hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Riksun Roll
Riksun Roll on vuodesta 2006 alkaen Riihimäellä järjestetty rockfestivaali.
Esimerkkinä yhteisöllisyyden tukemisesta on Riksun Rollin yhteydessä järjestetty bändi-kilpailu, ns. Bändi-zkaba. Bändi-zkaban perusteella festivaaliin on päässyt osallistumaan lupaavia nousevia bändejä hiukan suurempien kotimaisten nimien rinnalle. Kisaan osallistuneista bändeistä on vuosien saatossa ponnistanut jo useita levysopimuksen saaneita artisteja.
Riksun Roll järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 2006. Festivaali järjestetään yhteistyössä Riihimäen kaupungin kanssa. Lukuisat paikalliset yritykset ovat olleet mukana tukemassa hanketta erilaisin yhteistyösopimuksin.
Riksun Rollin järjestää aatteellinen rekisteröity yhdistys Musiikinedistäjät ry. Riksun Rollin järjestämisen lisäksi Musiikinedistäjät keskittyy nimensä mukaisesti musiikin edistämiseen eri tavoin, muun muassa myöntämällä stipendejä ansiokkaasta panostuksesta musiikin edistämiseksi.
Riksun Roll 2009 järjestetään pe 2. - la 3. tammikuuta. Festivaalien päätapahtumapäivänä, lauantaina 3.1. esiintyvät Negative, Waltari, Waurio ja Rujo. Perjantaina festivaaleilla esiintyy Heikki Salo sekä paikalla järjestetään myös runokaraoke. Tapahtumapaikkana toimii hotelli Linnean tilat Riihimäen keskustassa.
Riksun Roll 2009 kompensoi järjestämisestään syntyneet kasvihuonekaasupäästöt vuoden 2008 tapaan.
Riksun Roll 2008 järjestettiin 5.1.2008. Festivaaleilla esiintyivät Hanoi Rocks, Widescreen Mode, Essentia, The Scars of Skye ja Murdershock.
Riksun Roll 2008 oli tiettävästi myös ensimmäinen suomalainen tapahtuma, joka kompensoi järjestämisestään syntyneet kasvihuonekaasupäästöt.
Riksun Roll 2007 järjestettiin 6.1.2007. Iltatapahtuman pääesiintyjät olivat Kalle Ahola, Jarkko Martikainen ja Siiri Nordin, , eBurns, Jamrod, Kim Curly Band, Raaka-aine, Royal Truck, So. ja Saattue.
Riksun Rollissa 2007 järjestettiin myös kokoperheen ilmaistapahtuma päiväsaikaan, joka keräsi runsaasti yleisöä alle polvenkorkuisista aikuisiin. Lavalla esiintyivät show-kuoro Aventur ja lapsille heviä soittava Moottörin Jyrinä, joka on sanoittanut vanhemmille tutut klassikkorockkappaleet lapsille.
Riksun Roll 2007 -festivaaleilla tulokkaina olleista bändeistä Saattue on saanut sittemmin ensilevytyssopimuksen suomalaisen Spinefarmin kanssa.
Riksun Roll 2006 järjestettiin 7.1.2006. Esiintyjinä olivat Remu & Hurriganes, Sister Flo, Duo Bat & Mat, Kiana, Pseudo Calm, Sweaty Squeeze, Toy, Ultramayhem ja Widescreen Mode. Vuoden 2006 Riksun Roll -festarit myytiin loppuun jo alkuillasta. Paikalla oli yli viisisataa musiikin ystävää.
Riksun Roll 2006 -festivaaleilla tulokkaina olleista bändeistä Ultramayhem ja Widescreen Mode ovat myöhemmin saaneet ensilevysopimukset.
Tapaturma
Tapaturma on tapahtuma, jonka yhteydessä ihminen saa surmansa, loukkaantuu vakavasti tai saa lievemmän vamman. Tapaturmaan liittyy aina kaksi komponenttia, joista toinen on onnettomuustapahtuma ja toinen vamma. Vamman synonyyminä suomen kielessä käytetään sanaa henkilövahinko, erotuksena onnettomuuksissa syntyneille aineellisille vahingoille.
Suomessa tapaturmissa kuolee vuosittain noin 3000 ihmistä. Vuonna 2009 yli 15-vuotiaille suomalaisille sattui lähes 1 100 000 vamman aiheuttanutta tapaturmaa. Sukupuolten väliset erot ovat suuria sekä tapaturmakuolleisuudessa että lievemmissä tapaturmissa: miehet päätyvät tapaturmiin useammin kuin naiset. Tulot ja sosioekonomiset erot ovat myös merkittäviä taustatekijöitä: on havaittu, että Suomessa tapaturmat ovat yleisimpiä alempiin sosioekonomisiin ryhmiin kuuluvien keskuudessa. Tapaturmat ovat erityisen yleisiä niillä erityisryhmillä, joihin kuuluvilla ilmenee rajoitteita fyysisessä selviytymisessä tai harkinta- tai ymmärryskyvyssä. Merkittävä taustatekijä tapaturmissa on usein alkoholi. Joka kolmannessa kuolemaan johtaneessa tapaturmassa uhri on alkoholin vaikutuksen alaisena.
Erilaisissa ympäristöissä sattuvia tapaturmia ovat mm. kotitapaturma, liikuntatapaturma, muu vapaa-ajan tapaturma, liikennetapaturma ja työtapaturma. Tapaturmamekanismi voi olla esimerkiksi kaatuminen, liukastuminen, hukkuminen, palokuolema tai -vamma, tukehtuminen, paleltuminen tai myrkytys.
Tapaturmien välttämiseen pyritään erilaisilla tapaturmien ehkäisyn toimenpiteillä. Ollakseen tehokasta tapaturmien ehkäisy edellyttää usein samanaikaisia toimia. Toimintaympäristön turvallisuus voidaan ottaa huomioon rakennusten ja teiden suunnittelussa sekä turvavälineiden käytössä. Lakien, säädösten ja riittävän valvonnan avulla varmistetaan turvallisen ympäristön toteutuminen ja tuetaan ammattilaisten työtä tapaturmien ehkäisemiseksi. Samalla varmistetaan kansalaisten riittävä tapaturmiin liittyvä tietotaito ja asennekasvatus.
Bruchsalin linna
Bruchsalin linna () on linna badenwürttembergiläisessä Bruchsalin kaupungissa, Saksassa. Se rakennettiin Speyerin ruhtinaspiispain residenssiksi.
Arkkitehtuurin barokin tyylisuuntaa edustavan linnan rakennutti 1700-luvun ensimmäisellä puoliskolla ruhtinaspiispa Hugo Damian von Schönborn. Linnaan jättivät jälkensä useat eri arkkitehdit, kuten Maximilian von Welsch, Balthasar Neumann ja Anselm Franz von Ritter zu Groenesteyn. Ruhtinaspiispa vaikutti itse runsaasti suunnittelutyöhön.
Schönbornin kuoltua valta siirtyi hänen seuraajalleen Franz Christoph von Huttenille. Von Huttenin aikana linnan sisätilat saivat osittain rokokoo-ilmeen. Von Huttenin kuoltua linna menetti huomattavan asemansa. Vuosina 1810–1832 rajakreivitär Amalie von Baden asutti linnan pohjoista osaa. Kreivittären kuoltua linna oli tyhjillään vuosikymmeniä.
Toisen maailmansodan pommituksessa vuoden maaliskuussa 1945 Bruchsalin kaupunki ja linna kärsivät huomattavia vaurioita. Linna pommitettiin käytännössä raunioiksi. Sodan jälkeen käynnistettiin kunnostustyöt, jotka saatiin päätökseen vasta vuonna 1993. Kunnostaminen ja uudelleenrakentaminen maksoivat noin 50 miljoonaa D-markkaa.
Dora (tykki)
Dora oli toinen toisen maailmansodan aikainen suuri tykki () eli 80 cm:n rautatietykki "Dora", jonka kaliiperi oli 800 mm.
Tykkejä rakennettiin kaksi, "Gustav" ja "Dora". Kolmas oli rakenteilla, muttei koskaan valmistunut.
Ensimmäinen 800 mm:n rautatietykki, Schwerer Gustav, suunniteltiin alun perin ranskalaisten Maginot-linjan bunkkereiden murskaamiseen, mutta koska saksalaiset kiersivät Ranskan itärajan hyökkäämällä Belgian kautta koillisesta ensimmäisen maailmansodan Schlieffen-suunnitelman mukaisesti, ei tykkiä tarvittu käyttötarkoitukseensa. Toinen merkittävä kiinteä linnoitus Euroopassa Maginot-linjan lisäksi oli Tšekkoslovakiassa, joka oli sudeettialueidensa osalta yhdistetty rauhanomaisesti diplomaattisella painostuksella Saksaan vuonna 1939.
Maginot-linjan lisäksi seuraava mahdollinen Schwerer Gustav käyttökohde olisi voinut liittyä operaatio Felixin, minkä ajatuksena oli vallata Yhdistyneeltä kuningaskunnalta Gibraltar, mutta koska se olisi edellyttänyt Espanjan liittymistä toiseen maailmansotaan, mihin Francisco Franco ei suostunut, ei Schwerer Gustavia viety Espanjaan Gibraltarin valtaamiseksi.
Operaatio Barbarossan yhteydessä erittäin järeille rautatietykeille muodostui kuitenkin tarve Krimillä Sevastopolin linnoituksen bunkkereiden murtamiseen. Tammikuussa 1942 operaatio Siniseen liittyen perustettiin Artillerie-Abteilung (E) 672, joka siirrettiin Sevastopoliin. Doralla ammuttiin ensimmäinen kranaatti Sevastopolia vastaan 5. kesäkuuta 1942 Bahšarajasta. 17. heinäkuuta mennessä oli ammuttu kaikkiaan 47 kranaattia. Schwerer Gustavin ja Doran tulinopeus oli kolme laukausta tunnissa. Yksi Doran kranaateista räjäytti neuvostoliittolaisten 30 metrin syvyydessä olleen ammusvaraston. Kaiken kaikkiaan kesäkuusta heinäkuun alkuun saksalaiset ampuivat 562 944 tykistöammusta Sevastopolin neuvostoliittolaisia puolustajia vastaan ennen kuin puolustus murtui.
Saksalaiset räjäyttivät Doran huhtikuussa 1945, yhdysvaltalaiset valtasivat Gustavin kesäkuussa 1945.
Raatimies
Raatimies () oli Länsi-Euroopan kaupungeissa 1100–1800-luvuilla toimineiden raatien jäsenen kutsumanimi. Raati päätti itsehallinnollisten kaupunkien asioista. Keskiajalta lähtien raatimiehet olivat kaupungin porvariston keskuudesta valittuja luottamustoimisia henkilöitä, joita oli isoissa kaupungeissa useita kymmeniä. Raadin puheenjohtajana oli pormestari (heitäkin oli useita eri tehtäviä hoitamaan). 1600–1700-luvuilla Ruotsin valtakunnassa raati jakautui maistraatiksi ja raastuvanoikeudeksi. Raastuvanoikeuden jäseninä toimivat lakimieskoulutuksen saaneet oikeusneuvosmiehet ja vailla oikeudellista koulutusta olevat kunnallisneuvosmiehet (joita pitkään nimitettiin raatimiehiksi).
Luettelo Val-d’Oisen kunnista
Tämä on luettelo Val-d’Oisen departementin kunnista Ranskassa. Departementissa on 185 kuntaa. 
(CAM) Vallée de Montmorencyn "communauté d’agglomération", luotu vuonna 2002.
(CAS) Val de Francen "communauté d'agglomération", luotu vuonna 2002.
(CAF) Val et Forêt’n "communauté d’agglomération", luotu vuonna 2004.
(CACP) Cergy-Pontoisen "communauté d’agglomération", luotu vuonna 2004.
Sinitilapia
Sinitilapia ("Tilapia guinasana") on äärimmäisen uhanalainen kalalaji.
Sinitilapia kasvaa noin 14 cm pitkäksi. Eri yksilöiden väri vaihtelee lähes mustasta siniseen ja vaaleanpunaiseen.
Sinitilapia on endeeminen laji Namibiassa. Se elää villinä Guineas-järvellä, lisäksi joitakin yksilöitä on istutettu Otijkoto-järveen ja joihinkin lampiin ja tekoaltaisiin.
Norma (nimi)
Norma on kansainvälinen, alun perin italialainen naisen etunimi. Nimen keksi Felice Romani 1800-luvulla "Norma"-oopperan päähenkilöä varten. Sana "norma" on latinaa ja merkitsee puutöissä käytettävää kulmamittaa.
Normaa käytetään joskus myös feminiinimuotona miehen nimestä Norman, vaikka nimet eivät historiallisesti liity toisiinsa. Sana "Norman" on englanninkielinen nimitys normanneille eli viikingeille, jotka asuttivat Ranskan Normandiaa ja valloittivat muun muassa Englannin. Sana on peräisin saksasta ja tarkoittaa ”pohjoisen miestä”.
Suomessa Norma-nimi on suhteellisen harvinainen. Väestörekisterikeskuksen tietojen mukaan se on annettu 1900-luvun alusta vuoden 2009 loppuun mennessä 193 naiselle ja alle viidelle miehelle.
Bruchsal
Bruchsal on kaupunki Baden-Württembergin osavaltiossa, lounaisessa Saksassa. Se sijaitsee noin 20 kilometriä pohjoiseen Karlsruhen kaupungista ja kuuluu Karlsruhen piirikuntaan sekä hallintopiiriin. Kaupungin pinta-ala on 93,02 neliökilometriä ja asukastiheys on 464 as./km². Vuoden 2008 lopussa Bruchsalin asukasluku oli 43 267. Asukasluku ylitti 20 000 asukkaan rajan vuonna 1955.
Varhaisin maininta Bruchsalista virallisissa asiakirjoissa sijoittuu vuoden 976 tienoille. Vuonna 1056 Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Henrik III lahjoitti asutuksen Speyerin piispalle. Se pysyi osana Speyerin hiippakuntaa vuoden 1802 sekularisaatioon asti. Vuonna 1248 Bruchsaliin viitattiin ensimmäisen kerran kaupunkina. Kolmikymmenvuotisessa sodassa vuonna 1622 Bruchsal tuhottiin täysin. Vuosina 1676 ja 1689 kaupunki joutui jälleen ranskalaisten tuhoamaksi.
1720-luvulla aloitettiin Bruchsalin linnan rakennustyöt. Linnasta rakennettiin Speyerin ruhtinaspiispan residenssi, ja täten Bruchsalista tuli vaikutusvaltainen kaupunki. Vuonna 1796 ranskalaisjoukot miehittivät kaupungin. Vuoden 1802 sekularisaatiossa kaupunki menetti vaikutusvaltaisen asemansa. Vuonna 1841 valmistui Bruchsalin, Heidelbergin ja Karlsruhen yhdistävä rautatie. Kaupunki kasvoi teollistumisen myötä.
Vuoden 1945 maaliskuun ensimmäisenä päivänä liittoutuneet pommittivat Bruchsalia. Kaupunki tuhottiin raunioiksi. Vuonna 1956 Bruchsalille myönnettiin niin kutsutun suuren piirikaupungin () status kaupungin asukasluvun ylittäessä 20 000 rajan. Vuosina 1971–1974 viisi naapurikuntaa liitettiin Bruchsalin kaupunkiin. Vuonna 1973 Bruchsalin piirikunta liitettiin osaksi Karlsruhen piirikuntaa, ja täten Bruchsal menetti asemansa piirikaupunkina.
Uskontoteologia
Uskontoteologia on systemaattisen teologian tutkimushaara, joka pyrkii selvittämään uskontojen välisiä keskusteluja, niissä saavutettuja tuloksia, metodeja sekä ongelmia. Uskontoteologiaan kuuluvat läheisesti uskontodialogi ja globaalietiikka.
Uskontojenvälinen dialogi ja uskontoteologia eroavat ekumeniasta siinä, että ekumenia yleensä ymmärretään keskusteluksi, joka koskee vain kristillisten kirkkokuntien keskinäisiä yhteyspyrkimyksiä. Ekumeenisen työskentelyn kaltaisia keskusteluja on kirkkojen historiassa tosin käyty esimerkiksi juutalaisten ja islamin kanssa, koska niillä on kristinuskoon erityinen historiallinen suhde. Käytännön ero ekumenian ja uskontoteologian välillä ei siten ole aina jyrkkä.
Uskontoteologian tärkeimpiä käsitteitä on uskontojen luonteen määrittely. Uskonnot voivat olla eksklusiivisia, inklusiviistisia, pluralistisia ja lisäksi mahdollisesta neljännestä luokasta on puhuttu.
Eksklusiivinen uskonto eli poissulkeva uskonto määrittelee, että muut uskonnot eivät sisällä totuutta ja esimerkiksi johda pelastukseen. Tällöin vain voi olla vain yhden uskonnon edustaja. Inklusiivinen uskonto määrittelee että myös muut uskonnot voivat olla ainakin joissain asioissa oikeassa ja jopa saman uskon eri ilmentymiä. Pluralistinen uskontokäsitys määrittelee, että kaikki uskonnot ovat samanarvoisia ja sisältävät samoja totuuksia eri tavoin ilmaistuina. Universaali pelastuskäsitys kuuluu pluralismiin. Mahdollinen neljäs määrittelyryhmä on teoreettinen ja relativistinen, jonka mukaan ei voida sanoa ehdotonta totuutta mistään uskonnosta.
Uskontoteologian alaan luetaan myös uskontojen väliset eettiset keskustelut. Niistä huomionarvoisin on ollut Sveitsiläisen katolisen teologin Hans Küngin maailmanetiikka-hanke. Küng on perustanut 1990-luvulla järjestön nimeltä "Foundation for a Global Ethic (Stiftung Weltethos)". Järjestön pyrkimyksenä on tutkia ja edesauttaa uskontojen yhteistä eettistä arvopohjaa.
Ahokas
Ahokas eli Podberezje () on maaseututaajama Tienhaaran maalaiskunnassa Leningradin alueen Viipurin piirissä Venäjällä. Ahokas sijaitsee Viipurin kaupungin länsipuolella Viipurinlahden rannalla Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Suomelle kuuluessaan Ahokas oli osa Viipurin maalaiskuntaa ja sen naapurikyliä olivat Kärki, Kiiskilä, Porkansaari ja Rasalahti. Nykyisen venäläisen nimensä kylä sai 1948.
Ahokkaan kylässä oli 86 asukasta vuonna 1937. Kylän asutus oli keskittynyt Viipurinlahden rannikon tuntumaan. Vuonna 1937 kylässä oli 78 ha metsää ja 35 ha peltoa. Kylässä ei ollut omaa koulua vaan Ahokas kuului Kiiskilän koulupiiriin.
Talvisodan aikana Ahokkaan asukkaat evakuoitiin muualle Suomeen. Moskovan rauhassa keväällä 1940 Viipurin maalaiskunta Ahokas mukaan lukien siirtyi Neuvostoliitolle. Jatkosodassa luovutetut alueet valloitettiin takaisin vuonna 1941 ja kyläläiset pääsivät palaamaan koteihinsa. Uusi evakuointi oli kuitenkin edessä kesällä 1944.
Mary Robinson
Mary Robinson (s. 21. toukokuuta 1944) on irlantilainen poliitikko ja Irlannin ensimmäinen naispresidentti, joka hallitsi maata 1990–1997. Hän oli myös ensimmäinen Irlannin presidentti, jota ei valittu keskustaoikeistolaisen valtapuolueen Fianna Fáilin riveistä.
Ennen presidenttiyttään Robinson toimi asianajajana ja Työväenpuolueen edustajana Irlannin ylähuoneessa Seanad Éireannissa.
Presidenttikauden jälkeen Robinson toimi YK:n pakolaisvirasto UNHCR:n johtajana, ja YK:n ihmisoikeusvaltuutettuna vuosina 1997–2002.
Haankylä
Haankylä, myös Haka, oli kylä Viipurin maalaiskunnassa Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Haankylä sijaitsi Viipurin maalaiskunnan länsiosassa Viipurinlahteen työntyvällä niemellä. Haankylä rajoittui idässä ja pohjoisessa Viipurin kaupunkiin. Maalaiskunnan puolella sen naapurikyliä olivat Rasalahti ja Kärki.
Vuonna 1937 kylässä oli 67 asukasta. Samana vuonna kylässä oli 86 ha metsää, 58 ha peltoa ja 15 ha niittyä.
Vuonna 1933 osa Haankylästä liitettiin Viipurin maalaiskunnasta Viipurin kaupunkiin. Viipurin maalaiskunnan ja kaupungin välillä nousi 1930-luvulla aluekiistoja, jolloin maalaiskunta vaati muun muassa kaupunkiin liitettyä osaa Haankylästä takaisin itselleen. Valtioneuvoston päätöksessä raja jäi Haankylän kohdalle kuitenkin ennalleen.
Talvisodan aikana Haankylän asukkaat evakuoitiin muualle Suomeen. Moskovan rauhassa Viipurin maalaiskunta Haankylä mukaan lukien siirtyi Neuvostoliitolle. Jatkosodassa luovutetut alueet valloitettiin takaisin vuonna 1941 ja kyläläiset pääsivät palaamaan koteihinsa. Uusi evakuointi oli kuitenkin edessä kesällä 1944.
Tarjoustalo
Tarjoustalo oli suomalainen halpakauppaketju, joka on nykyisin osa Tokmannia. Sen perustivat Arja Hautanen ja Kari Hautanen vuonna 1980. Ketjun mottona oli ”laatutavaraa halvemmalla”, ja edullisista hinnoista huolimatta asiakkaille pyrittiin tarjoamaan mahdollisimman suuri valikoima hyvän hinta-laatusuhteen tuotteita selkeissä ja siisteissä myymälöissä.
Vuonna 2005 Tarjoustalo fuusioitiin osaksi Tokmannia. Vuoteen 2015 mennessä kaikki Tarjoustalot olivat muuttuneet Tokmanneiksi.
Tajoustalon perusti Kari Hautanen yhdessä vaimonsa Arja Hautasen kanssa vuonna 1980 Hyvinkäälle. Ensimmäinen Tarjoustalo-ketjun myymälä avattiin samana vuonna 12. toukokuuta Hyvinkään Hämeenkadulle. Myöhemmin Tarjoustalo-ketju laajentui tasaisesti aluksi eteläisen Suomen ja sittemmin Varsinais-Suomen alueelle. Tarjoustalo kasvoi niin, että 1990-luvun alun lamaan mennessä se oli noussut Suomen 500 suurimman yrityksen joukkoon. Vuonna 1992 "Talouselämä"-lehti teki näistä yrityksistä taseanalyysin. Tarjoustalo sai ainoana yrityksenä täydet pisteet. Suhdanteiden parannuttua Tarjoustalo säilytti hyvän sijoituksensa, mutta täysiin pisteisiin pääsivät sittemmin myös monet muut menestyvät suomalaiset yritykset.
Vuonna 2003 Eliisa ja Seppo Saastamoisen omistamat Maxi-Makasiinit ja Maxi kodintukut yhdistyivat Tarjoustalon kanssa. Fuusioituneen yrityksen nimeksi tuli Tarjousmaxi, josta Saatamoiset omistivat puolet ja Hautaset puolet.
Tokmanni osti Tarjousmaxin vuosien 2005 ja 2006 vaihteessa. Tokmanniin fuusioitui tällöin myös monia muita halpakauppoja, jotka olivat tehneet jo aiemmin tiivistä yhteistyötä Pick-Import Oy Ltd:n kautta. Kaikki nykyisen Tokmanni-konsernin halpakaupat siirtyvät Tokmanni-nimen alle vuoden 2015 loppuun mennessä. Tarjoustalon nimi poistui, vaikka vielä vuonna 2013 Tarjoustalo oli "Markkinointi & Mainonta" -lehden Taloustutkimuksella teettämän mielipidetutkimuksen mukaan Suomen arvostetuin halpakauppabrändi. Pääomasijoitusyhtiö Nordic Capital omistaa yli 95 % Tokmannin osakkeista.
Tarjoustalolla oli 19 myymälää pääosin Uudellamaalla (lisäksi yksi Kanta-Hämeessä). Ne sijaitsivat Espoossa (Espoontori, Mankkaa), Helsingissä (Arabia, Itäkeskus, Kaisaniemi, Malmi), Hyvinkäällä, Järvenpäässä, Karjaalla, Keravalla, Klaukkalassa, Riihimäellä, Tuusulassa ja Vantaalla (Hakunila, Isomyyri, Petikko, Porttipuisto, Tammisto, Tikkurila).
Robotin rajausstandardi
Robotin rajausstandardi (codice_1) on WWW-palvelimen juurihakemistoon sijoitettava tiedosto, jolla voidaan antaa tietoja ja rajoituksia hakuroboteille ja muille verkkosivuja tutkiville boteille. Sillä voidaan esimerkiksi kieltää kaikkia robotteja tai vain yksittäisiä hakukoneita tutkimasta joitakin verkkosivuston kansioita tai tiedostoja.
robots.txt-standardi sai alkunsa sähköpostilistalla vuonna 1994, eikä sitä valvo tai kehitä mikään virallinen elin. Alkuperäiseen standardiin kuuluu vain kaksi ilmaustyyppiä: Disallow kertoo mitä botilta kielletään ja User-agent mitä bottia kielto koskee. Sittemmin suosituimmat hakukoneet ovat alkaneet huomioida uusia komentoja, joita kaikki botit eivät kuitenkaan tunnista.
Esimerkin robots.txt-tiedostossa kielletään yhdeltä botilta koko sivuston käyttö, kahdelta botilta hakemisto ja sallitaan koko sivusto kaikille muille boteille. Tiedostoon voi merkitä kommentteja, jotka alkavat #-merkillä.
Konvehdinmussuttajat
Konvehdinmussuttajat on helsinkiläinen rap-duo, jonka muodostavat Aave ja Säkki, jotka kuuluvat myös Memmy Posse -yhtyeeseen.
Duo syntyi kun Memmy Posse jäi tauolle, ja Aave ja Säkki ryhtyivät työstämään materiaalia yhdessä. DJ:nä toimii Antti-Skate. Ensimmäinen julkaisu, "A.S.T.E." 7" ilmestyi Monsp Recordsin julkaisemana 11. huhtikuuta 2007. Konvehdinmussuttajien ensimmäinen pitkäsoitto, "Älä mussuta!" ilmestyi 12. syyskuuta 2007 Duo tunnetaan myös lyhenteellä KNMT.
Aleksandr Pitšuškin
Aleksandr Jurjevitš Pitšuškin (, s. 9. huhtikuuta 1974), ”Bitsevskin hullu”, "Shakkilautamurhaaja", on entinen venäläinen supermarketin työntekijä, joka paljastui sarjamurhaajaksi.
Pitšuškinia syytettiin 49 ihmisen murhaamisesta vuosina 2001–2006, mutta rikostutkijoiden mukaan Pitšuškin saattoi syyllistyä peräti 62 murhaan. Pitšuškin itse tunnusti 63 murhaa sanoen jääneensä yhden uhrin päähän tavoitteestaan täyttää shakkilauta. Kun poliisit pidättivät Pitšuškinin he löysivät hänen kotoaan shakkilaudan, joka oli täynnä yhtä ruutua lukuun ottamatta. Pitšuškin piti lukua uhreistaan laittamalla shakkilaudalle nappulan jokaisen murhan jälkeen. Media käytti Pitšuškinista tämän vuoksi nimitystä "shakkilautamurhaaja". Hänen tavoitteenaan oli lyödä vuonna 1994 teloitetun Andrei Tšikatilon 52 murhaa käsittänyt Neuvostoliiton ennätys ja tappaa 64 ihmistä eli yhtä monta kuin shakkilaudassa on ruutuja. Myöhemmin Pitšuškin kertoi, että hän ei olisi ikinä lopettanut murhaamista, jos häntä ei olisi saatu kiinni.
Pitšuškin murhasi lähes kaikki uhrinsa Moskovan eteläosassa sijaitsevassa Bitsevskin puistossa vodkapullon tai vasaran tapaisilla esineillä. Monet hänen uhreistaan olivat vanhoja, kodittomia miehiä. Pitšuškin houkutteli heidät mukaansa lupaamalla ilmaista vodkaa ja sanomalla haluavansa näyttää koiransa haudan. Juotettuaan uhrinsa humalaan Pitšuškin hakkasi heitä vasaralla päähän ja heitti heidän ruumiinsa viemäriin. Useissa tapauksissa Pitšuškin heitti uhrinsa elävänä viemäriin. Pitšuškin hyökkäsi aina takaapäin välttääkseen veren roiskumisen vaatteilleen. Vuonna 2005 murhasarja raaistui entisestään. Pitšuškin otti tavakseen työntää rikotun vodkapullon uhriensa murskautuneen kallon sisälle varmistaakseen etteivät he selviä. Lisäksi Pitšuškin ei enää edes yrittänyt piilottaa ruumiita.
Pitšuškin murhasi viimeisen uhrinsa kesäkuussa 2006. Uhrin taskusta löydettiin metrolippu, jonka johdosta poliisit katsoivat metroaseman valvontakameran kuvia. Valvontakameran nauhalle oli tallentunut Pitšuškin, joka käveli metroasemalla uhrin kanssa. Tämän johdosta Pitšuškin saatiin pidätettyä 15. kesäkuuta 2006. Monet venäläiset vaativat Pitšuškinille kuolemantuomiota, mutta Venäjällä kuolemantuomio on poistettu lainsäädännöstä, joten vaatimukseen ei suostuttu. Pitšuškin lähetettiin mielentilatutkimukseen, jossa psykiatrit totesivat, että hän ei kärsinyt mistään mielisairaudesta. Pitšuškinia syytettiin oikeudessa 49 ihmisen murhasta ja kolmesta murhan yrityksestä. Oikeudenkäynnin aikana Pitšuškin sanoi, että hän oli murhannut yhteensä 60 ihmistä ja pyysi valamiehistöä lisäämään 11 uhria hänen uhrilukuunsa, jolloin uhrien lopullinen lukumäärä olisi 60 kuollutta ja kolme murhayrityksistä hengissä selvinnyttä uhria. Oikeussalissa Pitšuškin oli suljettuna lasiseen häkkiin. Aleksandr Pitšuškin todettiin oikeudessa syylliseksi kaikkiaan 49 ihmisen murhaan ja tuomittiin elinkautiseen vankeuteen, josta ensimmäiset viisitoista vuotta eristyssellissä.
Sinkut 99–07
Sinkut 99–07 on Tiktakin 7. marraskuuta 2007 ilmestynyt kokoelma-albumi. Kokoelma julkaistiin samoihin aikoihin, kun yhtye aloitti jäähyväiskiertueensa ennen lopettamistaan. Kokoelmasta valmistettiin kaksi erilaista painosta: Tavalliseen muovikoteloon pakattu kaikki singlet sisältävä yhden levyn painos sekä pahviseen digipak-koteloon pakattu harvinaisuuksilla, uusilla kappaleilla ja singlejen B-puolilla varustettu kahden levyn painos. Kokoelma vietti Suomen virallisella listalla yhteensä 21 viikkoa, ja sen paras sijoitus oli 4 (vk 6/2008). Kokoelmaa on myyty kultalevyyn oikeuttava määrä, yli 28 000 kappaletta.
Kokoelman ensimmäisenä singlenä julkaistiin kappale "Miten onni korjataan", joka oli julkaistu jo vuonna 2005 ilmestyneellä "Myrskyn edellä" -albumilla. "Miten onni korjataan" kävi parhaimmillaan Suomen virallisen latauslistan sijalla 20. Toinen single, "Mutta mä rakastan sua", julkaistiin samana päivänä kuin itse kokoelmakin. Kappale oli parhaimmillaan Latauslistan 11. ja Suomen virallisen singlelistan 12.
Ensimmäinen levy sisältää kaikki Tiktakin suomen kieliset singlet vuosilta 1999–2007. Ennenjulkaisemattomia kappaleita ovat kappaleet "Tähtiin" ja "Mutta mä rakastan sua". "Tähtiin" -kappale oli äänitetty jo yhtyeen ensimmäisen albumin platinapainokselle, mutta suomenkielinen teksti ei saanut kappaleen kustantajalta käännöslupaa ja se jäi tuolloin julkaisematta.
Toinen levy sisältää viisi ennen julkaisematonta kappaletta. Muut kappaleet on julkaistu alun perin "Frendit/Friends"- ja "Hei me soitetaan... oikeesti!" -albumeilla sekä erinäisillä singlejulkaisuilla. Ennen julkaisemattomat kappaleet ovat "Upside Down" -kappaleen "USA Radio Mix", "Minne vaan" -kappaleen vuonna 2007 äänitetty uusintaversio, "Kids In America" -kappaleen "Steel & Holliday Remix" sekä 25. elokuuta 2007 Virgin Oil -ravintolassa äänitetyt liveversiot "Samantekevää" ja "Kuka vaan" -kappaleista.
Bobby Bloom
Bobby Bloom (1946 – 28. helmikuuta 1974) oli yhdysvaltalainen poplaulaja-lauluntekijä. Hän nousi vuonna 1970 maineeseen Jeff Barryn kanssa tekemällään laululla "Montego Bay", mutta jäi yhden hitin ihmeeksi. Laulu julkaistiin samannimisellä albumilla 1970.
Bloom teki itsemurhan 28-vuotiaana.
Autoveromerkki
Autoveromerkki oli ajoneuvoverojen perinnässä vuosina 1949–1960 käytetty pyöreä pahvinen ajoneuvon ikkunan sisäpuolella olleeseen koteloon sijoitettu merkki.
Merkit olivat kokovuotisia tai puolivuosittaisia, ja niiden käyttö perustui ajoneuvoverolakiin 982/1947 ja sen myöhempiin muutoksiin (asetukset 349/1948 ja 404/1949). Ennen merkin käyttöönottoa ajoneuvojen rekisterikilvet vaihdettiin vuosittain veron maksun yhteydessä. Ajoneuvoveromerkin käyttöönotto poisti tämän suuritöisen työvaiheen.
Ajoneuvojen verotuksessa on käytetty ikkunaan kiinnitettäviä merkkejä myös vuosina 1976 (käyttömaksu) ja 1994–1996 (ajoneuvovero).
Merkit lasketaan osaksi leimamerkkien ryhmää.
Otto Mäkilä
Otto Fredrik Mäkilä (9. elokuuta 1904 Turku – 19. kesäkuuta 1955 Turku) oli suomalainen taidemaalari. Mäkilän tunnetuimpia teoksia ovat "He näkevät mitä me emme näe" 1939 ja "Poésie" 1938.
Mäkilä aloitti taideopintonsa 16-vuotiaana Turun piirustuskoulussa ja opiskeli siellä vuosina 1920–1924 Ragnar Ungernin johdolla. Hän jatkoi opintojaan Pariisin Académie de la Grande Chaumièressä ja Académie Colarossissa vuosina 1930–1931. Oleskelu ulkomailla innoitti Mäkilän syventymään sisäiseen maailmaan ja sen ilmentämiseen. Myös runous oli Mäkilälle tärkeä inspiraation lähde. Hän toimi 1950–1955 Turun piirustuskoulun opettajana ja rehtorina.
Mäkilän työt ovat unenomaisia, mystisiä ja runollisia. Myöhemmässä tuotannossaan hän etääntyi esittävyydestä ja koki abstraktin muotokielen itselleen aidoimmaksi. Mäkilän tunnetuin teos "He näkevät, mitä me emme näe" (1939) kuuluu Turun taidemuseon kokoelmiin. Hän maalasi samasta aiheesta pienemmän version, joka oli ensi kertaa esillä Turun taidemuseon näyttelyssä keväällä 2011. Se on yksityisessä omistuksessa, ja sen aitous on varmistettu omistushistorialla. Muita tunnettuja teoksia ovat "Satu" (1933) ja "Vaellus" ("Kolmijalkainen mies", 1940).
1950-luvulla Mäkilän siirtyi uuteen tyyliin ja teki erikoisia "konesommitelmia". Ennen kuolemaansa hän teki muutamia abstrakteja maalauksia.
Mäkilä on tunnetuimpia suomalaisia surrealisteja ja Turun surrealistisen koulukunnan, Ryhmä 9:n perustaja. Häntä on pidetty suomalaisen surrealismin ensimmäisenä edustajana 1930-luvulla.
Mäkilä oli vuonna 1934 perustamassa myös Pro Arte -taiteilijaryhmää, joka pyrki edistämään modernistista taidetta.
Mäkilä toimi myös taidekriitikkona sekä Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulun opettajana ja johtajana vuosina 1950–1955. Mäkilällä oli ulkomailla näyttelyitä muun muassa Tukholmassa, Oslossa, Kööpenhaminassa, Pariisissa ja Firenzessä.
Mäkilän isä oli turkulainen puutarhuri Joakim Mäkilä. Hän asui lähes koko ikänsä synnyinkodissaan Ruissalon Villa Romassa. Mäkilän puoliso oli vuodesta 1936 Toimi Mattsén. Heillä on kaksi lasta.
Escopetarra
Escopetarra on kivääristä valmistettu kitara. Sitä käytetään rauhansymbolina. Nimi on yhdistelmä Espanjan haulikkoa tai kivääriä tarkoittavasta sanasta "escopeta" ja kitaraa tarkoittavasta sanasta "guitarra".
Escopetarran keksijä on kolumbialainen rauhanaktivisti César López Bogotássa tapahtuneiden El Nogal Clubin pommi-iskun jälkeen. López näki sotilaan pitelevän kivääriä kuin kitaraa ja sai siitä ajatuksen. Ensimmäinen "escopetarra" rakennettiin Winchester-kivääristä ja Fender Stratocaster-sähkökitarasta.
Aluksi López valmisti viisi "escopetarraa", jotka annettiin kolumbialaiselle muusikolle Juanesille, argentiinalaiselle muusikolle Fito Páezille, YK:n kehitysohjelmalle ja Bogotán kaupunginhallitukselle. Yhden López piti itsellään. Juanes myöhemmin myi omansa 17 000 yhdysvaltain dollarilla Beverly Hillsissä järjestetyssä henkilömiinojen uhreille järjestetyssä varainkeruutilaisuudessa. Yhdistyneille kansakunnille luovutettua "escopetarra" oli näytteillä ssa kesäkuussa 2006.
Vuonna 2006 López hankki 12 käytöstä poistettua AK-47-rynnäkkökivääriä ja aikoo rakentaa niistä lisää "escopetarria" antaakseen ne suosituille muusikoille, kuten Shakira, Carlos Santana ja Paul McCartney sekä poliitikoille kuten 14. dalai-lamalle. Dalai-lama on kuitenkin torjunut lahjan, koska pitää aseen antamista lahjana sopimattomana.
Hantit
Hantit (aikaisemmin "ostjakit", hantiksi hanti tai hanti jah ’hantikansa’, ) ovat suomalais-ugrilaiseen kieliryhmään kuuluva, Venäjällä Uralvuoriston itäpuolella Siperiassa Ob-joen ja sen sivujokien Kazymin, Pymin, Tremjuganin, Again, Tromaganin, Vahin ja Vasjuganin varsilla asuva kansa.
Pääosa heistä asuu Hanti-Mansian autonomisen piirikunnan alueella. Pohjoisimmat hantit asuvat Jamalin Nenetsian autonomisen piirikunnan alueella Ob-joen alajuoksun itärannalla lähellä piirikunnan pääkaupunkia Salehardin kaupunkia. Pohjoisessa hantien tärkeitä taajamia ovat Kazym ja Šuryškary, etelämpänä heidän keskuspaikkojaan ovat Hanti-Mansijskin ja Surgutin kaupungit.
Hanteista ja manseista käytetään yhteisnimitystä obinugrilaiset kansat, ja heidän puhumansa kielet kuuluvat obinugrilaisiin kieliin.
Hantit itse käyttävät itsestään nimeä "hanti" tai "hanti jah" eli ’hantikansa’. Aiemmin heistä käytettiin nimeä "ostjakit", mutta nykyisin sana hanti on korvannut sanan ostjakki monissa kielissä, myös suomessa. Hantien omankielinen nimitys on todennäköisesti samaa alkuperää kuin unkarin sotajoukkoa tarkoittava sana "had". Aikaisemmin käytetty nimitys ostjakki puolestaan on peräisin hantinkielisestä yhdyssanasta aas-jah ’Obin kansa’ (Objoen hantinkielinen nimi on "Aas").
Aikoinaan hantit ja mansit asuivat hyvin laajalla alueella Länsi-Siperian suurten jokien varsilla. Hanteja oli vuonna 1989 jäljellä 22 521 henkilöä. Hanteja eli ostjakkeja on 20 000 ja manseja eli voguleja noin 7500. Hantin kieltä puhuvia oli 1990-luvun puolivälissä noin 13 000 henkeä äidinkielenään (noin 50 prosenttia väestöstä). Puhujien määrä vähenee vuosittain huomattavasti ja sen takia hantin kieli on kuoleva kieli.
Jonkin verran hanteja on siirtynyt myös perinteisen asuinalueensa ulkopuolelle, pääasiassa entisen Neuvostoliiton alueelle. Esimerkiksi Ukrainassa oli 100 hantia vuonna 2001.
Viime aikoina hantit ja mansit ovat pyrkineet tehostamaan oman kielen ja kulttuurin opetusta kouluissa ja harrastuspiireissä.
Hanti ja mansi eli voguli kuuluvat obinugrilaisiin kieliin, jotka ovat pieniä pohjoisia kieliä. Suomalais-ugrilaisessa kieliperheessä heidän lähimpiä sukulaisiaan ovat unkarilaiset.
Kielet ovat erittäin uhanalaisia venäläisten harjoittaman sulauttamispolitiikan takia. Lapset on usein eristetty vanhemmistaan koulukoteihin, joissa oman kielen puhuminen oli pitkään rangaistava teko.
Pääosa hanteista saa toimeentulonsa kalastuskolhooseilla. He harjoittavat myös muiden arktisen vyöhykkeen kansojen tapaan poronhoitoa, keräilyä ja metsästystä.
Nykyisin heidän perinteiset elinkeinonsa kalastus, metsästys ja poronhoito ovat vaarassa alueen rikkaiden luonnonvarojen, öljyn ja maakaasun hyödyntämisen vuoksi. Öljy- ja kaasuporaukset ovat tuoneet Länsi-Siperiaan myös siirtotyövoimaa, ja hantit ja mansit ovat jääneet piirikunnassaan pieneksi vähemmistöksi.
M/S Fiskö
M/S Fiskö on suomalainen yhteysalus. Se on liikennöinyt vuoden 2013 alusta alkaen Korppoon ja Houtskärin saaristoreitillä Archipelago Linesin rahtaamana.
Fiskö toimi vuoteen 2010 asti Saaristomerellä Nauvon eteläisen saariston reitillä. Alus lähti Prostvikistä ja pysähtyi muun muassa Kirjaisissa, Gullkronassa, Nötössä, Borstössä , Kopparholmissa ja Sandholmissa. 
Fiskön omistaa Suomen valtion liikelaitoksen Finstashipin Saaristovarustamo. Alus on rakennettu vuonna 1988 Olkiluodon telakalla. Sen pituus on 19,80 metriä ja sille mahtuu 2 henkilöautoa ja 36 matkustajaa. Alus on M/S Finnön sisaralus.
Saaristovarustamo hävisi reittialueen kilpailutuksen ja vuonna 2010 sen korvasi yhteysalus Nordep.
Josef Thorak
Josef Thorak (7. helmikuuta 1889 Salzburg, Itävalta - 26. helmikuuta 1952 Hartmannsberg, Länsi-Saksa) oli saksalais-itävaltalainen kuvanveistäjä. Arno Brekerin ohella Thorak oli toinen natsi-Saksan "virallisista" kuvanveistäjistä.
Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen noustua valtaan 1933 Adolf Hitler kuulutti uuden kansallissosialistisen renessanssin astuvan hänen näkemyksensä mukaan ”juutalaisvaikutteisen” modernismin tilalle. Modernisteja kuten ekspressionisteja ja uusasiallisuuden liikkeeseen kuuluneita leimattiin ”rappiotaiteilijoiksi”, heitä vainottiin ja erotettiin viroistaan, heille määrättiin työskentelykieltoja ja heidän töitään tuhottiin. Samaan aikaan esille nostettiin Hitlerin maun mukaisia kansallisromantikkoja ja historiamaalareita. Pian kuitenkin huomattiin, ettei kolmannen valtakunnan maalaustaide täyttänyt sille asetettuja odotuksia ja kansallissosialistiset mestariteokset jäivät tekemättä.
Sen sijaan kuvanveistotaide vangitsi Hitlerin mielenkiinnon välittömästi. Josef Thorak ja Arno Breker olivat taiteilijoita, joiden veistosten voimakkaiden ja terveiden ihmishahmojen katsottiin toimivan fyysisinä esimerkkeinä germaaniselle kansalle. Samoin niiden nähtiin tuovan saksalaisuudesta esille sitä ainesta, joka osoittaa germaanisen rodun olevan elinkelpoinen ja sisältävän puhdasta pohjoisen rodun perintöä. Thorak ja Breker olivat Hitlerin suosikkeja ja nauttivat sen mukaisesti virallisina taiteilijoina valtion tukea.
Ennen Hitlerin valtaannousua Thorakin tyyli oli sisältänyt ekpressionistisia piirteitä, mutta vuoden 1933 jälkeen hän siirtyi nopeasti natseja miellyttäneeseen monumentalismiin. Valtio lahjoitti Thorakille Albert Speerin suunnitteleman ateljeen Baijerin Baldhamissa vuonna 1938. Se oli aikanaan maailman suurin taiteilija-ateljee. Siellä hän veisti kymmenien apulaistensa kanssa 20-metrisiä antiikin jumalhahmoja sekä saksalaista työtä ja fyysisyyttä ihannoivia veistoksia.
Thorakin veistämien lihaksikkaiden mieshahmojen pullistelevien rintakehien ansiosta taiteilijakollegat kutsuivat häntä nimellä ”Professor Thorax”.
Franz Defregger
Franz Defregger, vuodesta 1883 Franz von Defregger, (30. huhtikuuta 1835, Ederhof bei Stronach, Itä-Tiroli, Itävalta – 2. tammikuuta 1921, München, Saksa) oli itävaltalainen historiamaalari ja kansallisromantikko.
Defregger opiskeli taidetta Münchenin taideakatemiassa, josta matkusti Pariisiin. Palattuaan Baijeriin hänestä tuli Karl Theodor von Pilotyn oppilas 1867. Defregger maalasi yleensä kohtauksia tirolilaisen maalaisväestön jokapäiväisestä elämästä ja lähihistorian tapahtumista.
Käyttökate
Käyttökate on yrityksen kannattavuutta kuvaava taloudellinen tunnusluku. Käyttökate tarkoittaa sitä rahamäärää, joka liikevaihdosta jää, kun siitä vähennetään muuttuvat ja kiinteät kustannukset. Käyttökate kertoo yrityksen liiketoiminnan tuloksen ennen poistoja ja rahoituseriä.
Käyttökate ei sisällä arvonalentumisia, joilla ei ole kassavirtavaikutuksia, eikä yrityksen investointeja. Sen vuoksi käyttökate auttaa vertailemaan eri yritysten pelkän liiketoiminnan kannattavuutta ottamatta kantaa kasvuun tai liiketoiminnan ylläpitämiseen vaadittaviin investointeihin. Tunnuslukua käyttävät mm. vieraan pääoman ehtoiset rahoittajat.
Käyttökate lasketaan lisäämällä liikevoittoon suunnitelman mukaiset poistot, arvonalentumiset pysyvien vastaavien hyödykkeistä ja vaihtuvien vastaavien poikkeukselliset arvonalentumiset.
Käyttökateprosentti lasketaan jakamalla käyttökate tilikauden liikevaihdolla.
Käyttökateprosentin tavoitearvo riippuu toimialasta. Ohjeellisia arvoja ovat:
Ohjearvoihin kannattaa suhtautua varauksella. Tavoite riippuu toimialan ja liiketoiminnan luonteesta ja ansaintalogiikasta: tarvittavan pääoman määrästä, pääoman kiertonopeudesta ja siitä, kuinka paljon liiketoimintaan liittyy jalostusarvon luontia.
Luettelo Adolf Hitlerin sisäpiirin jäsenistä
Adolf Hitleriä ympäröi palvelijoista, adjutanteista, sihteereistä ja ystävistä muodostunut sisäpiiri. Hitler oli pääosin kohtelias ja ystävällinen sisäpiirin jäsenille. Tästä ryhmästä osa pysyi Hitlerin vierellä vielä hänen kuolemaansa saakka.
Mikroteknologia
Mikroteknologia on yleisnimitys menetelmille joilla valmistetaan komponentteja mikrometrimittakaavassa. Mikroelektroniikka on suurin mikroteknologian osa-alue, vuonna 2007 arvioitu liikevaihto mikropiiriteollisuudelle on luokkaa 280 miljardia dollaria. Litteiden näyttöjen ja aurinkokennojen valmistus on kertaluokkaa pienempää. Kiintolevyjen ja niiden lukupäiden valmistuksessa käytetään paljon mikroteknologian menetelmiä. Mikrosysteemit ovat uusimpia mikroteknologian sovellusalueita, jonka osa-alueita ovat muun muassa mikroanturit ja mikrofluidistiikka.
Mikroteknologian perustyövaiheita ovat:
Uhrikerros on puolijohdeteollisuudessa käytettävä tekniikka, jolla tarkoitetaan valmistusteknisistä syistä tehtyä materiaalikerrosta, jonka tehtävänä on tukea laitteen toiminnallisia osia valmistusprosessin aikana. Valmistusprosessin loppupuolella kerros tuhotaan toiminnallisten osien vapauttamiseksi. Uhrikerros on rakennekerroksen alapuolella oleva kerros. johon tehdään selektiivisillä menetelmillä aukot niihin kohtiin, joissa rakennekerroksen tulee koskettaa substraattia ennen rakennekerroksen kasvatusta. Seuraavaksi kasvatetaan rakennekerros ja kuvioidaan se.
Eri teollisuudenaloilla näiden keskinäinen tärkeys vaihtelee. Litteiden näyttöjen (esimerkiksi LCD) ja aurinkokennojen (PV, photovoltaics) valmistuksessa pääpaino on ohutkalvojen kasvatuksella,
mikroelektroniikassa oksidoinnilla, diffuusiolla ja ioni-istutuksella on keskeinen rooli transistorien ominaisuuksien säätämisessä; mikrosysteemit hyödyntävät runsaasti etsausta ja bondausta; optoelektroniikassa epitaksia on kriittinen työvaihe lasereiden ja diodien valmistuksessa. Litografia, eli piirien kuviointi on keskeinen perustekniikka, ja se on mukana kaikissa teknologioissa. CD ja DVD-levyjen valmistuksessa on paljon yhteisiä piirteitä mikroteknologian kanssa, muun muassa ohutkalvojen kasvatus, mutta kuviointia ei tehdä litografialla vaan ruiskupuristamalla.
Mikroteknologian valmistusprosessit tapahtuvat puhdastilassa, jossa ilma on tarkkaan suodatettua sekä lämpötila- ja kosteussäädeltyä. Näin vältetään pienhiukkasten aiheuttamat viat komponenteissa: pölyhiukkaset ovat kooltaan samaa suuruusluokkaa kuin mikrokomponenttien osat.
Matti Turkia
Matti Turkia (26. helmikuuta 1871 Viipurin maalaiskunta – 10. tammikuuta 1946 Helsinki) oli sahatyömies, toimittaja ja sosialidemokraattien puoluesihteeri ja kansanedustaja.
Turkian vanhemmat olivat torppari Esaias Turkia ja Helena Kristina Pekkola. Käytyään kansakoulun hän työskenteli sahatyöläisenä Kotkassa 1883–1898, saha- ja puutyömiehenä eri puolilla Suomea 1898–1901 ja konepuuseppänä Hietalahden puusepäntehtaalla Helsingissä 1901–1903. Hän toimi eri sanomalehtien kirjeenvaihtajana 1895–1905 ja oli 1900-luvun alkupuolella toimittajana Itä-Suomen Työmies -lehdessä, Kansan lehdessä Tampereella 1905 ja Eteenpäin-lehdessä Kotkassa 1905–1906.
Turkia oli SDP:n puhujana vuodesta 1904 ja vuosina 1906–1918 hän oli puolueen puoluesihteerinä. Suomen sisällissodan aikana 1918 Turkia toimi kansanvaltuuskunnan prokuraattorina ja punaisen kaartin ylimmän johtavan komitean jäsenenä. Hän pakeni sodan loppuvaiheessa Venäjälle ja oli siellä Suomen työväen toimeenpanevan komitean jäsenenä. Vuonna 1922 Turkia siirtyi Venäjältä Ruotsiin, jossa hän työskenteli sanomalehtimiehenä vuoteen 1927 saakka. Palattuaan Suomeen 1927 hän oli vuoden verran vangittuna poliittisista syistä ja toimi vapauduttuaan Suomen Sosialidemokraatin toimittajana 1928–1932.
Turkia oli SDP:n kansanedustajana 1907–1909 ja 1914 edustaen Viipurin läänin läntistä vaalipiiriä sekä uudelleen 1930–1945, jolloin hän edusti Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Turkia toimi presidentin valitsijamiehenä vuosien 1931, 1937, 1940 ja 1943 presidentinvaaleissa ja oli myös Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen.
Turkia oli naimisissa vuodesta 1900 Selma Parkkisen kanssa.
Yrjö Koskinen Yrjö-Koskinen
Yrjö Koskinen (Y. K.) Yrjö-Koskinen (vuoteen 1882 Forsman, 2. marraskuuta 1854 Pietarsaari – 12. tammikuuta 1917 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, kouluhallituksen ylitirehtööri ja suomalaisen puolueen kansanedustaja.
Yrjö-Koskisen vanhemmat olivat senaattori Georg Zacharias (Yrjö Sakari) Forsman ja Sofia Fransiska Friberg. Hän pääsi ylioppilaaksi 1871, suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon 1877, lisensiaatin tutkinnon 1890 ja väitteli tohtoriksi 1894.
Yrjö-Koskinen toimi opettajanurallaan Hämeenlinnan normaalilyseon ja Hämeenlinnan suomalaisen tyttökoulun opettajana 1878–1881, Helsingin suomalaisen alkeisopiston opettajana 1882–1884 ja Jyväskylän seminaarin historian ja kasvatusopin lehtorina 1886–1892. Yrjö-Koskinen oli Uudenmaan läänin kansakouluntarkastajana 1892–1894, Jyväskylän seminaarin johtajana 1895–1899 sekä kouluhallituksessa kansakouluntarkastajana 1899–1902 ja ylitirehtöörinä 1902–1917. Hänen johtajanaikanaan kansakoulujen perustaminen määrättiin kuntien velvollisuudeksi, mikä yli kaksinkertaisti niiden määrän lyhyessä ajassa. Yleiseen oppivelvollisuuteen hän kuitenkin suhtautui epäillen, joten sen toteuttaminen jäi hänen seuraajansa Mikael Soinisen ajalle.
Yrjö-Koskinen osallistui myös politiikkaan isänsä jalanjäljissä ja oli ritariston ja aatelin jäsenenä säätyvaltiopäivillä vuosina 1885 ja 1894–1905. Helmikuussa 1894 hän piti ensimmäisenä suomenkielisen puheenvuoron aatelissäädyn istunnossa, mitä osa ruotsinkielisistä edustajista arveli lainvastaiseksi. Jyväskylän vuosinaan Yrjö-Koskinen oli 1898–1899 lyhyen aikaa kaupunginvaltuuston puheenjohtajana ja myös kirkolliskokouksen jäsenenä 1898 ja 1908. Sortovuosina hän kannatti jopa pidemmälle menevää myöntyvyyslinjaa kuin isänsä, mutta hänet valittiin silti senaatin kirkollisasiaintoimituskunnan päälliköksi (opetusministeriksi) Hjeltin senaattiin kesällä 1908. Pesti jäi vain reilun vuoden mittaiseksi. Yrjö-Koskinen oli myös Suomalaisen puolueen kansanedustajana 1907–1909 ja 1910 edustaen Vaasan läänin eteläistä vaalipiiriä ja johti Uuden Suomettaren johtokuntaa mutta keskittyi viimeisinä vuosinaan enemmän virkansa hoitoon kuin politiikkaan. Samoihin aikoihin Yrjö Koskinen Yrjö-Koskisen kanssa Suomalaisen puolueen poliitikkoina ja kansanedustajina toimivat myös hänen veljensä Eino Sakari Yrjö-Koskinen ja Lauri Yrjö-Koskinen sekä edellisen vaimo Iida Yrjö-Koskinen. 
Yrjö-Koskinen sai todellisen valtioneuvoksen arvonimen 1916. Hän oli naimisissa vuodesta 1878 Elin Lovisa Branderin kanssa. Heidän poikansa oli lakimies ja suurlähettiläs Aarno Yrjö-Koskinen.
Roy Kienle
Roy H. Kienle (1896–1957) oli yhdysvaltalainen polymeerikemisti ja tuotekehittäjä. Yhdessä Wallace Carothersin kanssa häntä pidetään polymeerikemian isänä.
Kienle oli American Cyanamid Corporationin tutkimuspäällikkö. Ollessaan GE:n palveluksessa hän tutki mahdollisuutta korvata öljypohjaiset maalien sideaineet niiden hitaan kuivumisajan, heikon säänkestävyyden ja itsesyttymisvaaran vuoksi synteettisillä hartseilla. Hänen tutkimuksensa johtivat alkydipohjaisten hartsien keksimiseen vuonna 1926. Tuotantoon GE otti nämä maalit vuonna 1933 nimellä "Glyptal".
Alkydihartsit koostuvat moniarvoisesta alkoholista, kuten glyserolista tai pentaerytritolista, rasvahaposta ja kaksoissidoksen sisältävästä verkkoutumisagentista, kuten styreenistä. Kovettuessaan rasvahappoihin sitoutuneet verkkoutumisagentit ja niiden kaksoissiddokset aukeavat ilman hapen, ja molekyylit verkkoutuvat keskenään, muodostaen makromolekyylin (kertamuovin), johon pigmenttiaineet ja täyteaineet jäävät kiinni.
Alkydipohjaiset maalit merkitsivät maaliteollisuudessa vallankumousta: ensimmäistä kertaa oli mahdollisuus valmistaa nopeasti ja tasaisesti kuivuva, kemiallisesti kovettuva lakka tai maali, jolla oli hyvät sitkeys- ja säänkesto-ominaisuudet. Nykypäivänä suuri osa maaliteollisuuden valmistamista maaleista on alkydipohjaisia.
Kienle tutki ja kehitti aktiivisesti pinnoitteita aina vuoteen 1955 saakka. Kienle kuoli tupakoinnin aiheuttamaan keuhkosyöpään.
Eino Sakari Yrjö-Koskinen
Eino Sakari (E. S.) Yrjö-Koskinen (vuoteen 1882 Forsman; 3. lokakuuta 1858 Hämeenkyrö – 10. tammikuuta 1916 Helsinki) oli suomalainen vapaaherra, Tampereen Reaalilyseon rehtori, valtiopäivämies ja suomalaisen puolueen kansanedustaja.
Yrjö-Koskisen vanhemmat olivat senaattori Georg Zacharias (Yrjö Sakari) Forsman ja Sofia Fransiska Friberg. Hän pääsi ylioppilaaksi 1875 ja suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon 1890. Yrjö-Koskinen toimi Hämeenlinnan suomalaisen normaalilyseon ranskan kielen opettajana 1881–1888 ja Tampereen reaalilyseossa ranskan ja saksan kielen lehtorina 1888–1916 sekä rehtorina 1908–1916.
Yrjö-Koskinen oli ritariston ja aatelin jäsenenä vuoden 1897 säätyvaltiopäivillä ja myöhemmin suomalaisen puolueen kansanedustajana 1907–1914 edustaen Hämeen läänin pohjoista vaalipiiriä. Hän oli myös Tampereen kaupunginvaltuuston sekä kirkolliskokouksen jäsenenä.
Yrjö-Koskinen oli naimisissa vuodesta 1884 Iida Maria Fredrika Petanderin, joka myös toimi kansanedustajana. Lastenlääkäri Eeva Rauha Kivikataja (s. 1887) oli heidän tyttärensä.
Lyyli Aalto
Lyyli Helena Aalto (os. Lyylilä, entinen Fält, 6. huhtikuuta 1916 Ypäjä – 26. syyskuuta 1990 Janakkala) oli sosionomi, kirjanpitäjä ja sosialidemokraattinen kunnallispoliitikko ja kansanedustaja.
Aalto kävi keskikoulun 1932 ja suoritti Maalaiskuntien liiton kunnankirjuritutkinnon 1938 ja Yhteiskunnallisen korkeakoulun kunnallistutkinnon 1960. Hän oli Ilomantsin kunnan kirjanpitäjänä 1934–1937 ja Janakkalan kunnan kirjanpitäjänä 1937–1979 sekä Janakkalan kantakirjaston hoitajana 1939–1949.
Aalto oli SDP:n kansanedustajana vuosina 1958–1979 edustaen Hämeen läänin eteläistä vaalipiiriä. Presidentin valitsijamiehenä Aalto toimi vuosien 1962 ja 1982 presidentinvaaleissa, ja kunnallispolitiikassa hän oli pitkään mukana toimien muun muassa Janakkalan kunnanvaltuuston puheenjohtajana. Aalto julkaisi muistelmansa 1981 nimellä "Sano Lyyli vaan".
Aalto sai kunnallisneuvoksen arvon 1979. Hän oli naimisissa vuodesta 1941 Lauri Armas Aallon kanssa.
Riitta Järvisalo
Riitta Irmeli Järvisalo (entinen sukunimi Järvisalo-Kanerva, 16. lokakuuta 1945 Kotka – 24. tammikuuta 2000 Mikkeli) oli ekonomi ja sosialidemokraattinen kansanedustaja.
Järvisalon vanhemmat olivat osastonhoitaja Pentti Olavi Järvisalo ja merkantti Ilma Laina Inkeri Korpela, myöh. Shemeikka. Hän pääsi ylioppilaaksi 1965 Tampereen normaalilyseosta ja suoritti ekonomin tutkinnon 1968 Tampereen yliopistossa. Hän toimi Tampereella Wihuri-Yhtymä Oy Aarnion sihteerinä 1968–1970, Tampereen työväen teatterin myyntisihteerinä 1970–1972, kauppa- ja teollisuusministeriön yritystutkijana Tampereella 1979–1980 sekä Tampereen työväen teatterin talousjohtajana.
Järvisalo oli SDP:n kansanedustajana 1972–1979 ja 1982–1991 Hämeen läänin pohjoisesta vaalipiiristä. Toiselle kaudelleen hän tuli eduskuntaan kuolleen kansanedustaja Tellervo Maria Koiviston tilalle 12. maaliskuuta 1982. Järvisalo oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1978 ja 1982 presidentinvaaleissa, jäsenenä I ja II valtiosääntökomiteassa 1975–1977 sekä Tampereen kaupunginvaltuuston jäsen 1969–1981 ja 1989–1992. Eduskunnan tilintarkastajien puheenjohtajana Järvisalo toimi 1982–1990 ja eduskunnan laki- ja talousvaliokunnan varapuheenjohtajana 1983–1990.
Järvisalo oli naimisissa seutukaavatutkija Heikki Unto Kalevi Kanervan kanssa 1969–1990. Heillä on yksi tytär.