyeessä JS & the Strummers ja soitti myös aikoinaan lyhytaikaisessa yhtyeessä The Voice Of Mengele. 1980-luvun alussa Reini soitti rumpuja yhden singlen tehneessä Silmät-yhtyeessä yhdessä entisen Musta Paraati -vokalistin Jore Vastelinin kanssa. Lisäksi Reini soittaa kitaraa Heinävedellä treenikämppäänsä pitävässä Rytque-yhtyeessä. Reini julkaisi debyyttialbuminsa "Kärpänen" ja musiikkivideon kappaleesta "Sydän joka lyö" elokuussa 2016.
Reini julkaisee ensimmäisen kirjansa "Neljätoistanollakuus" (ISBN 978-952-01-1267-7) 21. maaliskuuta 2016. Monologin, proosarunon ja novellin yhdistävän kirjan kustantaa Like-kustannus.
Reini on julkisuudessa kertonut olleensa alkoholi- ja huumeriippuvainen ikävuosinaan 20-25 ja hakeutunut silloin psykiatriseen hoitoon, mutta on ollut nyt vuodesta 2004 saakkaa täysraittiina. Hän asuu Helsingissä. Hän seurusteli näyttelijä Anu Sinisalon kanssa.
Raymond Aron
Raymond Claude Ferdinand Aron (14. maaliskuuta 1905 Pariisi – 17. lokakuuta 1983 Pariisi) oli ranskalainen filosofi, sosiologi, toimittaja ja poliittinen ajattelija. Hänet tunnettiin ranskalaisen vasemmiston kriitikkona ja Jean-Paul Sartren eräänlaisena antiteesinä.
Aron väitteli tohtoriksi historian filosofiasta Pariisissa École normale supérieuressa vuonna 1930. Hän opiskeli vuosina 1930–1933 Saksassa, missä hän todisti Adolf Hitlerin valtaannousua. Toisen maailmansodan syttyessä vuonna 1939 Aron toimi professorina Toulousen yliopistossa. Vuosina 1955–1968 Aron toimi professorina Sorbonnessa. Hän tutki erityisesti sodan sosiologiaa ja ongelmia modernissa teollisuusyhteiskunnassa. Hänen tunnetuimpiin teoksiinsa kuuluu muiden muassa "L'Opium des intellectuels" (1955), jossa hän kritisoi vasemmiston konformismia ja marxilaisten hallintojärjestelmien totalitaristisia piirteitä.
Aron sai mainetta terävällä ja epäsovinnaisella kirjoitustyylillään eri lehdissä. Hän kirjoitti kolumneja Le Figaroon vuosina 1947–1977. Aronille myönnettiin Erasmus-palkinto vuonna 1983.
Are You Shpongled?
Are You Shpongled? on brittiläisen Shponglen ensimmäinen albumi. Se julkaistiin vuoden 1998 tammikuussa.
Jerusalemin risti
Jerusalemin risti muodostuu kahvarististä, jonka sakaroiden väleissä on pienet kreikkalaiset ristit. Neljä pientä ristiä viittaa neljään evankelistaan . Kaikki viisi ristiä taas Jeesuksen haavoihin, eli stigmoihin.
Heraldiikan mukaisesti Jerusalemin kuningaskunnan vaakuna, kultainen jerusaleminristi hopeisessa kentässä, on ainoa vaakuna missä kahta metallia saa laittaa päällekkäin.
Sisko Istanmäki
Aino Sisko Istanmäki (s. 16. marraskuuta 1927 Laihia) on suomalainen kirjailija. Hänen tunnetuin teoksensa on Liian paksu perhoseksi, josta hän sai Kiitos Kirjasta -mitalin. Sen pohjalta on tehty myös televisioelokuva, jonka ohjasi Heidi Köngäs ja pääosaa Kaisua esittää Kaarina Hazard. Teos on muokattu 2006 selkokielelle.
Istanmäen monet teokset sijoittuvat 1900-luvun puolenvälin ja loppupuolen suomalaiselle maaseudulle. Niissä on sekä traagisia että humoristisia sävyjä.
Ruohokarppi
Ruohokarppi ("Ctenopharyngodon idella") on noin 120 senttimetrin pituiseksi kasvava joissa elävä kala, joka on kotiseudullaan Kiinassa arvostettu ruokakala. Se on FAO:n tilaston mukaan maailmanlaajuisesti kalanviljelyssä eniten tuotettu kalalaji, ja sen kokonaistuotantomäärä vuonna 2012 oli noin viisi miljoonaa tonnia. Päätuotantoalueen Kiinan lisäksi sitä on myös istutettu ympäri maailmaa lähinnä kanaviin ja tekoaltaisiin estämään liikaa rehevöitymistä, sillä aikuiset ovat puhtaasti kasvinsyöjiä. Poikaset taas syövät vastakuoriutuneina pieniä selkärangattomia.
Suomessa Ahvenanmaalla on istutettu 1970-luvulla ruohokarppeja erääseen järveen, mutta pysyvää kantaa ei ole muodostunut.
Kutu tapahtuu kesällä. Munat kelluvat pintavedessä ja poikaset tarvitsevat kehittyäkseen lämmintä vettä. Siksi ruohokarpit eivät menesty kovin kylmässä ilmastossa.
Errol Morris
Errol Morris (s. 5. helmikuuta 1948, Hewlett, New York, USA) on yhdysvaltalainen Oscar-palkittu dokumenttiohjaaja. Vuonna 2003 The Guardian -lehti sijoitti hänet seitsemänneksi maailman 40 parhaan ohjaajan listalla. Hänen tunnetuimpia töitään ovat syyttömän, kuolemaantuomitun miehen vapautumiseen johtanut "Johtolanka" ("The Thin Blue Line"), fyysikko Stephen Hawkingistä kertova "A Brief History of Time" ja Oscarin tuonut Robert McNamaran muotokuva "Sodan oppitunnit" ("The Fog of War").
Liian paksu perhoseksi
Liian paksu perhoseksi on Sisko Istanmäen 1995 julkaistu romaani. Kirja oli Finlandia-palkintoehdokkaana.
Romaanista muokatun tv-elokuvan ohjasi Heidi Köngäs. Siinä pääosaa Kaisua esittää Kaarina Hazard ja Kaisun miestä Erniä Mika Nuojua. Elokuva kuvattiin Alavuden Niinimaalla.
Brahelinna
Brahelinna () oli Ristiinassa nykyisen Mikkelin alueella sijainnut linnakartano.
Brahelinnan rakennutti kreivi Pietari Brahe, jonka laajoihin läänityksiin Ristiina kuului. Linnakartanon rakennustöihin valmistauduttiin kevään 1646 aikana; Pietari Brahe oli ilmeisesti käynyt nykyisen Ristiinan paikalla sijainneessa Pyrhölän kylässä muutamia vuosia aiemmin, Savon-matkallaan 1639. Brahelinnaa ei rakennettu puolustuslinnaksi vaan läänin hallintopaikaksi. Ristiinan kirkkopitäjä muodostettiin vuonna 1649. Brahe-suku rahoitti myös seurakunnan kirkon rakentamista.
Linnan rakennustyöt edistyivät hitaasti. Kymmenessä vuodessa saatiin paikoilleen seinät, ikkunat ja savupiippu, mutta katto puuttui. Vuonna 1664 linnan kivistä ladotun ympärysmuurin raportoitiin murenevan, ja korjaustöihin saatiin kymmenen sotilasta. Saman vuosikymmenen lopulla linnakartanon rakennustyöt lopetettiin. 1,5–2 metrin paksuista ympärysmuuria oli tiivistetty tuohella ja turpeella, osa siitä oli tehty ilmeisesti hirrestä. Linnapiha oli pohjois-eteläsuunnassa 54 metriä pitkä, leveimmillään se oli pohjoisosassa 21 metriä ja kapeimmillaan eteläosassa yhdeksän metriä. Korkeimmillaan nelimetrisen muurin läpi johti kolme porttia, itäisen osan pääportissa lienee ollut kuusi metriä pitkä holvi, pohjoisosassa oli kaksi pientä kulmaporttia. Muurin eteläpäässä oli idänsuuntainen ulkonema, josta saattoi hallita pääportin aluetta.
Linnapihan keskellä oli varsinainen linnakartano eli kymmenen metriä leveä ja 20 metriä pitkä kaksikerroksinen asuinrakennus, jossa oli 16–20 huonetta. Rakennuksen alaosa oli tehty kivestä ja yläosa hirrestä. Linnakartano oli alkujaan voudin ja puutarhurin asuntona, minkä lisäksi siellä majaili pari Olavinlinnasta komennettua vartiosotilasta. Linnan alueella oli pieni asevarasto, jossa esimerkiksi vuonna 1670 oli kaksi rautakanuunaa, neljä hakapyssyä ja 22 muskettia. Aseita käytettiin lähiseudun talonpoikia harjoitettaessa, eli niillä ei ollut varsinaista puolustuksellista merkitystä.
1680-luvulla Brahelinnan läänitys siirtyi valtiolle ja linnakartano määrättiin Savon jalkaväkirykmentin käyttöön, eversti Cronmanin asunnoksi ja siten sotilasvirkataloksi. Rakennus tuhoutui 1700-luvun alkupuolella isonvihan aikana. Ristiinan sotilasvirkatalon kunnostusta vaadittiin 1730-luvulla, mutta sen sijaan linnakartanosta puolen kilometrin päähän rakennettiin kokonaan uusi talo vuonna 1739. Sieltä se siirrettiin vuonna 1770 vielä kolmanteen paikkaan.
1740-luvulla esitettiin, että vanha linna kunnostettaisiin vankilaksi, mutta hanke ei saanut kannatusta. 1700-luvulla raunioista purettiin kiviä muun muassa everstinvirkataloon Ristiinan kirkolle. Vuonna 1802 kapteeni Hjelmman puratutti linnapihalla olleen rakennuksen jäännökset virkatalonsa uunien rakennustarpeiksi. Muurien rapistuneeseen kuntoon kiinnitettiin huomiota 1887, mutta ensimmäisiä korjaustöitä tehtiin vasta 1902. 1940-luvulla aluetta ruvettiin kunnostamaan säännöllisemmin, esimerkiksi 1949 korjattiin läntistä muurin osaa. Nykyisin Brahelinnan paikalla on raunioita ja samanniminen turistikeskus.
Alaskanseiti
Alaskanseiti eli mintai ("Gadus chalcogrammus", syn. "Theragra chalcogramma") on Tyynenmeren pohjoisosissa elävä turskakala, joka kuuluu maailman tärkeimpiin talouskaloihin.
Alaskanseiti kasvaa 55–75 cm:n mittaan, pohjoisessa suuremmaksi kuin etelässä. Sen levinneisyys kattaa Pohjoisen Tyynenmeren rannikot Japaninmereltä Alaskan kautta Kaliforniaan. Norjasta harvinaisena kuvattu "Theragra finnmarchica" kuuluu ilmeisesti samaan lajiin.
Alaskanseiti elää enimmäkseen 100–300 metrin syvyydessä, joskus 700 metriin saakka. Se tulee sukukypsäksi 3–4-vuotiaana ja lisääntyy rannan läheisyydessä 50–100 metrin syvyydessä. Munat kelluvat vapaasti avovedessä. Nuoret yksilöt syövät planktonia, vanhemmat pikkukaloja kuten kuoretta ja villakuoretta.
Alaskanseidistä on viime vuosikymmeninä tullut tärkeä talouskala, ja siihen on viitattu merkittävimpänä jäljellä olevana ruokakalavarantona maailmassa. Pyynti on lähinnä troolikalastusta ja vuotuiset pyyntimäärät ovat olleet 2000-luvulla 3 miljoonan tonnin luokkaa. Suurimpia pyytäjiä ovat Venäjä ja Yhdysvallat, joiden saaliit ovat kuitenkin laskeneet viime vuosina. Yhdysvallat pyytää alaskanseitiä vuosittain noin 1,5 miljoonaa tonnia, siis enemmän kuin mitään muuta kalaa.
Pakastettuja tuotteita tuodaan suuria määriä Venäjältä, Kiinasta ja Yhdysvalloista Eurooppaan, etenkin Saksaan, Ranskaan ja Isoon Britanniaan. Saksassa noin 25 % kalankulutuksesta vuonna 2008 oli alaskanseitiä.
Alaskanseidin liha on miedon makuista, vaaleaa ja vähärasvaista, Atlantin seitiinkin verrattuna. Se myydään ensisijaisesti eri tasoisina pakastetuotteina. Sitä käytetään muun muassa leivitetyissä kalapuikoissa, fish-and-chips -fileinä, samoin suurten pikaruokaketjujen kala-annoksissa (esimerkiksi Burger King, McDonalds). Se on myös tärkeä surimi-kalatahnan raaka-aine; surimista valmistetut äyriäisenlihajäljitelmät ("crab sticks", surimipuikot ) ovat yleensä alaskanseitiä. Myös alaskanseidin mäti on tärkeä markkinatuote.
Beringinmeren ja Alaskanlahden kalastuksen on katsottu täyttävän kestävän käytön kriteerit, vaikka 2006-2008 Alaskanseidin populaatio on laskenut merkittävästi. Vuonna 2008 kannan lasku oli 38 prosenttia ja tutkijat arvelevat, että vuoden 2009 saalis joudutaan rajoittamaan alhaisimmalle tasolle 30 vuoteen. Greenpeace on kritisoinut Alaskanseidin kannan hoitoa vuosien ajan ja on vaatinut kalastuksen rajoittamista puoleen vuonna 2009, jotta elinkelpoinen kalakanta voitaisiin varmasti säilyttää. Esimerkki suuren kalakannan romahtamisesta ryöstökalastuksen seurauksena on Luoteis-Atlantin turskakannan nopea romahtaminen 90-luvulla.
Jarmo Mäkinen
Jarmo Kalevi Mäkinen (s. 29. toukokuuta 1958 Karstula) on suomalainen näyttelijä. Mäkinen opiskeli Teatterikorkeakoulussa näyttelijälinjalla Jouko Turkan oppilaana. Tunnetuksi Mäkinen tuli Turkan vuonna 1989 ohjaamassa "Seitsemän veljeksen" televisiosovituksessa, jossa hän esitti Tuomasta. Sittemmin Mäkinen on ollut suosittu näyttelijä suomalaisissa ja ruotsalaisissa elokuvissa sekä televisiosarjoissa. Hän on esiintynyt muun muassa elokuvissa "Jägarna" (Metsästäjät), "Kivenpyörittäjän kylä", "Poika ja ilves" sekä "Populäärimusiikkia Vittulajänkältä". Raamikas Mäkinen on saanut usein elokuvissa konnan roolin.
Näyttelijäntöidensä ohella Mäkinen on juontanut televisiossa esitettyjä sarjoja, muun muassa "Suomen Robinson" -sarjaa, "Rikostarinoita Suomesta" -sarjaa sekä "Eräkuksa"-sarjaa.
Mäkinen on myös ääninäytellyt animaatioelokuvissa.
Mäkinen oli naimisissa Ulla Laurion kanssa vuosina 1983–1991 ja heillä on kaksi yhteistä lasta. Sen jälkeen Mäkinen oli avoliitossa näyttelijä Maria Kuusiluoman kanssa vuosina 1991–2005. Hänen nykyinen puolisonsa on Milla Vehviläinen, jonka kanssa hänellä on kaksi poikaa.
Saharausku
Saharausku ("Pristis pectinata") on noin viisimetrinen saharauskujen heimoon kuuluva kala, joka tunnetaan pitkästä, terävien hampaiden reunustamasta kuonostaan, jota sen uskotaan käyttävän pienten saaliskalojen haavoittamiseen ja tappamiseen. Vankeudessa elävien yksilöiden on nimittäin nähty heiluttavan kuonoaan sivusuunnassa ruokinta-aikaan. Sillä se myös tunnustelee merenpohjaa saalista etsiessään. Tämä tunnustelu vaurioittaa joskus kaapeleita.
Saharauskun saha on keräilijöiden arvostama harvinaisuus, mikä on yksi syy siihen miksi lajista on tullut hyvin harvinainen. Ison yksilön sahakuono on hyvin hintava ja arvokas keräilykohde. Hinta vaihtelee 1 000–2 000 dollarin välillä.
Saharauskua tavataan Atlantin trooppisissa ja lauhkeissa osissa. Ne viihtyvät matalikoilla ja tunnetaan hyvin Yhdysvaltain Atlantin puoleisella rannikolla ja Itä-Afrikassa. Niitä arvellaan olevan myös Välimerellä.
Marianne Heemskerk
Marianne Yvonne Heemskerk (s. 28. elokuuta 1944, Rotterdam, Etelä-Hollanti) on entinen alankomaalainen uimari, joka voitti hopeamitalin 100 metrin perhosuinnissa kesäolympialaisissa 1960. Heemskerk rikkoi 200 metrin perhosuinnin maailmanennätyksen 12. kesäkuuta 1960, Leipzigissä, Itä-Saksassa, ajalla 2.34,4.
Mentuhotep II
Mentuhotep II (hallitsi noin 2060 eaa. – 2010 eaa.) oli 11. dynastialla elänyt egyptiläinen faarao, joka onnistui yhdistämään Egyptin Ylä-Egyptin ja Ala-Egyptin uudelleen ja herättämään luottamuksen uskonnolliseen periaatteeseen, jonka mukaan palvonta takaa luomisen jatkuvuuden. Mentuhotep II on kuvattu yleensä massiiviseksi ja mahtavaksi hallitsijaksi, minkä osoittaa hänen raskas ja ylellinen olemuksensa niin veistoksissa, kuin hieroglyfi-kuvituksessa.
Mentuhotep II seurasi hänen kuoltuaan hänen poikansa Mentuhotep III.
Mårten Mickos
Mårten Gustaf Mickos (s. 6. marraskuuta 1962, Espoo) on Kalifornian Piilaaksossa toimiva suomalainen ohjelmistoalan yritysjohtaja ja hallitusammattilainen.
Mickos saavutti maailmanlaajuista tunnettuutta toimiessaan tammikuusta 2001 helmikuuhun 2008 Sun Microsystemsille miljardilla dollarilla myydyn tietokantayritys MySQL AB:n toimitusjohtajana.
Keväästä 2010 lähtien hän on työskennellyt pilviohjelmistoja kehittävän Eucalyptus Systemsin toimitusjohtajana ja vuodesta 2012 Nokian hallituksen jäsenenä. Vuonna 2014 Hewlett-Packard osti Eucalyptuksen, ja Mickos siirtyi HP:n palvelukseen.
Hän on aktiivinen bloggaaja ja puhuja erityisesti johtamisen, avoimen lähdekoodin liiketoimintamallien sekä pilviteknologian aihealueilla.
Aiemmin hän on toiminut Electrosonicin hallituksessa (2009-2012) ja Mozilla Messagingin (2008-2011) ja RightScalen hallituksissa (2010-2011).
Syyskuusta 2009 kevääseen 2010 hän oli vieraileva yrittäjä "Entrepreneur in Residence" piilaaksolaisessa pääomasijoitusyhtiö Benchmark Capitalissa. sekä keväällä 2010 Lontoolaisessa Index Ventures:ssa.
Helmikuusta 2008 maaliskuuhun 2009 Mickos oli Sun Microsystemsin Sun Microsystems tietokantaliiketoimintojen johtaja yhtiön ostettua MySQL:n.
Tätä aiemmin hän toimi Matchon Sports -yrityksen toimitusjohtajana. Englantilaisen jalkapallon uutispalveluna aloittanut ja sittemmin teknologia-alustansa tuotteistanut yhtiö ajautui teknokuplien puhjetessa konkurssiin.. Hänen muita tehtäviään ovat olleet: Intellitel Communications - toimitusjohtaja; Solid Information Technology - kanavamarkkinointijohtaja; ViSolutions - myyntijohtaja; Valtion Tietokonekeskus - vientijohtaja; Polycon - partneri.
Mickos on Teknillisestä korkeakoulusta valmistunut diplomi-insinööri.
Hän sai vuonna 2006 n myöntämän tunnustuspalkinnon avoimen lähdekoodin käytön edistämisestä sekä ansiokkaasta kansainvälisen ohjelmistoalan yrityksen kehittämisestä. Tietokonealan ammattilehti Tietoviikko valitsi Mickoksen vuoden 2006 tivi-vaikuttajaksi.
Luentoja, opastusta ja tukea Aaltoes -opiskelijoille
Boardman 2020:
Yhteen hiileen voi puhaltaa eri suunnista 
Muutoksentekijät:
Kaiken liiketoiminnan A ja O löytyy uskalluksesta
Twitter:
Twitter-profiili
Puhe Stanfordissa yrittäjyydestä ja yrittämisestä:
Video
Audio
Eucalyptus Systems:
Toimitusjohtajan blogi:
Purjemerimonni
Purjemerimonni ("Bagre marinus") on noin 60 senttimetrin pituinen kala, jolla on leuassaan ja suupielissään lyhyt ja pitkä viiksipari. Selkäevä on korkea ja ensimmäinen eväruoto on pidentynyt rihmaksi. Rintaevien ensimmäinen ruoto taas on pitkä piikki, jossa on myrkkyä.
Purjemerimonnien esiintymisalue kattaa Pohjois- ja Keski-Amerikan Atlantin puoleisen rannikon Cape Codista Panamaan. Niitä tavataan myös Meksikonlahdessa, ja joskus myös jokisuiden murtovedessä.
Purjemerimonnin ruokavalioon kuuluvat pienet pohjassa elävät kalat ja äyriäiset, joita se löytää viiksiensä avulla.
Purjemerimonnit kutevat kesällä. Munia on 10–30 ja koiras ottaa ne hedelmöityksen jälkeen suuhunsa turvaan. Kuoriuduttuaan poikaset hakevat vielä usean viikon ajan turvaa isänsä suusta. Haudonnan aikana koiras ei syö mitään.
Rikot
Rikot ("Saxifraga") (aiemmin myös kivirikot) on rikkokasvien runsaslajisin suku, johon kuuluu noin 440 lajia. Useimmat lajit ovat monivuotisia, matalakasvuisia ruohoja. Rikot ovat levinneet pohjoisen pallonpuoliskon lauhkealle ja arktiselle vyöhykkeelle. Monet lajit ovat sopeutuneet hyvin kylmiin ja karuihin oloihin, ja niitä kasvaa kaikkein pohjoisimmillakin putkilokasvien esiintymispaikoilla Pohjois-Grönlannissa. Rikoilla on kukissaan viisi terä- ja verholehteä ja kymmenen hedettä kahdessa kiehkurassa. Siemenkota on kypsänä kaksisarvinen. Etenkin monien arktisten lajien lehdet ovat talvivihantia. Suomessa kasvaa 14 luonnonvaraista lajia pääosin harvinaisena tunturialueilla. Useita lajeja kasvatetaan lisäksi koristekasveina.
Suomessa luonnonvaraisena tavattavat rikkolajit:
Muualla tavattavia rikkoja:
Risteymiä:
Donald Duck’s Playground
Donald Duck’s Playground on Sierra On-Linen kehittämä ja U.S. Goldin vuonna 1984 Commodore 64:lle julkaisema opetuspeli. Peli perustuu Walt Disneyn tunnettuun animaatio- ja sarjakuvasankariin Aku Ankkaan. Peli käännettiin myös Atari ST:lle, Amigalle sekä MS-DOSille. Pelin pääsuunnittelija ja muusikko oli Al Lowe.
Pelaaja ottaa pelissä Aku Ankan roolin. Akun työnä on yksinkertaisesti kerätä niin paljon rahaa kuin mahdollista. Tehdäkseen tämän Aku voi hankkia itselleen töitä neljästä eri paikasta: vihanneskauppiaalta, rautatieltä, lelukaupasta tai lentokentältä. Kukin työ kestää pelaajan valinnan mukaan yhdestä kahdeksaan minuuttiin, jona aikana Akun on ansaittava mahdollisimman paljon rahaa.
Akulla on erilainen tehtävä joka työpaikassa. Hän ansaitsee tietyn summan rahaa jokaisesta suorittamastaan työstä; kun pelin vaikeusasteeksi on asetettu keskitaso, palkat tuplaantuvat, ja kun pelataan edistyneellä tasolla, palkat triplaantuvat.Aku voi ostaa kovalla työllä ansaitsemillaan rahoilla erilaisia leikkikentälle sijoitettavia esineitä, kuten tikapuita tai keinuja, sukulaispoikiensa Tupun, Hupun ja Lupun iloksi. Kukin esine voidaan sijoittaa tiettyyn paikkaan leikkikentälle. Ylittäessään rautatien, Aku kutsuu paikalle yhden ankanpojista, jolloin pelikontrolli siirtyy Akusta ankanpoikaan, joka voi leikkiä leikkikentällä.
Luettelo uudelleen nimetyistä kaupungeista
Tämä on luettelo kaupungeista, jotka ovat uudelleennimettyjä.
Konsta
Konsta on suomalainen miehen nimi. Nimi on annettu toukokuuhun 2018 mennessä 5259 suomalaiselle. Ylivoimainen enemmistö heistä on saanut nimen vuoden 1980 jälkeen.
Nimen taustalla on nimi Konstantinus, joka pohjautuu latinan sanaan "constans" (pysyvä, muuttumaton). Suomalaisessa almanakassa esiintyivät 1708–1851 nimet Constantin ja Constantinus, vuosina 1852–1907 nimiasuna oli Konstantin ja 1908–1925 Konstantinus. Kosti pääsi kalenteriin 1929, ja 1950 sen rinnalle otettiin uudelleen Konstantin. Vuosina 1929–1949 Kostin rinnalla esiintyi Kostia. Konsta tuli almanakkaan 1984.
Isovesiherne
Isovesiherne ("Utricularia vulgaris") on vesiherneiden sukuun kuuluva yleinen vesikasvi ja lihansyöjäkasvi.
Isovesiherne on juureton irtokelluja, joka kasvaa noin 20–100 cm pitkäksi. Sen varsi on sitkeä ja rento. Varsi ja pillimäiset, ohuet lehdet pysyvät veden alla, mutta kukkavarsi kohoaa pinnan yläpuolelle. Teriöltään keltaisia kukkia on 5–10. Isovesiherne kukkii heinä-elokuussa .
Isovesiherne on lihansyöjäkasvi. Lehdissä on 2–3 mm kokoisia pyöreähköjä pyyntirakkuloita, joilla kasvi pyydystää pieniä vesieliöitä. Kun esimerkiksi vesikirppu menee pyyntirakkulan sisälle ja koskettaa sukasia, rakkula täyttyy entsyymeillä, jotka sulattavat eläimen. Entsyymit sulattavat vain saaliin pehmeät osat, kovat osat jäävät rakkulaan. Rakkulassa on alipaine, joka imaisee saaliin sisäänsä auetessaan.
Isovesiherne on laajalle levinnyt. Euroopassa se puuttuu vain Norjan vuorilta, Italian eteläkärjestä ja Kreikasta. Pohjois-Amerikassa ja Japanissa on omat alalajinsa. Suomessa se esiintyy yleisenä Keski- ja Etelä-Suomessa, Lapissakin tuntureita lukuun ottamatta monin paikoin.
Isovesiherne kasvaa järvien, jokien ja murtovesilahtien matalissa ja suojaisissa osissa, lammissa, kaivannoissa ja puroissa.
Syklotymia
Mielialan aaltoiluhäiriö eli syklotymia on kaksisuuntaista lieväasteisempi mielialahäiriö, jossa hypomaaniset ja lievät masennusjaksot vaihtelevat. Sairaus on lievän dystymian tavoin pitkäaikainen, tyypillisesti vähintään kahden vuoden kestoinen.
Syklotymiaa sairastaa suunnilleen yksi prosentti väestöstä. Syklotymia voi pisimmillään olla lähes koko elämän mittainen. Sitä voidaan kuitenkin hoitaa psykoterapialla ja samankaltaisella lääkityksellä kuin varsinaista kaksisuuntaista mielialahäiriötä.
Toisin kuin dystymiaa, syklotymiaa tavataan jokseenkin yhtä yleisenä sekä miehillä että naisilla.
George Ernest Shelley
George Ernest Shelley (1840 – 29. marraskuuta 1910) oli englantilainen geologi ja ornitologi. Hän toimi ammattisotilaana ja oli sotilasarvoltaan kapteeni.
Geologina Shelley työskenteli Etelä-Afrikassa ja Etiopiassa. Hän myös matkusti muualla Afrikassa perehtyen laajalti maanosan linnustoon. Hänen erikoistutkielmansa medestäjien heimosta julkaistiin vuonna 1878. Hänen pääteoksensa Afrikan linnuista jäi kesken ja teoksen viimeisteli englantilainen biologi Philip Lutley Sclater.
Shelley nimesi lukuisia afrikkalaisia lintulajeja, muun muassa arabianaavikkokiurun.
Argentavis
"Argentaviksen" siipiväli oli 5,7–8,3 metriä ja painoa sillä oli noin 70 kilogrammaa. Ruumis oli 1,5-metrinen. Lajin väritystä ja höyhenpukua on mahdoton tietää, mutta sen pää on saattanut olla kalju sen lähimpien nykyään elävien sukulaisten, kondorien tapaan. Sillä oli ehkä myös kaulus suojaamassa kylmiltä tuulilta. Kynnet olivat vahvat ja linnulla oli vahva koukkunokka, mikä viittaa petolintuun eikä pelkästään raadonsyöjään. Kaula oli kuitenkin pitkä kuin korppikotkalla.
"Argentaviksen" elinalue oli sen elinaikana nykyistä paljon rehevämpää ruohotasankoa. Siellä sille riitti saaliseläimiä, kuten hevosensukuisia "Diadiaphoruksia". Reviiri lienee ollut laaja linnun suuren koon vuoksi. Painonsa takia linnulla saattoi olla vaikeuksia päästä ilmaan. Todennäköisesti sen täytyi joko heittäytyä kallionkielekkeeltä siivilleen vauhtiaskelten jälkeen, tai sitten juosta kymmeniä metrejä loivaa rinnettä alaspäin, ennen kuin se pystyi irtoamaan maanpinnasta. Nykylinnuista esimerkiksi albatrossit käyttäytyvät samaan tapaan. "Argentaviksen" lihasvoima ei riittänyt varsinaiseen lentämiseen, mutta se pystyi liitelemään Andeilta Argentiinaan jatkuvasti puhaltavien tuulten ja termiikkien ansiosta jopa 300 kilometriä yhteen menoon. Liidellessään se pystyi etsimään suurilla silmillään saalista ja raatoja. Saaliin havaittuaan se on voinut rauhassa laskeutua alas ja syöksyä saaliin kimppuun nopealla vauhdilla. Se on voinut katkaista isonkin saaliin selän. Laji lienee hävinnyt, kun sen elinalue kuivui ja saaliseläimet hävisivät.
"Argentaviksen" fossiileja on löydetty vain Argentiinan pohjoisosista, Patagonian tasangoilta. Sen lähisukulaisten jäännöksiä on löydetty ympäri Pohjois- ja Etelä-Amerikkaa.
David Pizarro
David Marcelo Cortes Pizarro (s. 11. syyskuuta 1979) on chileläinen uransa lopettanut jalkapalloilija. Hän on pelannut lähes koko ammattilaisuransa Italian Serie A:ssa. Hän pelasi siellä ensi kerran Udinesen paidassa ottelussa Venezia–Udinese 29. elokuuta 1999. Pizarro oli Udinesen riveissä kuuden kauden ajan ja sen jälkeen Interissä yhden kauden ajan ennen siirtoaan AS Romaan. Kaudella 2006–2007 Pizarro nousi yhdessä Simone Perrottan kanssa Roman keskikentän pohjan avainpelaajaksi. Vuosina 2012–2015 hän oli Fiorentinan palkkalistoilla ja palasi sen jälkeen Chileen.
Hän oli pelaajana myös Chilen jalkapallomaajoukkueessa, jonka kanssa hän sai vuonna 2000 pronssia Sydneyn kesäolympialaisissa.
Clinton Davisson
Clinton Joseph Davisson (22. lokakuuta 1881 – 1. helmikuuta 1958) oli yhdysvaltalainen fyysikko, joka teki pitkän uran tutkijana Bell Labsissä. Hänet palkittiin Nobelin fysiikanpalkinnolla 1937 yhdessä G.P. Thomsonin kanssa. He keksivät elektronien diffraktion kiteistä eli elektronidiffraktion toisistaan riippumatta.
Davisson aloitti akateemiset opiskelunsa Chicagon yliopistossa 1902. Seuraavana vuonna hän joutui kuitenkin keskeyttämään opinnot rahan puutteessa ja meni takaisin kotikaupunkiinsa töihin puhelinyhtiöön. Opiskelujensa aikana hän oli tutustunut professori Robert A. Millikaniin, jonka suosituksilla Davisson sai fysiikan assistenttuurin Purduen yliopistosta vuoden 1904 tammikuussa. Kesäkuussa hän kuitenkin palasi takaisin Chicagoon. Seuraavan vuoden syyskuussa Millikan suositteli häntä osa-aikaisen opettajan virkaan Princetonin yliopistoon ja siellä Davisson jatkoikin opiskelujaan saaden päätökseen tohtorin tutkintonsa 1911 pääasiassa professori Owen Willans Richardsonin ohjauksessa.
Työskenneltyään useampia vuosia Carnegie Institute of Technologyssä Pittsburghissa ja yhden kesän J.J. Thomsonin alaisuudessa Cavendish-laboratoriossa, Davisson meni 1917 töihin yhtiöön nimeltä "Western Electric Company" (sittemmin Bell Laboratories) New Yorkiin. Hän työskenteli yhtiön teknisellä osastolla tutkijana ja vuonna 1927 hänen C.H. Kunsmanin ja L.H. Germerin kanssa tekemät koneensa johtivat elektronidiffraktion keksimiseen. J. J. Thomsonin poika G. P. Thomson keksi saman ilmiön Davissonista riippumatta. Thomson ja Davisson palkittiin elektronidiffraktion keksimisestä Nobelin fysiikanpalkinnolla 1937.
Alkukampela
Alkukampela ("Psettodes erumei") on alkukampeloiden heimoon kuuluva kampelakala, joka elää Intian valtameressä sekä läntisellä Tyynellämerellä, Afrikan rannikolta ja Punaiseltamereltä Australiaan ja Japaniin. Alkukampelat ovat muita kampelakaloja paksumpia ja kapearuumiisempia, ja niiden heimo erotetaankin omaksi ’alkeelliseksi’ alalahkokseen muista kampelakaloista. Alkukampelan silmät voivat olla yksilöstä riippuen joko vasemmalla tai oikealla kyljellä. Ominainen piirre on myös selkäevän etuosassa olevat piikkiruodot. Alkukampela on yleensä 20–40 senttimetrin pituinen, korkeintaan 60-senttinen.
Alkukampela elää suhteellisen matalassa, yleisimmin 20–50 metrin syvyydessä. Alkukampela makaa päivisin hiekka- tai mutapohjaan kaivautuneena ja lähtee öisin uintiretkelle saalistamaan. Se ui usein pystyasennossa. Se syö pääasiassa pieniä kaloja.
Alkukampelaa pyydetään pääasiassa troolaamalla ja kaupataan enimmäkseen tuoreena.
Heikki Alikoski
Heikki A. Alikoski (1912 Oulu – 28. joulukuuta 1997 Turku) oli suomalainen tähtitieteilijä ja matemaatikko. Hän työskenteli Yrjö Väisälän assistenttina Turun observatoriossa vuosina 1937–1956. Tuolloin hänen mukaansa nimettiin asteroidi 1567 Alikoski. Hän löysi myös itse uusia asteroideja.
Sotien jälkeen Alikosken päivätyö oli matematiikan puolella: hän Turun kaupungin tilastotoimiston johtaja 1944-58, ja sen jälkeen Turun Teknillisen oppilaitoksen matematiikan lehtori ja myöhemmin matematiikan yliopettaja. Hän luennoi myös Turun yliopistossa tuntiopettajana.
Myöhemmin Alikoski oli mukana perustamassa Turun yliopiston tähtitieteellis-optista tutkimuslaitosta. Hän toimi jonkin aikaa myös Turun Ursan puheenjohtajana. Vapaa-ajallaan hän oli tunnettu esperanton harrastaja.
Neponen
Neponen on käsinukkejänishahmo, joka juonsi maanantai-, keskiviikko- ja perjantaiaamuisin lastenohjelma Pikku Kakkosen ohjelmistoon kuuluvaa Neppajymykerhoa. Ennen Neppajymykerhoa Neponen juonsi Pikku Kakkosta Jyrkin kanssa 2000-luvun alussa. Neposen ”henkilökohtaisena avustajana” toimii Anu Tuomi-Nikula. Neponen on ollut myös Yle TV2:n joulukalenterin päähahmona vuonna 2002.
Neposesta on julkaistu myös kirja, jonka on kirjoittanut Anu Tuomi-Nikula ja kuvittanut Nadja Sarell. Neposen joulu -kirja perustuu Yle TV2:ssa esitettyyn joulukalenteriin, jossa Neponen löytää ystävän tontusta.
Luettelo historiallisista pääkaupungeista
Tämä on luettelo entisistä pääkaupungeista eli historiallisista kaupungeista.
Veera Degerholm
Veera Marjaana Degerholm (s. 12. kesäkuuta 1971 Turku) on suomalainen näyttelijä ja juontaja. Degerholm kuuluu Tampereen freelancer-näyttelijöihin. Hän valmistui teatteritaiteen maisteriksi Tampereen yliopiston näyttelijäntyön laitokselta vuonna 1995. Degerholm on esiintynyt teatterissa Vaasan kaupunginteatterissa, Pyynikin kesäteatterissa ja Tampereen Työväen Teatterissa. Hänen elokuvaroolinsa ovat "Ajomies" (2013) ja "Kymmenen riivinrautaa" (2002), minkä lisäksi hän on vieraillut muutamassa televisiosarjassa.
Degerholm juontaa tällä hetkellä lastenohjelma "Pikku Kakkosta" lauantaisin ja sunnuntaisin.
Maple Cross
Maple Cross on jääliläinen thrash metal -yhtye, joka on perustettu vuonna 1985.
Maple Cross toimi yhtäjaksoisesti vuoteen 1996 saakka, piti taukoa noin viisi vuotta ja palasi uudella kokoonpanolla vuonna 2001. Ensimmäisen demo-nauhoituksen aikana bändi oli nimeltään ACE, tai A.C.E, mutta vaihtoi nimensä Maple Cross:ksi toisen demon nauhoitusten aikaan. Alkuperäinen kokoonpano oli Ilkka Heino, Marko Siekkinen, Petri Puolitaival, Mika Karppinen ja Ville Hyry. Toiselle demolle (Thirteen Witches...But One Of Them) laulajaksi vaihtui Marco R.J. ja seuraavalle, kolmannelle demolle bassoon Niko Karppinen. Sen jälkeen porukka pysyi samana aina vuoteen 1996, jolloin bändi päätti jäädä tauolle.
Maple Cross:in uusi tuleminen alkoi Marco R.J.:n innoittamana vuonna 2001, jolloin hän keräsi bändin uudelleen kasaan uusien soittajien kanssa - entisten soittajien suostumuksella.
Marco R.J. on myös Club Teatrian ohjelmavastaava.
Yhtyeen uusin, vuonna 2007 julkaistu albumi "Heimo" on nimetty laulaja Marcon talvi- ja jatkosodassa taistelleen isoisän mukaan.
Pietro Pipolo
Pietro Pipolo (s. 27. helmikuuta 1986 Marino) on italialainen jalkapallomaalivahti. Hän kuuluu AS Roman organisaatioon ja pelaa lainasopimuksessa Serie C1:ssä Potenza SC:n joukkueessa.
AS Roman juniorijoukkueessa Pipolo pelasi ykkösmaalivahtina. Aikuisten joukkueessa hän ei ole päässyt pelaamaan, ja kaudeksi 2007–2008 hänet lainattiin Serie C1:ssä pelaavaan Potenzaan.
Rami Rafael
Rami Rafael (s. 31. lokakuuta 1980 Laitila) on suomalainen iskelmälaulaja. Hän on Seinäjoen tangomarkkinoiden tangoprinssi vuosilta 2002 ja 2003. Vuonna 2015 Rami osallistui jälleen tangomarkkinoille sijoittuen kolmannelle sijalle.
Koulutukseltaan Rafael on leipuri ja lähihoitaja. Hän on harrastanut harmonikansoittoa kuusivuotiaasta lähtien.
Unto Torniainen
Unto Torniainen (17. kesäkuuta 1948 Levonmäki – 9. huhtikuuta 2015 Kajaani) oli kajaanilainen muusikko ja musiikkivaikuttaja. Torniainen toimi Kainuun Jazzkevään toimitusjohtajana 1990-luvulla. Torniainen tuotti myös levyjä, kuten esimerkiksi: Finnish Graffiti, Suomalaisen rockin historiaa Vol. 1–3. Torniainen soitti esimerkiksi H-Band-nimisessä kokoonpanossa sekä Jussi & The Boysin studioalbumilla Hämeentie 38 (congat).
Unto Torniainen kuoli 9. huhtikuuta 2015 asuntonsa tulipalossa Kajaanin keskustassa.
Unto Torniaisen poika on rumpali Kalle Torniainen.
Zoom Airlines
Zoom Airlines oli kanadalainen halpalentoyhtiö, joka lensi useilta kanadalaisilta lentokentiltä Eurooppaan ja erityisesti Yhdistyneeseen kuningaskuntaan. Sillä oli noin 450 työntekijää Kanadassa ja 250 henkeä Britanniassa.
Lentoyhtiö ajautui konkurssiin elokuun 2008 lopulla rajusti kallistuneen polttoaineen aiheuttaman kustannusten nousun takia. Lennot loppuivat 28. elokuuta 2008.
Toimintansa aikana Zoom Airlines käytti seuraavia konetyyppejä:
Pukalus
Pukalus eli Pukalusjärvi () on Vilajoen vesistöön kuuluva pitkänomainen järvi Suomen ja Venäjän rajalla. Suomen puoleinen osa järvestä on Lappeenrannassa. Hieman yli puolet järvestä sijaitsee Venäjän puolella.
Asko Parpola
Asko Heikki Siegfried Parpola (s. 12. heinäkuuta 1941 Forssa) on suomalainen indologian ja Etelä-Aasian tutkimuksen emeritusprofessori Helsingin yliopistosta. Hän on maailman johtavia Indus-laakson kirjoituksen asiantuntijoita.
Parpola on Intian-tutkijoiden ja kielitietelijöiden keskuudessa tullut tunnetuksi erityisesti teoriastaan, jonka mukaan Indus-laakson kirjoitus kuvaisi jotakin muuten tuntematonta dravidakieltä. Hän oli myös ensimmäisiä suomalaisia kielitietelijöitä, joka käytti laajalti tutkimuksessaan – yhdessä Kimmo Koskenniemen kanssa – korpuslingvististä tietokoneanalyysia.
Parpola on tutkinut laajasti myös intialaisia uskontoja ja niiden taustoja. Kielitieteen alalla hän on käsitellyt myös suomalais-ugrilaisia lainoja arjalaisista kielistä. Arkeologiaa ja kielitiedettä Parpola on yhdistänyt tutkimuksissaan indoeurooppalaisen kantakielen ja sen tytärkantakielien (erityisesti arjalaisen kantakielen) maantieteellisestä sijoittamisesta ja kronologisesta ajoittamisesta.
Parpola toimi Helsingin yliopiston Aasian ja Afrikan kielten ja kulttuurien laitoksen esimiehenä vuosina 1995–1998. Hänen 60-vuotispäivänsä kunniaksi julkaistiin laitoksella vuonna 2001 "Studia Orientalia" -sarjan osa 94 "Vidyārṇavavandanam: Essays in Honour of Asko Parpola".
Myös Asko Parpolan veli on maailmankuulu kielitietelijä, assyriologi Simo Parpola.
Relanderinmatala
Relanderinmatala on Rauman edustalla sijaitseva laaja ja kivikkoinen matalikko; se oli hyvin kauan Rauman majakkalaivan, Relandersgrundin, sijoituspaikka.
Noin vuonna 1850 Rauman luotsiaseman päällikkö, luotsivanhin Kustaa Reilander, havaitsi meren kuohuvan erikoisella tavalla tietyssä paikassa varsinkin pohjoistuulen yhteydessä, kun vedenpinta oli alhaalla. Tämä sai hänet epäilemään, että paikalla olisi ennestään tuntematon ja mahdollisesti vaarallinen matalikko; hän luotasi paikan ja löysi uuden ennen karttoihin merkitsemättömän, hyvin vaarallisen matalikon. Sen sijainti on
Reilander kirjasi havaintonsa ylös ja välitti tiedon esimiehilleen. Turun luotsipiirin tarkastaja esitti matalikolle nimeksi "Reilandersgrund" löytäjän mukaan.
Jostain syystä matalikolle kirjaantui kaksi nimeä: koska kaikki kirjeet ja paperit laadittiin vielä tuolloin käsin ja etupäässä mustekynillä, jonkin luku- tai kirjoitusvirheen takia nimi merkittiin karttoihin muodossa "Relandersgrund" – mutta ehdotetussa muodossa joihinkin virallisiin asiakirjoihin. Tästä seurasi, että paikallinen majakkalaiva nimettiin kartoissa olevan nimen mukaan.
Matalikon nimi suomennettiin keväällä 1927 Lauri Kristian Relanderin ollessa Suomen presidentti. Samalla vaihtui myös majakkalaivan nimi; alun perin ehdotettu nimi säilyi vielä joitakin aikoja eräissä virkapapereissa, mutta lopulta sekin vaihtui.
Juan Arango
Juan Fernando Arango Sáenz, lempinimeltään ”Arangol”, (s. 16. toukokuuta 1980 Maracay, Venezuela) on venezuelalainen jalkapalloilija, joka pelaa meksikolaisessa Tijuanassa. Arango on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja eli niin sanottu piilokärki.
Siirryttyään Eurooppaan vuonna 2004 Arango edusti viiden vuoden ajan Espanjan Primera Divisiónin Real Mallorcaa vuoteen 2009 asti. Kunnes kesällä 2009 Mönchengladbach hankki Arangon. Mönchengladbach maksoi Arangosta Real Mallorcalle arviolta 3,6 miljoonaa euroa espanjalaislehti Marcan mukaan. Aikaisemmin Arango on edustanut kotimaassaan Venezuelassa New Cadizia sekä Caracas FC:tä. Hän on pelannut myös Meksikossa. Siellä hän on edustanut kolmea joukkuetta: Monterreytä, Pachucaa ja Pueblaa.
Arango kuuluu Venezuelan maajoukkueeseen. Hän on pelannut 83 A-maaottelua ja tehnyt niissä 17 maalia.
Kuka lohduttaisi Nyytiä?
Kuka lohduttaisi Nyytiä? () on Tove Janssonin kirjoittama ja kuvittama muumiaiheinen kuvakirja vuodelta 1960. Sen on suomentanut Kirsi Kunnas. Kirjassa pikkuinen Nyyti seikkailee Muumilaaksossa ja Yksinäisillä vuorilla.
Pieni Nyyti Nyytiäinen asuu yksin pienessä talossaan. Hän pelkää, sillä ulkona tallustelevat pelottavat hemulit. Mörkö ulisee.
Hän päättää lähteä matkaan, mutta on koko ajan aivan yksin, koska ei uskalla puhua kenenkään kanssa. Homssut ja Vilijaanat vilistelevät ohi tämän tästä. Nyyti löytää merenrannasta pullopostia, jonka on kirjoittanut Tuittu. Tuittu on myös yksinäinen, ja Nyyti päättää lähteä etsimään tätä. Hän saa apua Rontilta, joka on kalastamassa homssujen kanssa. Rontti kertoo, että Tuittu mahtaa olla Mörön luona. Nyyti kulkee läpi karvamönkiäisiä kuhisevan metsän, mutta pelästyy kovin, kun vuoren takaa kuuluu Mörön kammottavaa mörinää. Mörinän loputtua Nyyti suuttuu itselleen ja päättää pysyä urheana Tuitun vuoksi. Pian Nyyti onkin kasvokkain Mörön kanssa, jonka takana Tuittu hytisee. Nyyti esittää kunnon sotatanssin ja puraisee Mörköä hännästä. Sitä Mörkö ei ollut osannut odottaa, vaan ällistyy ja juoksee pakoon. Nyyti ja Tuittu ovat molemmat hyvin ujoja, ja Nyyti päättää kirjoittaa Tuitulle kirjeen, jossa selittää asiat. Se osoittautuu hyvin vaikeaksi, mutta lopussa hän antaa Tuitulle kirjeen ja ruusuja. Vilijaana johdattaa heidät kohti uutta elämää homssujen hurratessa. 
Tarinan pohjalta on tehty kuunnelma, jonka on säveltänyt ruotsalainen Peter Lundblad. Sen on laulanut suomeksi Reijo Karvonen. Kuunnelma ilmestyi vinyylilevyllä vuonna 1979. Muusikko Pekka Streng käyttää suomennoksen säkeitä laulussaan "...ja Tuittu ruusut sai" (1972).
Taidegraafikko Tuulikki Pietilä on lisäksi rakentanut kaksi kolmiulotteista kuvaelmaa, jotka perustuvat kirjaan. Ensimmäinen teos, "Suuri simpukka" (1978), kuuluu tamperelaisen Muumimuseon kokoelmaan. Toinen teos, "Kuka lohduttaisi nyytiä?" (1984), on Tampereen kaupunginkirjaston hallussa.
Petteri Pennanen
Petteri Pennanen (s. 19. syyskuuta 1990 Kuopio) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa Kuopion Palloseuraa. Hän on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja.
Pennanen luettiin juniorivuosinaan Suomen lahjakkaimpiin junioreihin. Hän on pelannut 11 nuorten ja 36 poikien maaottelua. Pennanen murtautui Kuopion Palloseuran pelaavaan miehistöön 16-vuotiaana keväällä 2007. Hän pelasi ensi kerran KuPS:n edustusmiehistössä 29. huhtikuuta 2007 ottelussa KuPS-VIFK.
Ensimmäistä kertaa urallaan avauskokoonpanossa sarjaottelussa Pennanen oli 27. toukokuuta 2007 ottelussa KuPS-PK-35. Kaudella 2007 hän pelasi yhteensä 13 sarjaottelua Ykkösessä, ja voitti myös KuPSin B-nuorten riveissä Suomen mestaruuden. Vuonna 2008 Veikkausliigassa kertyi puolestaan 17 ottelua.
Pennasella oli Kuopion Palloseuran kanssa kolmen vuoden sopimus, joka olisi päättynyt vuonna 2009. Hänet lainattiin kuitenkin helmikuussa 2009 Eredivisien FC Twenteen. Lainasopimus jatkui kesäkuun 2009 loppuun, jonka päätteeksi hollantilaisseura käytti oikeuden ostaa pelaajan itselleen. Twente teki 22. kesäkuuta 2009 Pennasen kanssa kahden vuoden sopimuksen. Myös KuPSin Tuomas Rannankari siirtyi samalla seuraan.
Joulun alla 2010 Pennanen kertoi haluavansa vaihtaa maisemaa ja tammikuussa ilmoitettiin Pennasen siirrosta Turun Palloseuraan. Turussa Pennanen pelasi kolme kesää tehden ensimmäisen liigamaalinsa 9. kesäkuuta 2011 ottelussa Rovaniemen Palloseuraa vastaan ja kaikkiaan Turun Palloseurassa Pennanen teki 12 maalia.
Tammikuussa 2014 Pennannen siirtyi pohjoiseen Rovaniemen Palloseuran riveihin, mutta kausi jäi rikkonaiseksi polvivammojen vuoksi. Hän ehti pelata vain seitsemän ottelua ennen loukkaantumista toukokuussa. Sopimuksen pituudeksi ilmoitettiin kaksi vuotta, mutta lokakuussa 2014 ilmoitettiin Pennasen siirrosta kasvattajaseuraansa Kuopion Palloseuraan. Sopimus Rovaniemen Palloseuran kanssa purettiin yhteisymmäryksessä.
Kahden vuoden sopimuksella Kuopioon siirtynyt Pennanen ehti pelata kaudella 2015 yhdeksän liigaottelua KuPS:n paidassa, kunnes polvi vääntyi vierasottelussa Helsingin Jalkapalloklubia vastaan. Polvi joudittuun leikkaamaan ja Pennanen sanoi kauden olevan ohi omalta osaltaan. Yhdeksässä liigaottelussa Pennanen ehti tehdä maalin ja antaa kaksi maaliin johtanutta syöttöä.