hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Rumpler C.VIII
Rumpler C.VIII oli Rumpler Flugzeugwerken valmistama jatkokoulutuskone, joka esiteltiin 1917 kuuluen siten ensimmäisiin ilmasotataitojen opettamiseen suunniteltuja koulukonita.
Rumpler C.VIII kehitettiin yhtenä ensimmäisistä taistelukoulutukseen tarkoitetuista lentokonetyypeistä. Konetyyppi pohjautui tehtaan aikaisempiin menestyneisiin tiedustelukoneisiin ja erosi niistä lähinnä matalatehoisemman moottorinsa osalta. Tyyppi otettiin käyttöön Saksan armeijassa vuoden 1917 lopulla.
Ensimmäinen Suomeen Saksasta hankittu C.VIII saapui Uttiin kesäkuussa 1918, mistä se siirrettiin saman vuoden marraskuussa Sortavalaan. Kone lähti sotalennolle Aunukseen 21. huhtikuuta 1919, mutta joutui palaamaan öljyvuodon takia. Seuraavana päivänä kone teki pakkolaskun Viiteleen. Kone vaurioitui vielä tämänkin jälkeen useita kertoja, vajoten esimerkiksi jäihin Santahaminassa tammikuussa 1922. Käytössä se oli vuoteen 1924 saakka, ja poistettiin ilmailuvoimien luetteloista 6. helmikuuta 1925, jolloin koneella oli lennetty kaikkiaan 52 tuntia ja 17 minuuttia. Kone käytti käyttöikänsä aikana tunnuksia F28, C.74/18, 2.B.350 ja 2.C.350.
Selluliitti
Selluliitti on ihon epätasaisuutena näkyvä rasvakertymä, joka on tavallisempi naisilla kuin miehillä (muun muassa 1. rasvakerroksen erilaisuuden vuoksi). Lääketieteessä selluliitti tarkoittaa ihon sidekudoskerroksen tulehdusta.
Selluliittiset ihoalueet tuntuvat usein kylmemmältä ja kosketukselle herkemmiltä kuin niin sanotut normaalit ihoalueet. Selluliitti-termi perustuu ranskan kielen sanaan cellule (solu) ja uuslatinan päätteeseen "-itis" (tulehdus). Selluliittia on yleensä reisissä, pohkeissa ja vatsassa.
Aku Syrjä
Aku Sakari Syrjä (s. 4. huhtikuuta 1959 Ylöjärvi) on suomalainen muusikko, joka tunnetaan parhaiten Eppu Normaalin rumpalina, Eppu Normaali Oy:n toimitusjohtajana ja Akun tehtaan johtajana. Hänen muita yhtyeitään ovat olleet Screaming Thunders ja AllWays+, joissa hän on soittanut rumpuja. Hän on myös tuurannut Henkka Hyppöstä Nyrok Dolls -bändin rumpalina.
Vuonna 2000 Syrjä toimi Eläkeläisten rumpalina yhtyeen Saksan ja Hollannin kiertueella esiintyen nimellä Sakari Liimatainen. Hän on myös esiintynyt muun muassa tv-sketsisarjassa nimeltä Epilaattori.
Aku Syrjän serkkuja ovat Eppu Normaalin kitaristi Mikko Syrjä ja laulaja Martti Syrjä. Hänen isänsä Seppo Syrjä on taittaja ja pilapiirtäjä, setiä kirjailijat Jaakko Syrjä ja Juhani Syrjä, joista Jaakko on Mikon ja Martin isä. Akun veli Heikki Syrjä on käsikirjoittaja.
S.I.A.I. (Savoia) S.9
S.I.A.I. (Savoia) S.9 oli italialainen lentovene, jonka valmistus alkoi vuonna 1918. Sen valmistaja oli "Società Idrovolanti Alta Italia" (S.I.A.I.). S.9:n on väitetty perustuvan ranskalaiseen FBA-lentoveneeseen.
Suomen ilmavoimilla oli yksi S.9 -lentovene, jonka Italia lahjoitti Suomelle syyskuussa 1919. Se tuhoutui majuri Väinö Mikkolan ohjaamana Santahaminassa toukokuussa 1920, kun kone osui vedenpintaan liian suurella vajoamisnopeudella. Italiasta yritettiin syyskuussa 1920 tuoda ilmavoimille kaksi suomalaisen tupakkatehtailija A. K. Christidesin rahoittamaa konetta lisää. Koneet kuitenkin tuhoutuivat siirtolennon alussa, todennäköisesti potkurien hajoamisen takia. Surmansa saaneita lentäjiä kutsutaan alppilentäjiksi.
European Executive Express
European Executive Express oli ruotsalainen vuonna 1997 perustettu lentoyhtiö, jonka kotikenttänä toimi Ruotsin Karlstad. Yhtiö lensi neljällä BAe Jetstream 31:llä ja kahdella BAe Jetstream 32EP:llä lähinnä Ruotsin sisäisiä lentoja, mutta myös mm. Helsingistä Mikkeliin sekä Maarianhaminasta Tukholmaan ja Turkuun.
22. joulukuuta 2005 yhtiö haki itsensä konkurssiin talousvaikeuksien takia ja samalla kaikki sen työntekijät irtisanottiin.
Stetinin M-9
Stetinin M-9 Devjatka oli venäläinen ensimmäisen maailmansodan aikainen lentovene.
Kone oli pietarilaisen S.S. Stetinin -tehtaan pääsuunnittelija Dmitri Grigorovitšin suunnittelema ranskalaisen FBA-lentoveneen versio. Kone otti ensimmäisen maailmansodan aikana osaa pommituksiin Itämerellä ja Mustallamerellä.
Suomi sai ensimmäisen M-9-koneen venäläisen upseerin lentäessä koneen Antreaan 10. huhtikuuta 1918. Se upposi seuraavana päivänä Suomen ilmavoimien ruotsalaisen upseerin yrittäessä ilman tyyppituntemusta nousta lentoon sillä. Venäläinen upseeri näki tapahtuman vankisellistään.
Kahdeksan muuta M-9-konetta löytyivät Ahvenanmaalta ja Turusta venäläisistä lentotukikohdista. Niitä käytettiin vuoteen 1922 asti.
Stetinin M-15
Stetinin M-15 oli venäläinen ensimmäisen maailmansodan aikainen lentovene.
Venäjän laivasto tilasi tätä kaukotiedusteluun tarkoitettua konetta sata kappaletta, tiedossa ei kuitenkaan ole valmistettiinko kaikki tilatut koneet. Kone oli lento-ominaisuuksiltaan muita Stetinin-lentoveneitä parempi, lisäksi sitä voitiin käyttää talvikaudella suksin ja kannuksella varustettuna.
Suomen ilmavoimat sai sisällissodan päätyttyä sotasaaliiksi kaksi venäläisten jättämää konetta. Toisen lensi venäläinen kapteeniluutnantti Jurij Herbert Turusta Ahvenanmaan saaristoon, jossa luovutti itsensä ja koneen valkoisten Skärgårdens Frikår:lle maaliskuussa 1918. Hän suoritti tälle yksikölle tiedustelulentoja, luovuttaen koneen myöhemmin Ilmavoimille. Kone oli käytössä 29. heinäkuuta 1919 asti, jolloin se upposi Sortavalassa ja poistettiin käytöstä. Toinen kone löytyi Turusta, mutta sitä ei kunnostettu lentokelpoiseksi.
"Lähde:"
Stetinin M-16
Steninin M-16 (tunnettiin myös nimityksellä MVA M-16, sekä myös Grigorovich M-16) oli venäläinen ensimmäisen maailmansodan aikainen meritiedustelu- ja koulukone.
D.P. Grigorovits suunnitteli ranskalaisen Farman F.30 -vesikoneen pohjalta M-16-koneen. Kellukkeilla tai vaihtoehtoisesti suksilla varustetun koneen lento-ominaisuudet olivat huonot, silti sitä valmistettiin noin 50 kappaletta.
Suomen ilmavoimat sai käyttöönsä sisällissodassa viisi venäläisten jättämää konetta sekä runsaasti varaosia. Osista koottiin myöhemmin yksi kone lisää. Koneet olivat jo käyttöön otettaessa huonokuntoisia. Luutnantti Väinö Mikkola yritti kuljettaa Stetinin-koneella senaatin puheenjohtajan Svinhufvudin Helsingistä Vaasaan helmikuussa 1918, lento jouduttiin kuitenkin keskeyttämään moottorihäiriön takia. Farmaneiksi Suomessa kutsuttuja koneita käytettiin ilmavoimissa vuoteen 1923 asti. Suomen ensimmäinen laskuvarjohyppy tehtiin 17. kesäkuuta 1922 M-16-koneesta, hyppääjä oli E. Erho.
David Richards
David Pender Richards, CBE (s. 3. kesäkuuta 1952 Wales, Iso-Britannia) on englantilainen rallin ja Formula 1 -kilpa-autoilun merkittävä vaikuttaja. Hän myös omistaa urheiluautovalmistaja Aston Martinin. Vuonna 2005 Richards sai Brittiläisen imperiumin komentajan (Commander of the Order of the British Empire, CBE) arvonimen ansioistaan moottoriurheilussa. Vuonna 2017 Ranskan autokerho Automobile Club de l´Ouest (ACO) palkitsi hänet pitkäkestoisesta omistatuneisuudesta Le Mansin 24 tunnin ajoja kohtaan "Spirit of Le Mans" -palkinnolla. Lisäksi hänelle on myönnetty vuonna 2017 kunniajäsenyys Motor Sport Hall of Fame -kunniagalleriassa sekä Prodriven autotehtaansa menestyksen kunniaksi Industry Champion Award -palkinto.
Richards on toiminut Ari Vatasen kartanlukijana rallin MM-sarjassa voittaen kaudella 1981 hänen vierellään maailmanmestaruuden. F1-sarjassa hän on toiminut tallipäällikkönä Benettonilla sekä BAR-tallissa. Hondan ostettua BAR:n Richards joutui vetäytymään tehtävästään. Ralliautoilun puolella hän on toiminut Prodriven tallipäällikkönä, jonka puitteissä pyöritti Subarun rallitoimintaa, joka päättyi Subarun vetäytymiseen lajista kauden 2008 jälkeen. Richards omisti myös WRC -sarjan tv-oikeudet, mutta myi ne eteenpäin vuonna 2007. Prodrive ajatti myös Mini John Cooper Works WRC autoa MM-sarjassa vuosina 2011-2013, vaikka menettikin tehtaan virallisen tuen alkuvuodesta 2012.
F1-kuljettaja Jenson Buttonia pidetään hänen löytönään.
Vuonna 2006 Richardsin Prodrive-talli valittiin monien hakijoiden joukosta kaudeksi Formula 1 -sarjaan. Richardsin ohella paikkaa tavoittelivat muun muassa entinen tallipäällikkö Eddie Jordan ja entisen F1-kuljettaja Jean Alesin johtama japanilainen Direxiv-ryhmittymä. Prodrive ei kuitenkaan osallistunut kyseiselle kaudelle, koska talli ajautui asiakastallien autoja koskevaan kiistaan FIA:n kanssa. Talli haki paikkaa uudelleen kaudelle , mutta ei tullut hyväksytyksi.
Richardsin Prodrive ajattaa tällä hetkellä esimerkiksi Aston Martinin rata-autoja eri kestävyyskisoissa.
Vuonna 2005 Richardsista ja Prodrivesta julkaistiin moottoriurheilusta kertova kirja "Driven Man: David Richards, Prodrive and the Race to Win".
Spad S.34
Spad S.34 oli ranskalainen koulukone, joka lensi ensi kertaa kesäkuussa 1920. Se oli rinnakkaisistuttavana koulukoneena äärimmäisen harvinainen 1920-luvulla. Koneita valmistettiin 150 kappaletta, joista 125 Ranskan asevoimille, joka käytti niitä vuoteen 1936 asti.
Suomen ilmavoimat osti kaksi S.34-konetta elokuussa 1921. Niitä käytettiin Utissa, Viipurissa ja Santahaminassa. Molempien koneiden kunto heikkeni, kun niitä käytettiin runsaasti ja huollettiin huonosti. 1925 ne olivat jo purettuina varastossa, kun ne koottiin ja sijoitettiin rullausharjoituskoneiksi Ilmailukoululle.
Auringon säde
Auringon säde formula_1 on tähtitieteessä usein käytetty tähden sädettä kuvaava pituuden mittayksikkö, 696 000 kilometriä eli noin 110 Maan sädettä eli 0,0046 AU.
Auringon säde on eri päiväntasaajalla kuin navoilla.
formula_2
Auringon massa
Auringon massa formula_1 on tähtitieteessä käytetty massan mittayksikkö, jolla mitataan muun muassa tähtien, tähtienvälisten pilvien ja galaksien massoja. Se on noin 2 kvintiljoonaa kilogrammaa:
formula_2
Tämä on noin 333 000 kertaa Maan massa ja suunnilleen 1 000 kertaa Jupiterin massa.
Spad S.VII
Spad S.VII oli ranskalainen, kaksitasoinen, yksimoottorinen ja yksipaikkainen, ensimmäisen maailmansodan aikainen hävittäjälentokone.
Louis Béchereaun suunnittelema ja huhtikuussa 1916 ensilentonsa tehnyt Spad Type V -prototyyppi osoittautui Ranskan ilmavoimien kokeissa edeltäjiään huomattavasti suorituskykyisemmäksi ja kestävämmäksi konstruktioksi. Prototyypin pohjalta kehitetyn S.VII-sarjatuotantomallin tuotanto käynnistettiin pikimmiten, ja ensimmäiset koneet päästiin ottamaan käyttöön elokuussa 1916. SPAD-yhtiön () lisäksi koneita valmisti kahdeksan muuta ranskalaista lentokonetehdasta. Kokonaistuotantomäärä nousi lähteestä riippuen 3 700 – 5 800 koneyksilöön, mistä lisenssillä noin 100 kappaletta Venäjällä ja 220 Isossa-Britanniassa. Tuotannon aikana tapahtuneen kehityksen ansiosta konetyypin moottoriteho noisi noin 100 kilowatin tehosta lopputuotannon koneiden noin 180 kilowatin tehoon. Suuremmilla siivillä varustettu Spad S.XIII alkoi korvata S.VII-mallia tuotannossa toukokuussa 1917. S.VII pysyi tästä huolimatta etulinjan taistelukäytössä kesään 1918 saakka.
Suomen ilmavoimat sai sotasaaliiksi yhden Spad S.VII -koneen Utin lähellä sijainneilta Kaipiaisilta. Punaiset olivat hylänneet sen huonokuntoisena, sillä koneesta puuttuivat esimerkiksi alasiivet. Kone kuljetettiin Santahaminaan, missä se odotti pakattuna Ranskasta tilattujen varaosien saapumista. Koneen kunnostaminen käynnistyi huhtikuussa 1919, ja se lensi lopulta melko paljon Utin lentokentällä vuosina 1921–1923. Alkuun tunnuksella D.76/18 ja myöhemmin 1.D.445 tunnettu kone oli päiväkäskyn nojalla jonkin aikaa vain majuri Aarne Snellmanin yksityiskäytössä. Sitä oli tarkoitus käyttää vuonna 1923 hävittäjälentäjäkursseilla Utissa, mutta kone vaurioitui pahoin 30. toukokuuta 1923, kun sen toinen etupyörä oli irronut, minkä seurauksena kone oli mennyt nokilleen. Lentäjä Väinö Bremer selvisi onnettomuudesta vammoitta.
Koneen alkuperästä ei ole säilynyt tietoa, ja on epäselvää, onko se ranskalaista vai venäläistä tuotantoa. Säilyneiden kuvien perusteella 1.D.445 vastasi ulkoasultaan Ranskan sarjatuotannon keskivaiheen koneita.
Georgi Skobtsov
Georgi Skobtsov (1921–1944) on ranskalainen maastamuuttaja ja äiti Maria Skobtsovan poika, joka julistettiin pyhäksi yhdessä äitinsä kanssa Pyhien joukkoon kuuluvaksi Ekumeenisen patriarkaatin Pyhän Synodin päätöksellä vuonna 2004.
Tämä pyhäksi julistaminen, jossa äiti Marian lisäksi julistettiin pyhäksi isä Aleksis Medvedkov (1867–1934), isä Dimitri Klepinine (1904–1944) ja Elia Fondaminski (1880–1942), oli ensimmäinen kerta, kun ortodoksinen kirkko julisti pyhäksi Länsi-Euroopassa asuneita henkilöitä.
Ranskan uusmarttyyrien yhteiseksi muistopäiväksi Konstantinopolin Pyhä Synodi määräsi heinäkuun 20. päivän.
Dimitri Klepinine
Dimitri Andrejevitš Klepinin ("Дмитрий Андреевич Клепинин"; 14. huhtikuuta 1904, Pjatigorsk, Venäjä – 10. helmikuuta 1944, Dora, Saksa) oli venäläissyntyinen, ranskalainen ortodoksipappi. Hän vaikutti Pariisissa toisen maailmansodan aikana, joutui natsien vangitsemaksi helmikuussa 1943 ja menehtyi vuotta myöhemmin keuhkokuumeeseen Doran keskitysleirillä.
Isä Dimitri Klepinine kanonisoitiin yhdessä äiti Maria Skobtsovan kanssa Pyhien joukkoon kuuluvaksi Ekumeenisen patriarkaatin Pyhän Synodin päätöksellä vuonna 2004.
Tämä kanonisointi, jossa lisäksi kanonisoitiin Marian poika Georgi Skobtsov (1921–1944) sekä isä Aleksis Medvedkov (1867–1934) ja Elia Fondaminski (1880–1942), oli ensimmäinen kerta, kun ortodoksinen kirkko kanonisoi Länsi-Euroopassa asuneita henkilöitä.
Ranskan uusmarttyyrien yhteiseksi muistopäiväksi Konstantinopolin Pyhä Synodi määräsi heinäkuun 20. päivän.
Anthony Davidson
Anthony Denis Davidson (s. 18. huhtikuuta 1979 Hemel Hempstead, Englanti, Iso-Britannia) on englantilainen autourheilija. Hän voitti Sebringin 12 tunnin ajon vuonna 2010. Hän sijoittui neljänneksi Le Mansin 24 tunnin ajossa vuonna 2011.
Vuonna 1987 hän aloitti karting-uransa. Kart-urallansa hän ajoi kartingia Britannian, Euroopan ja Pohjois-Amerikan sarjoissa. Hän siirtyi autoihin vuonna 1999, jolloin hän voitti Britannian Formula Ford -talvisarjan mestaruuden. Vuonna 2000 Davidson voitti Formula Ford Festival World Cup -kilpailun ja sijoittui kolmanneksi Britannian Formula Ford -sarjassa. Hän voitti McLaren Autosport BRDC Award -palkinnon 2000. Samana vuonna hän voitti FIA European Formula 3 Cupin mestaruuden ja sijoittui kolmanneksi Masters of Formula 3 -kilpailussa ja toiseksi Britannian F3-sarjassa.
Tällä hetkellä Davidson työskentelee Toyotan tehdas kuljettajana FIA World Endurance Championship -sarjassa ja Mercedes AMG Petronas F1 tallin simulaattori ajajana. Hän työskentelee myös englantilaisen Sky Sports F1 HD televisiokanavan F1 analyytikkona.
Davidson testasi BAR-tallin autoa kaudella 2001. Hän ajoi ensimmäiset Formula 1 -kilpailunsa Minardin ratissa kaudella 2002. Hän korvasi kilpailuissa tallin Alex Yoongin, joka oli sivussa aikasempien kisojen karsiutumisien johdosta. Davidson ei vakuuttanut kilpailuissa eikä saanut kilpakuljettajan paikkaa seuraavaksi kaudeksi, joten hänen oli tyydyttävä testikuljettajan paikkaan BAR-tallissa. Kun tallin toinen testikuljettaja Takuma Satō sai kilpakuljettajan paikan kauden 2003 viimeisessä osakilpailussa, tuli Davidsonista tallin kolmas kuljettaja.
Kaudella 2004 Davidson oli BAR-tallin kolmas kuljettaja ja ajoi tallin kolmatta autoa perjantain ensimmäisissä harjoituksissa. Kaudella 2005 Davidson ajoi yhden kisan tuuraten Takuma Satōa Malesian GP:ssä, mutta joutui keskeyttämään tekniseen vikaan jo kilpailun alkukierroksilla. Kaudella 2006 Davidson toimi Hondan testikuljettajana.
Kausi 2007 oli Davidsonin ensimmäinen täysi kausi F1-sarjassa. Hän ei yltänyt kauden aikana kisassa kertaakaan kahdeksan parhaan joukkoon ja jäi siten pisteittä. Davidson jatkoi Super Agurin toisena kilpakuljettajana myös kaudella 2008. Talli kuitenkin kärsi isoista talousvaikeuksista ja sulki lopulta talousvaikeuksien takia ovensa Espanjan GP:n jälkeen, jolloin Davidson jäi ilman ajopaikkaa. Myöhemmin Davidson toimi Hondan ja Brawn GP:n testikuljettajana. Hän toimi myös BBC Radio 5 Live kanavan kommentaattorina. Davidson yritti paluuta F1-sarjaan kaudelle 2011 Virgin ja Lotus-talleissa, mutta ei saanut kilpakuljettajan paikkaa. Hän toimi kaudella Mercedeksen testikuljettajana.
Elia Fondaminski
Elia Fondaminski (1880–1942) oli ranskalainen emigrantti, joka kanonisoitiin yhdessä äiti Maria Skobtsovan kanssa Pyhien joukkoon kuuluvaksi Ekumeenisen patriarkaatin Pyhän Synodin päätöksellä vuonna 2004.
Tämä kanonisointi, jossa äiti Marian lisäksi kanonisoitiin hänen poikansa Georgi Skobtsov (1921–1944), isä Aleksis Medvedkov (1867–1934) ja isä Dimitri Klepinine (1904–1944), oli ensimmäinen kerta, kun ortodoksinen kirkko kanonisoi Länsi-Euroopassa asuneita henkilöitä.
Ranskan uusmarttyyrien yhteiseksi muistopäiväksi Konstantinopolin Pyhä Synodi määräsi heinäkuun 20. päivän.
Aurinkoa muistuttava tähti
Aurinkoa muistuttava tähti on auringonkaltainen tähti, joka saattaisi olla Auringon kaksonen, mutta tätä ei voida varmasti sanoa.
Näille tähdille on tyypillistä, että ne ovat spektriluokan F tai G pääsarjan tähtiä.
Art Blakey
Arthur "Art" Blakey (11. lokakuuta 1919 – 16. lokakuuta 1990) oli yhdysvaltalainen jazz-rumpali ja orkesterinjohtaja. Hän aloitti musiikkiopinnot pianonsoitolla, ja murrosikäisenä soitti jo kokopäivätoimisesti johtaen omaa yhtyettään. Pian tämän jälkeen hän siirtyi rumpujen pariin, mikä osoittautui erinomaiseksi valinnaksi. Hänen ensimmäiset esikuvansa olivat swing-aikakauden suuria rumpaleita, kuten Chick Webb ja Sid Catlett. Vuosina 1943-1944 hän sai rumpalin pestin Fletcher Hendersonin erinomaisessa orkesterissa, mutta sitäkin tärkeämmäksi tuli Billy Eckstinen orkesterin parissa työskentely (1944-1947). Kyseisenä aikana hän tutustui sellaisiin muusikoihin kuten Miles Davis, Dexter Gordon, Thelonious Monk, Wardell Gray, Charlie Parker, Dizzy Gillespie ja Fats Navarro.
1940-luvun lopulla Blakey teki pitkän, yli vuoden pituisen matkan Afrikkaan, tutustuen afrikkalaisiin juuriinsa, ja sieltä hän löysi islamilaisen kulttuurin joka teki häneen lähtemättömän vaikutuksen. Palattuaan matkaltaan hän lyöttäytyi yhteen Clifford Brownin (trumpetti) ja Horace Silverin (piano) kanssa, "The Jazz Messenger" oli saanut alkunsa.
Vuonna 1955 Blakeyn ja Silverin mukaan liittyivät trumpetisti Kenny Dorham, saxofonisti Hank Mobley ja kontrabasisti Doug Watkins. Seuraavana vuonna Silver lähti yhtyeestä perustaakseen oman kokoonpanonsa. Tämän jälkeen aina Blakeyn kuolemaan asti "The Jazz Messenger" oli ehkä kaikista suurin Hard Bop -tyylisuuntaa edustaneista yhtyeistä. Yhtyeen tavaramerkiksi tuli svengaava aggressiivinen bebop-tyylin pohjautuva, blues-sävytteinen jazz. Myös gospel-musiikista saatiin vaikutteita. Art Blakeyn jazzin lähettiläät olivat monille lahjakkaille, nuorille jazz-muusikoille erityisen hyvä ja antoisa koulu.
Art Blakeyn merkitys jazz-musiikkiin on ollut moniulotteista. Hän on ottanut yhtyeensä siipien suojaan sellaisia (aikoinaan tuntemattomia nuoria) kuten Clifford Brown, Lou Donaldson, Donald Byrd, Johnny Griffin, Benny Golson, Lee Morgan, Wayne Shorter, Freddie Hubbard, Chuck Mangione, Woody Shaw, Cedar Walton, Jackie McLean, Wynton Marsalis sekä Randy ja Mike Brecker.
Lukemattomat muusikot saivat hänestä vaikutteita ja hänen merkityksensä jazzin historiassa on paljon suurempi kuin hänen rumpalintaitojensa antama vaikutus. Vaikka Blakeyn hi-hatin käyttö olikin aikoinaan uraauurtavaa, (voimakas 2 ja 4 iskun kohdilla sulkeutuva) myös aggressiivinen virvelin ja svengaavan symbaalin käyttäminen teki hänestä yhden parhaista rumpaleista. Vahvasta, perkussiivisesta lähestymistavasta huolimatta Blakey oli hyvä kuuntelemaan kanssamuusikoitaan ja tukemaan yhtyeen yhteisiä pyrkimyksiä antaen kaikille tilaa musiikin luomiseen ja improvisoimiseen.
"”To pass through life and miss this music is to miss out on one of the best things about living.”" 
"”When people come in to relax and enjoy themselves after a hard day's work, 
it's my job to make them happy-to wash away the dust of everyday life.”"
"”That's what Jazz music is all about. We started the Messengers because somebody had to mind the store for jazz. No America--no Jazz. It is the only culture that America has brought forth.”"
Peter Sauber
Peter Sauber (s. 13. lokakuuta 1943 Zürich, Sveitsi) on sveitsiläinen Sauberin Formula 1 -tallin perustaja. Sauber kouluttautui sähköasentajaksi, mutta vaihtoi alaa autokauppiaaksi ja siirtyi Hinwil-nimiseen sveitsiläiseen kaupunkiin.
Sauberin perustama talli pääsi Formula 1 -kisoihin vuonna 1993. Vuonna 2005 BMW osti tallin. Sauber jätti johtajan paikan, mutta jatkoi tallin neuvonantajana. Kun BMW päätti lopettaa kilpailemisen Formula 1 -sarjassa kauden 2010 jälkeen, Sauber osti tallin takaisin itselleen.
Lokakuussa 2012 Sauber siirtyi pois tallin päivittäisistä johtotehtävistä, mutta jatkaa hallituksen puheenjohtajana.
Kairon oopperatalo
Kairon oopperatalo on osa Kansallista kulttuurikeskusta, joka on Kairon tärkein esiintyvän taiteen esityspaikka. Egyptin parhaimmat musiikin esiintyjäryhmät pitävät kotipaikkanaan tätä kulttuurikeskusta, joka sijaitsee Niilin Geziran saaren eteläosassa lähellä Kairon keskustaa.
Oopperatalo on vihitty käyttöön 10. lokakuuta 1988. Rakennuskompleksin rahoitus järjestyi Japanin lahjoittaessa varat Egyptille presidentti Hosni Mubarakin vieraillessa Japanissa huhtikuussa vuonna 1983. Rakennustyöt aloitettiin toukokuussa 1985 ja rakennustyöt kestivät kolme vuotta.
Kairon alkuperäinen oopperatalo, Khedivial-oopperatalo, tuhoutui tulipalossa vuonna 1971. Kairo oli ilman oopperataloa miltei kaksi vuosikymmentä uuden oopperatalon valmistumiseen asti.
Ross Brawn
Ross Brawn (s. 23. marraskuuta 1954 Manchester, Englanti, Iso-Britannia) on brittiläinen entinen Mercedes GP:n Formula 1 -tallin tallipäällikkö, ja nykyinen Formula 1 moottoriurheilunjohtaja.
Brawn toimi Formula-uransa alussa Benettonin ja Ferrarin teknisenä johtajana. Kausina - hän toimi tallipäällikönä Hondan F1-tallissa. Pesti päättyi yllättäen, kun Honda vetäytyi F1-sarjasta kauden 2008 jälkeen. Ross Brawn osti tallin itselleen ja nimesi sen Brawniksi. Kaudella Brawn voitti sekä kuljettajien että valmistajien maailmanmestaruudet. Ross Brawn myi tallinsa Mercedes-Benzille ja jatkoi uuden Mercedes-tallin tallipäällikön tehtävissä. Vuoden 2013 päätteeksi hän jätti tallin.
Ross Brawn jätti vuonna 1976 työnsä Britannian atomienergian tutkimuskeskuksessa ja siirtyi intohimonsa, autourheilun, pariin.
Frank Williams palkkasi Brawnin vuonna 1978 vasta perustettuun Formula 1 -talliinsa. Williamsilta hän siirtyi Jaguarille vuonna 1989 ja edelleen Benettonille vuonna 1992. Hänen katsotaan osaltaan olleen teknisenä johtajana Michael Schumacherin menestyksen takana tämän voittaessa maailmanmestaruuksia. Vuonna 1996 Brawn seurasi Schumacheria Italiaan Ferrarille. Brawn tuli tunnetuksi tallia eteenpäin ajaneena voimana, sillä Brawnin mukaan aina voidaan parantaa tuloksia, ja ainoastaan siten saavutetaan menestystä. Erityisesti Brawnin kykyä tehdä oikeita kisan aikaisia taktisia ratkaisuja pidetään ilmiömäisenä. Ferrari myös palkitsi Brawnin avokätisesti: F1 Racing -lehti arvioi vuonna 2006 Brawnin ansainneen noin viisi miljoonaa dollaria vuodessa Ferrarilla jo muutaman kauden ajan. Kauden 2006 jälkeen Brawn ilmoitti pitävänsä välivuoden.
Välivuoden jälkeen Brawn palasi F1:n pariin siirtymällä Hondan F1-tallin tallipäälliköksi marraskuussa 2007. Tätä tehtävää Brawn hoiti vuoteen 2009, jolloin Honda päätti yllättäen jättää Formula 1-sarjan.
Kun ostajaa ei löytynyt, joutui Brawn ostamaan tallin, jonka hän nimesi Brawn GP:ksi. Talli teki historiaa kaudella voittamalla sekä valmistajien että kuljettajien mestaruudet samalla kaudella. Onnistuneen kauden jälkeen Ross Brawn myi enemmistön tallistaan Mercedes-Benzille. Talli vaihtoi nimensä Mercedes GP:ksi ja Brawn nimettiin jatkamaan sen tallipäällikkönä. Hän jätti tallipäällikön tehtävät vuoden 2013 päätteeksi.
Hr1
Raskas pikajunaveturi Hr1 (ennen vuoden 1942 nimiuudistusta P1) eli tuttavallisemmin Ukko-Pekka oli Valtion rautateiden voimakkain henkilöliikenteen höyryveturi. Tyyppiä rakennettiin kaiken kaikkiaan 22 kappaletta Lokomon ja Tampellan konepajoilla vuosina 1937–1957. Veturin pyörästöjärjestys on 4-6-2 ja suurin sallittu nopeus 110 km/h. Veturin massa on 93 tonnia, mutta työkunnossa sen kokonaismassaa kasvattavat tämän lisäksi noin 63 tonnia vettä ja hiiltä.
Mikroturbulenssi
Mikroturbulenssi (ξ ,"ksii, ksi, xi", v ) on tähtitieteessä luku, jolla mitataan tähden pinnan rauhallisuutta spektristä. Auringon mikroturbulenssi ξ on 1,20 km/s. Mikroturbulenssin maksimiraja on 5 km/s. Mikroturbulenssi leventää spektriviivoja. 
Sykkivillä jättiläistähdillä sykkimisen aiheuttamat shokkiaallot vahvistavat mikroturbulenssia.
Mikroturbulenssilla tarkoitetaan myös pienen mittakaavan pyörteisyyttä Maan ilmakehässä tms.
Varsinkin suurissa jättiläistähdissä esiintyy jopa 50 km/s suuruista makroturbulenssia, sillä jättiläistähdissä
konvektiorakeet eli granulat ovat huomattavan suuria.
Kairon kuninkaallinen ooppera
Kairon kuninkaallinen ooppera oli Kairon alkuperäinen oopperatalo Egyptissä. Oopperatalo vihittiin 1. marraskuuta 1869 ja tuhoutui tulipalossa 28. lokakuuta 1971.
Khedive Ismail oli tilannut oopperatalon rakennettavaksi juhlistamaan Suezin kanavan avajaisia. Talon suunnittelivat arkkitehdit Pietro Avoscani ja Rossi. Talo suunniteltiin 850 hengelle ja se oli pääosin rakennettu puusta. Oopperatalo sijaitsi Egyptin pääkaupungissa Kairon Asbakin ja Ismailyyan kaupunginosien välissä.
Verdin ooppera "Rigoletto" oli valittu ensimmäiseksi oopperaesitykseksi oopperatalon avajaisiin 1. marraskuuta 1869. Ismail oli suunnitellut hieman laajempaa esitystä uudelle teatterilleen. Oopperaesityksen valmistumisen kuukauden viiveen jälkeen, joka johtui Preussin sodasta, Verdin uusi ooppera "Aida" sai ensiesityksen Khedivial-oopperatalossa 24. joulukuuta 1871.
Aamun aikaisina tunteina 28. lokakuuta 1971 oopperatalo tuhoutui tulipalossa maata myöten. Kaikki puurakennelmat tuhoutuivat jättäen jälkeensä vain kaksi Mohammed Hassanin veistämää patsasta.
Alkuperäisen oopperatalon tuhoutumisen jälkeen Kairo oli ilman oopperataloa miltei kaksi vuosikymmentä ennen uuden Kairon oopperatalon valmistumista vuonna 1988.
Tähden ikä
Tähden ikä mitataan monin tavoin.
Yleensä käytetään litiumin Li ja berylliumin Be runsautta.
Nämä heikkenevät iän myötä. 
Tähden ikää voidaan karkeasti arvioida sen massan, pintalämpötilan ja kirkkauden perusteella. Näitä on usein vaikea arvioida tarkasti.
Monien tähtien iät on arvioitu eri menetelmillä hyvinkin vaihtelevasti.
Jättiläistähden ikiä ei monestikaan osata tarkoin sanoa, koska ne käyvät samantapaisen kehitysvaiheen, esimerkiksi kefeidivaiheen läpi pari kertaa.
Auringon ikä on 4,6 miljardia vuotta. Auringon tyyppinen pääsarjan tähti kirkastuu ja kasvaa vanhetessaan. Painovoima pinnalla pienenee. Samalla sen pyörimisnopeus pienenee, pyörähdysaika kasvaa, kromosfäärin aktiivisuus heikkenee ja mikroturbulenssi pienenee. Aktiivisuusjakso pitenee ja häviää iän myötä. Ikää voidaan mitata harvinaisten metallien toriumin ja neodyymin suhteesta Th/Nd.
Gianmaria Bruni
Gianmaria "Gimmi" Bruni (s. 30. toukokuuta 1981 Rooma) on italialainen autourheilija ja entinen Formula 1 -kuljettaja. F1-luokassa hän ajoi kaudella 2004. Kausina 2005 ja 2006 Bruni ajoi GP2-sarjassa.
Bruni syntyi Roomassa Italiassa. Kymmenenvuotiaana hän valehteli ikänsä päästäkseen ajamaan kartingia (minimi-ikä oli 12 v.).
Ensimmäisen kerran Bruni pääsi ajamaan kilpa-autoa Italian Formula Renault -sarjassa vuonna 1997. Hän voitti sarjan vuonna 1998, ja siirtyi sen jälkeen Euroopan Formula Renault sarjaan vuodeksi 1999. Senkin voitettuaan seuraava sarja oli Ison-Britannian Formula 3, jossa hän oli viides vuonna 2000 ja neljäs vuonna 2001.
Kisattuaan monissa samanlaisissa Euroopan sarjoissa Bruni pääsi kokeilemaan F1-autoa, kun Minardin F1-tiimi halusi kokeilla hänen kykyjään. Hän päätyi Minardin testikuljettajaksi vuodeksi 2003. Seuraavana vuonna hän löysi sponsoreita päästäkseen Minardin kilpakuljettajaksi. Hän ajoi Minardin kilpakuljettajana kaudella 2004, muttei saanut yhtään MM-pistettä, koska auto oli sarjan huonoin.
Bruni siirtyi GP2-sarjaan vuonna 2005. Ensimmäisen kilpailunsa sarjassa hän voitti Espanjassa Barcelonassa ja ajoi toiseksi Monacossa. Hän lähti Coloni-tallista kesken kauden ja siirtyi Durango-talliin. Hän ajoi itsensä paalulle ensimmäisessä kisassaan uudessa tallissa Spa-Francorchampsin kilpailussa. Kilpailussa hän joutui keskeyttämään. Seuraavalla kaudella Bruni ajoi Trident tallissa voittaen kaksi kilpailua. Vuonna 2007 Bruni siirtyi FIA GT Championships sarjaan. Bruni kilpaili Le Mansin 24 tunnin ajossa vuonna 2008. Vuosina 2012 ja 2014 Bruni oli yhdessä suomalaisen Toni Vilanderin ja Giancarlo Fisichellan kanssa GTE-Pro luokkansa parhaat Le Mansin 24 tunnin kilpailussa.
Nykyään Bruni kilpailee FIA World Endurance Championship urheiluautosarjassa. Vuonna 2014 Bruni voitti GT Pro luokan maailmanmestaruuden yhdessä Toni Vilanderin kanssa.
Polttomoottorivoimalaitos
Polttomoottorivoimalaitos on yhdestä tai useammasta polttomoottorista, yleensä laivadieselmoottorista muokattu voimalaitos, joka voi olla kiinteästi maalle rakennettu tai kelluva laitos.
Polttomoottori pyörittää vaihteiston välityksellä sähkögeneraattoria, jolla moottorin tuottama liike-energia muunnetaan sähköenergiaksi. Moottorin käydessä syntyvä lämpöenergia joko lauhdutetaan ilmaan, tai soveltuvin osin sitä voidaan hyödyntää uudelleen lämmön tuotannossa.
Pelkkää sähkötehoa tuottavien voimalaitosten hyötysuhde jää noin 40 % tasolle. Jos moottorin tuottamaa lämpöä voidaan käyttää hyödyksi, kokonaishyötysuhde saadaan nostettua noin 90 % tasolle.
Polttomoottorivoimalaitos on fyysiseltä kooltaan vastaavan tehoista kattilalaitosta pienempi ja kompaktimpi. Polttomoottorivoimalan etuna on sen nopea pystytettävyys, ja kiinteänäkin suhteellisen nopea siirrettävyys paikasta toiseen. Dieselmoottorin eduksi voidaan laskea sekin, että se voi käyttää energialähteenään hyvin monentyyppisiä polttoaineita. Suuret yksiköt käyttävät yleensä maakaasua, mutta pienemmissä yksiköissä voidaan käyttää öljyä, erilaisia biopolttoaineita ja muun muassa metaania, jota syntyy luonnostaan orgaanista alkuperää olevien jätteiden mädäntyessä.
Laitos on parhaimmillaan suhteellisen pienissä käyttöympäristöissä, kuten laivoilla tai etäisillä saarilla, joissa sähköntarve on suhteellisen pieni.
Toinen käyttökohde on yleensä vesiteitse liikuteltavat voimalaitokset, jotka voidaan siirtää katastrofikohteeseen tuottamaan sähköä, kunnes kiinteä voimansyöttö voidaan palauttaa normaalille tasolle.
Lisäksi polttomoottoria voidaan käyttää hätävoiman lähteenä paikoissa, joissa sähkönsyöttö ei saa katketa. Tällaisia ovat esimerkiksi sairaalat (niissä etenkin teho-osastot) ja Suomessa Digita Oyn lähetys- ja linkkiasemat. Digitan laitoksissa hätävoimaa tuottaa tyypillisesti 1-2 kuorma-autodieselmoottorin pyörittämää generaattoria.
Valtakunnallista varavoimaa syötetään Suomessa tarpeen vaatiessa Fingridin omistamista varavoimaloista, joita on sijoiteltu pitkin maata. Näissä käytetään yleisemmin kaasuturbiinia dieselmoottorin asemasta. Kaasuturbiinia ei juurikaan käytetä normaalissa voimantuotannossa johtuen sen huonosta hyötysuhteesta ja polttoaineen kalleudesta.
Mory Kanté
Mory Kanté (s. 24. helmikuuta 1950 Kissidougou, Ranskan Guinea) on länsiafrikkalaissyntyinen mutta nykyään Ranskassa asuva koran soittaja ja laulaja.
Kanté syntyi Guineassa vuonna 1950 mutta muutti 15-vuotiaana Bamakoon Maliin. 1970-luvulla hän toimi seitsemän vuoden ajan malilaisessa Rail Band -yhtyeessä. Vuonna 1977 Kanté muutti Malista Norsunluurannikolle, jossa hän perusti Les Milieus Branches -yhtyeen. Tässä vaiheessa Kanté alkoi sekoittaa musiikkiinsa vaikutteita soulista ja R&B:stä.
Vuodesta 1982 Kanté on asunut Pariisissa. Hänen ensimmäinen täällä julkaisemansa albumi oli "Mory Kanté a Paris" (1984). Sen jälkeen Kanté on julkaissut muun muassa house-vaikutteisen hittinsä ”Yèkè Yèkè”, josta saksalainen Hardfloor teki vuonna 1996 acid-vaikutteisen klubihitiksi nousseen remixin.
Kanté on syntyperältään mandinka ja laulaa omalla kielellään. Hän on esiintynyt Suomessa April Jazzissa.
Mandinkat
Mandinkat (myös "malinket") ovat mande- eli mandingoryhmään kuuluva kansa Guineassa, Norsunluurannikolla, Malissa, Senegalissa, Gambiassa, Guinea-Bissaussa, Sierra Leonessa, Burkina Fasossa, Mauritaniassa ja Liberiassa. He puhuvat mandelaisiin kieliin kuuluvaa mandingoa ja osa myös ranskaa. Ulkonäöltään mandinkat edustavat sudanilaista tyyppiä, jossa on sekä negridisiä että europidisiä piirteitä. Valtaosa on sunnalaisia muslimeja, loput harjoittavat perinteistä uskontoa.
Vuoden 1996 arvion mukaan mandinkoja oli noin 35 miljoonaa.
Mandinkat ovat muodostuneet erilliseksi kansaksi keskiaikaisessa Malin valtakunnassa. Kulttuuriltaan he ovat lähellä muita mandekansoja, joista heidät erottaa voimakkaampi islamin vaikutus. Malissa ja Guineassa mandinkoilla on huomattava asema hallinnossa ja armeijassa.
Tea Karvinen
Tea Karvinen (s. 26. syyskuuta 1961) on suomalainen uutisvalokuvaaja ja entinen skeleton- eli mahakelkkailija.
Karvinen aloitti mahakelkkailun vuonna 2001 asuessaan Yhdysvalloissa Salt Lake Cityssä. Karvisen paras arvokilpailusijoitus oli kahdestoista sija helmikuun 2004 EM-kilpailuista Altenbergistä, Saksasta. Maailmanmestaruuskilpailuissa Karvinen sijoittui yhdeksänneksitoista Naganossa 2003, 23:nneksi Königseessä 2004 ja 26:nneksi Altenbergissä 2008. Karvinen tavoitteli paikkaa Torinon olympialaisiin 2006, mutta hän oli ensimmäinen kilpailija, joka ei päässyt olympiakoneeseen mukaan, kun 15 parasta sai kisapaikan.
Marraskuussa 2005 Karvinen erotettiin "Turku Skeleton Teamista" ja Suomen Bob- ja Skeletonliitosta, sillä hän oli Urheilulehden jutussa arvostellut liiton puheenjohtajaa Esa Haavistoa. Erottaminen merkitsi myös kilpailulisenssin menettämistä, eivätkä useimmat kelkkaradat päästä kelkkailijoita radalle ilman lisenssiä. Osapuolet sopivat sittemmin kiistansa.
Karvinen lopetti skeletonuransa vuonna 2009.
Vuonna 2017 Karvinen julkaisi Suomen kansallispuistoista kertovan kirjan "Kansallispuistot – maamme luonnon helmet" (ISBN 978-952-291-372-2).
Poika Vesanto
Eijo Ilmari ”Poika” Vesanto (20. lokakuuta 1908 Tampere – 4. joulukuuta 1950) oli suomalainen lehti- ja mainospiirtäjä, kuvittaja sekä sarjakuva- ja julistetaiteilija.
Vesannon sarjakuvia olivat Aamulehden sunnuntailiitteessään tammikuusta 1931 julkaisema "Eetu ja Riku", jota Karjala-lehdessä julkaistiin nimellä "Eetun ja Rikun eriskummalliset seikkailut". Sarja ilmestyi myös oululaisessa Kalevassa. "Saku Sämpylä" alkoi ilmestyä Aamulehdessä ja Karjalassa tammikuussa 1932
Muita Vesannon sarjoja olivat "Olli" sekä "Kapteeni ja Ville" Suomen Kuvalehdessä. Ilta-Sanomiin hän piirsi sarjakuvaa "Hippasen perhe" (1936–1937). Veli Giovannin huomattua Vesannon kyvyt tämä pääsi 1932 Otavan mainostaiteilijaksi. Otavassa hän pääsi kuvittamaan Suomen Kuvalehden lisäksi Pilajuttuja ja piirroksia, Kalle Viksaria ja Joulukärpästä.
Vesanto teki lukuisia kirjankansia sekä suuren määrän kansia eri lehtiin (ks. Kimmo) ja kirjoihin (ks. Punainen neilikka). Aikansa tuotteliaimpiin piirtäjiin kuulunut Vesanto piirsi myös näyttäviä julisteita etenkin Otavalle.
Vesannon elämäntyötä esittelevä näyttely oli esillä Tampereen Mediamuseo Rupriikissa 21.2.–29.3.2009. Näyttelyn yhteydessä julkaistiin näyttelyluettelo "Poika Vesanto – Käyttökuvan mestari". Näyttely kiersi sen jälkeen eri puolilla Suomea.
Kuvituksia ja sarjakuvia
Sadetanssi (yhtye)
Sadetanssi on suomalainen pop-yhtye. Sen ensimmäinen albumi oli "Laihoilla hartioilla", joka julkaistiin vuonna 2003. Levyä tehtiin lähes kolme vuotta. Siltä julkaistiin singleinä kappaleet "Kultainen lusikka", "Ei näillä leveyksillä" ja "Kuvasi kaltainen". Yhtyeen toinen albumi, "Suuria satuja" julkaistiin 6. lokakuuta 2004. Sadetanssin jäsenet ovat maininneet levyn tärkeimmiksi innoittajiksi Kentin, Musen, Queenin ja Ultra Bran. Kolmas levy, "Voitolla", julkaistiin maaliskuussa 2006. Elokuussa 2006 yhtye ilmoitti kotisivuillaan kitaristi Mikko Ruuttusen jättävän yhtyeen ja Sadetanssin kokonaisuudessaan siirtyvän tauolle toistaiseksi. Viimeinen keikka soitettiin Helsingin Semifinalissa 20.10.2006 ja se oli loppuunmyyty.
Sadetanssi
Sadetanssi on seremoniallista tanssia, jonka tarkoituksena on luoda sadetta sadon onnistumisen takaamiseksi.
Sadetanssi tunnetaan monista kulttuureista Muinaisesta Egyptistä joihinkin Amerikan intiaaniheimoihin ja jopa vielä 1900-luvulla Balkanilla rituaalina, joka tunnetaan nimellä Paparuda Romaniassa. Monet intiaaniheimoista vielä nykyäänkin suorittavat rituaalia, jossa käytetään vain siihen tarkoitukseen suunniteltuja koruja ja päähineitä
Emi
Emi tarkoittaa koppisiemenisten kasvien naaraspuolisia siitoslehtiä. Emi muodostuu yhdestä tai useammasta emilehdestä. Emin alempi, paisunut osa eli "sikiäin" sisältää yhden tai useampia onteloita, joiden sisällä ovat siemenaiheet. Yläosa on muodostunut "luotiksi", joka ottaa vastaan siitepölyhiukkaset ja valmistaa niille kasvualustan. Luotin ja sikiäimen välillä voi olla lyhyempi tai pidempi "vartalo".
Vastaava koiraspuolinen siitoslehti on hede. "Yksikotisilla" kasveilla on samalla kasviyksilöllä sekä heteitä että emejä, usein samassa kukassakin, "kaksikotisilla" kasvilajeilla taas heteet ja emit ovat eri kasviyksilöissä. Saman kukan emit yhdessä muodostavat "emiön".
Paljassiemenisillä kasveilla kuten havupuilla on varsinaisten emien asemesta vain yksinkertaisia emilehtiä. Niissä ei ole sikiäintä, vaan siemenaiheet ovat emilehden pinnalla paljaina.
Bambarat
Bambarat (myös bamanat) ovat mande- eli mandingoryhmään kuuluva kansa Malin länsi- ja keskiosissa, Norsunluurannikolla, Guineassa ja Gambiassa. Pieniä bambararyhmiä elää myös Burkina Fasossa ja Senegalissa. He puhuvat mandelaisiin kieliin kuuluvaa bambaraa ja osa myös ranskaa. Ulkonäöltään bambarat ovat negridejä. Yli 70 % heistä on sunnalaisia muslimeja ja loput harjoittavat perinteistä uskontoa. Bambaroita arvioidaan olevan lähes neljä miljoonaa henkeä, joista valtaosa asuu Malissa. Asutus on keskittynyt Nigerin yläjuoksun ja sen sivujokien varrelle.
Bambaroiden lähisukukansoja ovat mandekieliä puhuvat malinket, djulat ja soninket. Heidän esi-isänsä asuivat keskiaikaisen Malin valtakunnan itäosassa. Kansan omakielinen nimi on "bamana". Nimitys "bambara" (”uskoton”, ”vääräuskoinen”) juontuu siitä, että he vastustivat sitkeästi muslimien käännyttämisyrityksiä.
Erilliseksi kansaksi bambarat muodostuivat 1600-luvulla syntyneessä Segun valtakunnassa, josta myöhemmin irtautui Kaarta ja joukko muita pikkuvaltioita. Islam levisi alueelle vasta 1800-luvun puolivälistä lähtien. Siirtomaa-aikana bambarat muodostivat huomattavan osan Ranskan armeijan alkuasukasjoukoista (Tirailleurs Sénégalais). Nykyään he ovat Malin pääkansallisuus, jonka kieltä ymmärtää noin 80 % maan väestöstä.
Kansan pääelinkeino on maanviljely. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, riisi, maissi, tomaatit, kurpitsat, vesimelonit ja mausteet. Myyntiin kasvatetaan puuvillaa ja maapähkinää. Lisäksi harjoitetaan karjanhoitoa. Käsityöammatteja ovat metallin käsittely, saviastioiden ja korujen valmistus sekä kehrääminen ja kankaiden kutominen.
Perinteisiä asumuksia ovat savesta valmistettu sudanilaistyyppinen pyöreä ja olkikattoinen maja tai Saharan liepeillä neliskulmainen ja tasakattoinen talo. Miesten perinteinen vaatetus koostuu lyhyistä housuista, hihattomasta paidasta ja puuvillaisesta vinoneliön muotoisesta päähineestä. Naiset ovat kuuluisia liskoja, kilpikonnia ja krokotiileja esittävillä abstrakteilla kuvioilla koristelluista puvuistaan. Nykyään suuri osa kansasta asuu kaupungeissa ja käyttää eurooppalaisia vaatteita. Ruokavalio käsittää liha-, vihannes, ja kalakastikkeilla maustettuja puuroja. Juomia ovat olut ja palmuviini.
Perinteiseen yhteiskuntarakenteeseen kuuluvat endogamiset sukuyhteisöt sekä kastijärjestelmä, jonka huipulla ovat maanviljelijät ja soturit. Kuuluisia ylhäisiä sukuja ovat Keita ja Traoré. Sukulaisuussuhteet ovat patrilineaarisia ja avioliitto virilokaalinen (vaimo muuttaa miehen luokse). Moniavioisuus on yleistä. Kyläyhteisöä hallitsee kylän perustajasuvun vanhimman miehen johtama neuvosto. Initiaatioriitin läpikäyneet miehet muodostavat salaseuroja.
Bambaroiden perinteinen uskonto käsittää esi-isien palvontaa, myyttejä, magiaa ja naamioriittejä. Polyteistista jumalolentojen kokonaisuutta johtaa veden jumala Faro. Rikkaaseen kansanperinteeseen kuuluu vaeltavien griot-laulajien esittämä eepos sekä satuja, lauluja, tansseja ja sanontoja. Bambaran kirjakieli luotiin 1960-luvulla ja ensimmäinen kaunokirjallinen teos ilmestyi vuonna 1977.
Tasanko
Tasanko on laaja, suhteellisen yhtenäinen tasainen alue. Tyypillisiä tasankoja ovat preeria ja savanni. Tasankoja peittää useimmiten ruohikko tai matala pensaikko. Jokien varsille kehittyy joskus jopa laajojakin tulvatasankoja.
Suomessa vuodesta 1925 käytössä olleen J. G. Granön määritelmän mukaan tasanko on alue, jonka korkeusvaihtelut ovat pienempiä kuin 5 metriä. Tasanko on siis eri asia kuin lakeus, jossa korkeuserot ovat yli 5, mutta alle 10 metriä.
Osa tasangoista on ympäristöään ylempänä, osa alempana. Ylätasangot syntyvät, kun kukkuloiden tai vuorten huiput kuluvat eroosion takia. Alaville mailla tasankoja syntyy, kun vesi, jää tai tuuli kerrostavat sedimenttejä. Laavakenttien jähmettyessä voi syntyä sekä ylä- että alatasankoja.
Jeff Pain
Jeff Pain (s. 14. joulukuuta 1970 Anchorage, Alaska) on kanadalainen skeleton- eli mahakelkkailija.
Hän on voittanut lajin maailmanmestaruuden kaksi kertaa: vuosina 2003 ja 2005. Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002 hän sijoittui kuudenneksi ja Torinossa 2006 saavutti olympiahopeaa maanmiehensä Duff Gibsonin jälkeen.
Pain kilpaili aluksi rattikelkkailussa mutta vaihtoi vuonna 1996 lajikseen skeletonin. Hän on 193 senttimetriä pitkä ja painaa 90 kilogrammaa.
Jorubat
Jorubat on kansa Nigerian lounaisosassa ja Beninissä Afrikassa, johon kuuluu noin 43 miljoonaa henkeä. He muodostavat noin 21 prosenttia Nigerian väestöstä ja ovat siten maan suurin etninen ryhmä. Lounais-Nigerian lisäksi merkittäviä jorubayhteisöjä on Beninissä, Togossa, Sierra Leonessa, Kuubassa ja Brasiliassa. Jorubat harjoittavat maanviljelyä, karjanhoitoa ja kauppaa.
Joruban kieli on yksi Nigerian neljästä pääkielestä yhdessä paikallisten hausan ja igbon sekä siirtomaa-ajalta periytyvän englannin kanssa.
Gregor Stähli
Gregor Stähli (s. 28. helmikuuta 1968) on sveitsiläinen skeleton- eli mahakelkkailija.
Stähli aloitti kelkkailun vuonna 1989. Hän voitti lajin maailmanmestaruuden vuonna 1994 Altenbergissä. Lisäksi hän on saavuttanut urallaan kolme MM-hopeaa ja kaksi MM-pronssia, kaksi EM-hopeaa sekä pronssimitalin Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002 ja Torinon olympialaisissa 2006.
Stähli on 180 senttimetriä pitkä ja painaa 75 kilogrammaa.
Sothot
Sothot on suuri ryhmä keskenään sukua olevia, bantukieliä puhuvia kansoja Afrikan eteläosassa, varsinkin Lesothossa ja läheisillä Etelä-Afrikan tasavallan alueilla. Siihen kuuluu noin 5 miljoonaa henkeä, jotka pääosin maanviljelijöitä ja karjanhoitajia.
Ndebelet
Ndebelet (Zimbabwen ndebeleksi: amaNdebele, käytetty myös nimeä matabelet) on bantukieltä puhuva kansanryhmä Zimbabwessa. He saavat toimeentulonsa pääasiassa karjanhoidosta ja maissinviljelystä, mutta monet ovat myös ansiotyössä kaupungeissa. Ndebelillä oli kuningaskunta Limpopojoen pohjoispuolella vuosina 1837–1893.
Britit tuhosivat Ndebele-kuningaskunnan ensimmäisessä matabelesodassa ja valtasivat sen pääkaupungin Bulawayon. Viimeinen kuningas Lobengula kuoli sairauteen sodan aikana. Ndebelet nousivat vielä brittejä vastaan toisessa matabelesodassa 1896.
Vuosina 1983–84 Zimbabwen armeija terrorisoi Matabelemaata, josta oli muodostunut Robert Mugaben hallinnon vastustuksen keskus.
Lucky Dube
Lucky Philip Dube (3. elokuuta 1964, Johannesburg – 18. lokakuuta 2007, Johannesburg) oli eteläafrikkalainen reggaemuusikko. Hän soitti aluksi mbaqanga-musiikkia mm. Skyway- ja The Love Brothers -yhtyeiden kanssa. Hän siirtyi reggaeen 1980-luvulla ja julkaisi ensimmäisen reggaealbuminsa vuonna 1984. Dube julkaisi kaikkiaan yli kaksikymmentä albumia.
Dube kritisoi uransa alkuvaiheissa apartheid-hallintoa.
Pitkän uransa aikana Dube ehti levyttää sekä zuluksi, englanniksi että afrikaansiksi. Hänen henkilökohtaisia suosikkiartistejaan ja -yhtyeitään olivat Toto, Bruce Hornsby ja Aerosmith.
Lucky Dube esiintyi Johannesburgin Live 8 -konsertissa heinäkuussa 2005. Hän kuoli henkirikoksen uhrina vuonna 2007; samassa kaupungissa oli 4. huhtikuuta 2004 ryöstömurhattu toinen afrikkalaisen musiikin legenda, Gito Baloi.
Vuonna 2009 kolme miestä – Sifiso Mhlanga, Julius Gxowa ja Mbuti Mabe – tuomittiin elinkautisiin osallisuudestaan Duben murhaan. Laulaja oli joutunut Mhlangan ampumaksi epäonnistuneen autovarkauden yhteydessä.
Mahlathini
Simon "Mahlathini" Nkabinde (1938 Newcastle, Etelä-Afrikka - 29. kesäkuuta 1999 Johannesburg) oli eteläafrikkalainen mbaqanga-musiikin laulaja. Hän aloitti laulamisen nuorena laulamalla muun muassa häissä. Myöhemmin hän teki musiikkia muun muassa yhdessä The Mahotella Queens -yhtyeen kanssa. Mahlathinillä oli kutsumanimi "Soweton leijona".
Jimmy Shea
James Edmund "Jimmy" (tai "Jim") Shea Jr. (s. 10. kesäkuuta 1968 West Hartford, Connecticut, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen skeleton- eli mahakelkkailija.
Shea voitti skeletonissa kultaa Salt Lake Cityn talviolympialaisissa 2002 ja maailmanmestaruuden vuonna 1998 Altenbergissä. Lisäksi hänellä on MM-hopea ja -pronssi.
Shea on olympiaedustaja kolmannessa polvessa. Hänen isoisänsä Jack Shea voitti kaksi kultamitalia vuoden 1932 talviolympialaisten pikaluistelussa, ja isänsä Jim Shea kilpaili hiihdossa ja yhdistetyssä vuoden 1964 kisoissa. Jimmy Shea vannoi talviolympialaisten 2002 avajaisissa olympiavalan, kuten teki myös hänen isoisänsä vuoden 1932 kisoissa.
Andrea del Sarto
Andrea del Sarto alun perin Andrea d’Agnolo, (16. heinäkuuta 1486 Firenze − ennen 29. syyskuuta 1530 Firenze) oli italialainen renessanssin taidemaalari ja Firenzen täysrenessanssin pääedustajia, joka ennakoi manierismia. Häntä kutsuttiin nimellä "sanza errori" (virheetön).
Andrea del Sarto käytti maalauksissaan plastista muotoa korostavaa valohämyä. Sarto kuvasi taulumaalauksissaan madonna-aiheita, kuten "Madonna delle Arpie" 1517 Uffizissa. Tuotantoon kuuluu myös eeppisistä aiheista maalattuja freskoja sekä muotokuvia, joiden tyyli viittaa jo barokkiin.
Duff Gibson
Duff Gibson (s. 11. elokuuta 1966 Toronto, Ontario, Kanada) on kanadalainen skeleton- eli mahakelkkailija.
Ennen mahakelkkailu-uraansa Gibson kilpaili pikaluistelussa, ja vuonna 1995 rattikelkkajoukkueen jarrumiehenä. Hän vaihtoi skeletoniin vuonna 1998, kun sai tietää lajin olevan 2002 talviolympialaisten ohjelmassa. Hän on skeletonin maailmanmestari vuodelta 2004. Vuonna 2005 hän sijoittui MM-pronssille. 2006 Torinon olympialaisissa Gibson voitti skeletonissa olympiakultaa. Voittonsa myötä hänestä tuli, 39-vuotiaana, talviolympialaisten historian vanhin henkilökohtaisten lajien kultamitalisti. Ampumahiihtäjä Ole Einar Bjørndalen ohitti hänet Sotšissa 2014 voittaessaan kultaa 40-vuotiaana.
Siviiliammatiltaan Gibson on palomies. Hän on 185 senttimetriä pitkä.
Wolfgang Schneiderhan
Wolfgang Eduard Schneiderhan (28. toukokuuta 1915 Wien – 18. toukokuuta 2002 Wien) oli itävaltalainen viulisti.
Wolfgang Schneiderhan syntyi Wienissä Itävallassa. Hän opiskeli viulunsoittoa Otakar Ševčíkin johdolla Tšekissä, ja Julius Winklerin kanssa Wienissä. Hän asui Englannissa vuosina 1929–1932 ja esiintyi laulajien, esimerkiksi Maria Jeritzan, Fjodor Šaljapinin, Jan Kiepuran ja Paul Robesonin, kanssa. Itävaltaan palattuaan hän johti Wienin sinfoniaorkesteria vuodesta 1933, kunnes siirtyi johtamaan Wienin filharmonikkoja vuosiksi 1937–1951.
Vuonna 1937 hän perusti nimeään kantavan Schneiderhan-kvartetin, jonka hän lakkautti jättäessään filharmonikot vuonna 1951 voidakseen keskittyä soolouraansa. Hän opetti vuosina 1938–1956 Universität Salzburg Mozarteumissa ja liittyi vuonna 1940 Saksan kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen ja esiintyi kvartettinsa kanssa yksityiskonsertissa Wienin gauleiterin Baldur von Schirachin kotona vuonna 1942.
Viulisti Georg Kulenkampffin kuoltua vuonna 1948 Schneiderhan otti hänen paikkansa pianotriossa, jonka muut jäsenet olivat pianisti Edwin Fischer ja sellisti Enrico Mainardi.
Vuodesta 1949 Schneiderhan opetti myös Luzernin konservatoriossa, jossa hän perusti yhdessä oppilaansa Rudolf Baumgartnerin kanssa Festival Strings Lucerne -kamariorkesterin vuonna 1956.
Wolfgang Schneiderhan oli naimisissa laulaja Irmgard Seefriedin kanssa vuodesta 1948 vaimon kuolemaan vuonna 1988 asti; he kasvattivat kolme tytärtä. Schneiderhan kuoli synnyinkaupungissaan Wienissä 86-vuotiaana.
Jan van Scorel
Jan van Scorel (1495, Schoorl – 6. joulukuuta 1562, Utrecht) oli hollantilainen renessanssimaalari. Hän oli opettajansa Jan Mabusen ohella eniten Italiasta vaikutteita saanut taidemaalari omana aikanaan. Hän toimi myös arkkitehtinä, insinöörinä, muusikkona ja runoilijana.