hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Fintoto
Fintoto Oy oli suomalaisten totopelien järjestämisestä ja markkinoinnista vastaava yritys. Se perustettiin vuonna 2001. Yhtiön koko osakekannan omisti Suomen Hippos ry, joka vastasi totopeleistä Fintoton perustamiseen saakka. Suomen ravikilpailuiden lisäksi se tarjosi mahdollisuuden pelata myös ulkomaisia hevosurheilutapahtumia.
Vuoden 2012 alusta lähtien Fintoto Oy vastasi kaikkien hevospelien myymisestä Suomessa. Aikaisemmin hevospelejä Suomessa järjesti Fintoton lisäksi myös Veikkaus Oy, jolla oli valikoimissaan V5- ja V75-pelit.
Fintoton tehtäviin kuuluivat muun muassa:
Fintoto Oy:n pääkonttori sijaitsi Espoossa. Yrityksen toimitusjohtajana toimi lokakuusta 2014 lähtien Pertti Koskenniemi. Häntä ennen tehtävässä toimi vuosina 2010–2014 Markku Breider. Häntä edelsi Fintoton toimitusjohtajana yhtiön perustamisesta vuoteen 2010 Ilmari Halinen.
Vuonna 2017 Fintoto Oy, Raha-automaattiyhdistys (RAY) ja Veikkaus Oy yhdistyivät yhdeksi valtion omistamaksi rahapeliyhtiöksi, jonka nimeksi tuli Veikkaus Oy. Peliyhtiöiden sulautumisvaihetta varten perustettiin peli-integrointiyhtiö FRV Evo Oy..
Gorgosaurus
Gorgosaurus on suku teropodien "Tyrannosauridae"-heimossa. Paleontologit ovat tunnistaneet suvusta tyyppilajin "Gorgosaurus libratus".
"Gorgosaurus libratus" oli lihansyöjädinosaurus, joka eli liitukauden lopulla noin 70 miljoonaa vuotta sitten. Se oli pituudeltaan 7–8 metriä ja painoi 2,5 tonnia. Fossiileja on löydetty Yhdysvaltojen ja Kanadan länsiosista. Lajin kuvaili paleontologi Lawrence Morris Lambe vuonna 1914.
"Gorgosaurus libratus" oli pääpiirteissään samanlainen kuin useimmat muut suuret "Tyrannosauridae"-heimon lajit, kuten "Tyrannosaurus rex", "Daspletosaurus" ja "Albertosaurus". Sillä oli suurikokoinen pää, suuret ja kaarevat hampaat, pienet kaksisormiset eturaajat ja voimakkaat jalat. "Gorgosaurus" muistuttaa eniten sen läheistä sukulaista "Albertosaurusta". Jotkut tutkijat epäilevätkin "Gorgosauruksen" olevan pelkkä "Albertosaurus"-sukuun kuulunut laji.
Opel Corsa
Opel Corsa on Opelin vuodesta 1982 lähtien valmistama pieni henkilöautomalli. Isossa-Britanniassa sitä on myyty alusta alkaen Vauxhallina, aiemmin Latinalaisessa Amerikassa ja Lähi-idässä Chevroletina sekä Australiassa Holdenina. Myös muita mallinimiä on käytetty, kuten Opel Vita Japanissa, koska Toyota omistaa siellä oikeudet Corsa-mallinimeen.
Eric Strobel
Eric Strobel (s. 5. kesäkuuta 1958 Rochester, Minnesota) on entinen yhdysvaltalainen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän oli hyökkääjä.
Strobel aloitti jääkiekkouransa Minnesotan yliopiston joukkueessa, jossa hän pelasi kaudet 1976–1979. Buffalo Sabres varasi hänet NHL:ään 1978 varaustilaisuuden kahdeksannella kierroksella numerolla 133. 1979 Strobel valittiin Yhdysvaltojen maajoukkueeseen ja hän osallistui saman vuoden MM-kilpailuihin. Seuraavana vuonna olympialaisissa Yhdysvallat teki jättiyllätyksen ja voitti olympiakultaa. Strobel solmi välittömästi olympiaturnauksen jälkeen sopimuksen Buffalon kanssa ja aloitti ammattilaisuransa AHL-liigassa Rochester Americans -joukkueessa. Kauden lopussa pudotuspeleissä hänen jalkansa kuitenkin murtui ja hän lopetti pelaajauransa.
Urheilu-uransa jälkeen Strobel on toiminut myyntipäällikkönä. Hänen isänsä, entinen NHL-pelaaja Art Strobel, oli 1980 olympiajoukkueen valmentaja Herb Brooksin valmentaja tämän pelaajauralla. Strobel nimitettiin Yhdysvaltojen Hockey Hall of Fameen vuonna 2003.
Mark Wells
Mark Wells (s. 18. syyskuuta 1957 St. Clair Shores, Michigan) on entinen yhdysvaltalainen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän oli keskushyökkääjä.
Wells aloitti uransa Bowling Green Staten yliopiston joukkueessa, jossa hän pelasi kaudet 1975–1979. Montreal Canadiens varasi hänet NHL:ään 1977 varaustilaisuuden 13. kierroksella numerolla 176. Vuonna 1979 hänet valittiin Yhdysvaltojen maajoukkueeseen. 1980 talviolympialaisissa Yhdysvallat ylsi jymy-yllätykseen ja voitti turnauksessa olympiakultaa. Olympialaisten jälkeen Wells aloitti ammattilaisuransa IHL- ja AHL-sarjoissa. Syksyllä 1980 hän teki sopimuksen New York Rangersin kanssa, mutta kausi kului jälleen AHL:ssä New-Haven Nighthawksissa. Seuraavalla kaudella hän pelasi IHL:ssä ja CHL:ssä, jonka jälkeen lopetti uransa.
Jääkiekkouransa jälkeen Wells on kärsinyt harvinaisesta perinnöllisestä selkäsairaudesta, joka on haitannut hänen työuraansa. Hän työskenteli ravintolapäällikkönä, mutta joutui luopumaan töistä selkäkipujen takia. Tällä hetkellä hän viettää eläkepäiviään Michiganissa ja on aloittanut internetsivun http://www.miracleonice.net. Hänet nimitettiin Yhdysvaltojen Hockey Hall of Fameen vuonna 2003.
Muhai Tang
Muhai Tang (, s. 1949 Shanghai) on kiinalainen kapellimestari ja säveltäjä, joka on opiskellut Shanghain konservatoriossa ja myöhemmin Münchenin musiikkikorkeakoulussa prof. Michael Hermannin johdolla. Tämän jälkeen Tang jatkoi vielä opintojaan Berliinissä työskennellen kaksi vuotta Herbert von Karajanin johdolla. Vuodesta 2003 vuoden 2006 kesään asti Muhai Tang toimii Suomen kansallisoopperan ylikapellimestarina. Muhai Tang sai vuonna 2002 parhaan nykymusiikkisävellyksen Grammy-palkinnon teoksellaan "Concert de Gaudí" kitaralle ja orkesterille.
Phil Verchota
Phillip ”Phil” Verchota (s. 28. joulukuuta 1956 Duluth, Minnesota) on yhdysvaltalainen entinen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän oli hyökkääjä.
Verchota aloitti pelaajauransa Minnesotan yliopiston joukkueessa, jossa hän pelasi kaudet 1975–1979. Minnesota North Stars varasi hänet NHL:ään 1976 varaustilaisuuden viidennellä kierroksella numerolla 75. Samana vuonna Calgary Cowboys varasi hänet WHA:han varaustilaisuuden seitsemännellä kierroksella numerolla 79. Vuonna 1979 Verchota valittiin Yhdysvaltojen maajoukkueeseen ja hän osallistui saman vuoden MM-kilpailuihin. Seuraavana vuonna joukkue ylsi jättiyllätykseen olympialaisissa voittamalla olympiakultaa. Viimeisessä ottelussa Suomea vastaan Verchota teki kolmannessa erässä joukkueelleen erittäin tärkeän tasoitusmaalin.
Kaudella 1980–1981 Verchota pelasi Jokereissa, ollen ensimmäinen SM-liigassa pelannut olympiavoittaja. Kaudet 1982–1984 hän pelasi jälleen Yhdysvaltojen maajoukkueessa ja oli mukana 1983 MM-kilpailuissa sekä joukkueen vanhimpana pelaajana 1984 olympialaisissa. Pelaajauransa jälkeen hän on työskennellyt pankkialalla. Hänet valittiin Yhdysvaltojen Hockey Hall of Fameen vuonna 2003.
Anna-Maija Jalkanen
Anna-Maija Jalkanen (s. 6. joulukuuta 1982) oli Tilt.tv-peliohjelman juontaja Jaana Pelkosen jätettyä ohjelman. Hän aloitti juontajana 9. kesäkuuta 2005 voitettuaan TiltGirl-kilpailun ja päätti työnsä juontajana kevääseen 2007.
Nykyään hän toimii The Voice kanavan TOP-10 juontajana.
Steve McQueen
Terence Steven McQueen (24. maaliskuuta 1930 Beech Grove, Indiana, Yhdysvallat – 7. marraskuuta 1980 Ciudad Juárez, Meksiko) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, jonka tunnetuimpia elokuvia ovat "Bullitt" (1968), "Papillon" (1973), "Suuri pakoretki" (1963), "7 rohkeata miestä" (1960) ja "Liekehtivä torni" (1974).
Ennen elokuvauraansa Steve McQueen palveli Yhdysvaltain merijalkaväessä vuosina 1947–1950. Vuonna 1952 hän aloitti opiskelut The Actors Studiossa. Kyseisenä vuonna noin 2 000 hakijan joukosta vain McQueen ja Martin Landau hyväksyttiin.
Läpimurto tapahtui Josh Randallina western-televisiosarjassa .
Steve McQueen ei koskaan voittanut Oscar-palkintoa vaikka oli yhden kerran ehdolla; tämä ehdokkuus tuli miespääosasta elokuvassa "Tykkivene Jangtse-joella" (1966).
Karismansa vuoksi Steve McQueen sai lempinimen "King of Cool" eli "viileyden kuningas".
McQueenin rakkaimpiin harrastuksiin kuuluivat moottoripyörät ja kilpa-autot. Hän myös aina luvan saatuaan ajoi itse omat stunttinsa autolla ja moottoripyörällä. Hänen laajaan autokokoelmaansa kuuluivat muun muassa Porsche 917, Porsche 908, Porsche 356 Ferrari 512, Ferrari 250 ja Jaguar D-Type. Vanhoja klassikkomoottoripyöriäkin hänellä oli yli 100 kappaletta. Häntä harmitti ettei hän koskaan saanut itselleen samanlaista Ford Mustang GT:tä, jolla hän ajoi Bullitt-elokuvassa.
McQueenin lapsuus ja nuoruus oli vaikea. Hänen vanhempansa olivat alkoholisteja ja hän joutui jo nuorena poikakotiin ja oli ajautua rikolliseksi, mutta pelastui näyttelijäkoulun avulla siltä. Hän oli naimisissa kolmesti, ensin vuosina 1956–1972 näyttelijä Neile Adamsin kanssa, vuosina 1973–1978 näyttelijä Ali MacGraw'n kanssa ja vuodesta 1980 aina kuolemaansa asti malli Barbara Mintyn kanssa. Hänen poikansa Chad McQueen ja pojanpoikansa Steven R. McQueen ovat myös näyttelijöitä. Chad on näytellyt muun muassa Karate Kid -elokuvissa ja Steven on näytellyt Everwood-sarjassa.
McQueen oli aktiivinen tupakoitsija ja hänen tiedettiin käyttäneen myös marihuanaa ja ekstaasia.
Steve McQueen sairastui mesotelioomaan eli erääseen harvinaiseen keuhkosyövän muotoon, jonka aiheuttajana pidetään yleensä asbestia. McQueen kuoli nukkuessaan sydänkohtaukseen leikkauksen jälkeen, jossa häneltä yritettiin poistaa syövän etäpesäkettä maksasta. Steve McQueenin tuhkat siroteltiin Tyyneen valtamereen.
McQueen arveli sairastuttuaan että hän oli altistunut asbestille ollessaan merijalkaväessä purkamassa eristyksiä laivasta.
Opel Rekord
Opel Rekord on saksalaisen, General Motors -konserniin kuuluvan Opelin valmistama automallisto, jota valmistettiin vuosina 1953–1986.
Olympia Rekord oli Opel Olympian seuraaja, se oli ensimmäinen Opelin uusi malli sodan jälkeen. Itsekantavalla korilla varustettua Olympia Rekordia valmistettiin neljänä eri versiona yhteensä 580 000 kappaletta.Rekord P I oli hieman alkuperäistä Olympia Rekordia isompi ja modernimpi. Siinä oli sivuille taivutettu tuulilasi ja lisävarusteena sai puoliautomaattisen Olymat-vaihdelaatikon (vuosimallista 1959 alkaen).
Rekord P I:n moottori oli Olympia Recordista tuttu 1,5-litrainen 45 hevosvoimaa tuottava moottori.
Rekord P I:tä kasattiin Saksan lisäksi myös mm. Kuubassa jossa se on edelleen melko yleinen näky liikenteessä.
Rekord P II oli taas hieman P I:tä suurempi ja siinä oli täysin uusi runko. Se oli saatavilla 2- ja 4-ovisena sedanina, 3-ovisena farmarina, pakettiautona, pick-upina ja avomallina.
Opel Rekord A oli tuotannossa vuosina 1963–1965.
Opel Rekord B oli tuotannossa vain vuosimallina 1966, malli oli ikään kuin A-malli C-mallin tekniikalla. Sen ulkonäkö poikkeaa siis hyvin vähän A-mallista, kahdet pyöreät takavalot ovat ehkä paras tuntomerkki.
Opel Rekord C on ehkä linjakkain Opelin malli, varsinkin coupé-korilla. Tuotannossa vuosimalleina 1967-1971. Korimallit 2- ja 4-ovinen sedan, Hard top coupé, 3- ja 5-oviset farmarit, ja delivery van. Lisäksi koripajat ovat tehneet avomallia, ambulanssia ja ruumisautoa.
Opel Rekord D oli tuotannossa vuosina 1972-1976. 
Moottorivaihtoehtoina olivat perus CIH-moottorit (Cam In Head), 1,7–2,0, sekä 2,1-litrainen diesel.
Opel Rekord E oli Rekordin viimeinen korimalli, ja se esiteltiin vuonna 1977. Englannissa kyseinen malli tunnettiin Vauxhall Carltonina. E-mallin etuakselistossa on MacPherson-tyyppiset joustintuet joten akselisto muuttui täysin aikaisempiin Rekordeihin verrattuna. Vuonna 1982 esiteltiin facelift-malli E2 ja 1984 pitkäiskuisempi 2.2i-moottori, jossa hevosvoimia oli viisi enemmän kuin 2.0E:ssä, eli 2.2i-moottorin teho oli 115 hevosvoimaa. Vuodesta 1983 lähtien perusmoottoreina olivat uudet OHC tyyppiset 1.8N (75 hv) ja 1.8S (90 hv). Dieselmoottori oli 2,3-litrainen, jonka teho oli 71 hevosvoimaa, ja keväästä 1984 oli tarjolla myös 2,3-litrainen turbodiesel (86 hv).
Grammy-palkinto
Grammy-palkinto (alkuperäiseltä nimeltään Gramophone-palkinto) on yhdysvaltalainen musiikkipalkinto. Palkinnot jakaa Yhdysvaltain musiikkialan ammattilaisten yhdistys, The Recording Academy, erityisistä ansioista musiikin alalla. Grammy-palkintoa pidetään elokuva-alan Oscareihin verrattavana tunnustuksena.
Ensimmäiset Grammyt jaettiin vuonna 1959. Nykyisin palkintogaala järjestetään yleensä helmikuussa. Tärkeimmät palkinnot jaetaan televisiossa suorana lähetettävässä seremoniassa. Illan aikana palkintoja jaetaan kaiken kaikkiaan 83 kappaletta.
Pääkategoriat
Muita kategorioita
Muita palkintoja jaetaan esiintymisestä ja tuotannosta tietyissä genreissä, sekä muun muassa kuvituksesta ja videosta. Erityispalkintoja jaetaan myös pitkäaikaisesta työstä musiikkiteollisuuden saralla. Vuoden 2016 gaalassa erilaisia tyylilajeja (pop, rock, R&B, gospel jne.) oli 30 ja palkintoja kaikkiaan 83 kappaletta. Vuodesta 1973 lähtien on jaettu Grammy Hall of Fame -palkintoa vähintään 25 vuotta vanhoille historiallisesti merkittäville äänitteille.
Henkilökohtaisesti eniten palkintoja on voittanut sir Georg Solti, joka toimi Chicagon sinfoniaorkesterin johtajana 24 vuotta. Hän voitti uransa aikana 31 palkintoa. Hänet mainittiin kaiken kaikkiaan 38 palkinnossa (kuusi palkintoa meni äänittäjille ja yksi solistille). Hän oli ehdolla Grammyn saajaksi 74 kertaa. Eniten ehdokkuuksia saanut henkilö on Quincy Jones, joka on ollut ehdolla 79 kertaa (hän on saanut palkinnon 28 kertaa). Eniten Grammy-ehdokkuuksia saanut henkilö, joka ei ole voittanut palkintoa ikinä, on Snoop Dogg (17 ehdokkuutta).
Eniten palkintoja yhden illan aikana saaneet artistit ovat Michael Jackson (1984) ja Santana (2000), jotka voittivat kahdeksan palkintoa. Naisartisteista eniten Grammyja yhdellä kertaa ovat voittaneet Beyoncé (2010) ja Adele (2012), jotka kumpikin voittivat kuusi palkintoa.
Gramophone-palkinto
Gramophone-palkinto on Gramophone-lehden vuosittain jakama joukko palkintoja parhaille taidemusiikin levytyksille ja sitä pidetään alansa arvostetuimpana palkintona. Palkitut valitsevat Gramophone-lehden toimittajat ja joukko muita alan vaikuttajia muun muassa jälleenmyyjiä, radiotoimittajia ja muusikoita. Palkinnot jaetaan Lontoossa.
Gramophone
Gramophone on brittiläinen taidemusiikkia käsittelevä aikakauslehti, joka on yksi oman alansa suurilevikkisimmistä julkaisuista. Sen perusti vuonna 1923 skotlantilainen kirjailija Compton Mackenzie. Lehti palkitsee vuosittain parhaaksi katsomiaan taidemusiikin levytyksiä Gramophone-palkinnoilla. Lehti julkaisee kirjasarjaa "The Classical Good CD and DVD Guide". Myös merkittävä taidemusiikin levytyksiä arvioiva vuosikirja "Penguin Guide to Compact Discs" on kolmen Gramophone-lehden arvostelijan kirjoittama.
Gramophone-lehden sivut
Miloslav Hořava
Miloslav Hořava (s. 14. elokuuta 1961 Kladno, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen entinen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän oli puolustaja.
Hořava aloitti uransa Tšekkoslovakian pääsarjassa Kladnon joukkueessa, jossa hän pelasi kaudet 1978–1989. Edmonton Oilers varasi hänet NHL:ään 1981 varaustilaisuuden yhdeksännellä kierroksella numerolla 176, mutta kauppasivat hänen pelaajaoikeutensa New York Rangersiin 23. lokakuuta 1986. Tšekkoslovakian viranomaiset antoivat hänelle luvan siirtyä Pohjois-Amerikkaan pelaamaan keväällä 1989, jolloin hänestä tuli 27-vuotiaana eräs kaikkien aikojen nuorimmista laillisesti Tšekkoslovakiasta siirtyneistä urheilijoista. Hořava pelasi Rangersissa kaudet 1989–1991 keräten runkosarjassa 80 ottelussa 5 maalia, 17 syöttöä eli yhteensä 22 tehopistettä. Pudotuspeleissä hän saalisti kahdessa ottelussa yhden syötön.
Vuonna 1991 Hořava kaupattiin Quebec Nordiquesille, mutta hän päätti siirtyä pelaamaan Ruotsiin Modon riveihin. Vuonna 1994 hän palasi Tšekkiin Slavia Praha HC:hen, jossa pelasi vuoteen 1997 saakka. Hän pelasi Tšekin pääsarjassa aina vuoteen 2000 saakka. 2002 hänet nimitettiin Karlovy Vary -joukkueen valmentajaksi. Hän myös pelasi joitakin otteluja joukkueessa.
Maajoukkueurallaan Hořava edusti Tšekkoslovakiaa olympialaisissa 1984 (hopeaa), 1988, 1992 (pronssia) sekä 1994. MM-kilpailuissa hän pelasi vuonna 1981 (pronssia), 1982 (hopeaa), 1985 (kultaa), 1987 (pronssia) ja 1993 (pronssia). Kanada Cupissa hän edusti Tšekkoslovakiaa 1981 (kolmas), 1984 ja 1987.
Istria
Istria on niemimaa Adrianmeren pohjoisosassa. Suurin osa siitä on Kroatiaa; Slovenialle kuuluu viipale niemimaan pohjoisosasta ja Italialle samoin pieni alue. Aiemmin Itävalta-Unkarille kuulunut Istria liitettiin ensimmäisen maailmansodan Italiaan, mutta toisen maailmansodan jälkeen pääosa niemimaasta liitettiin Jugoslaviaan. Suurimpia kaupunkeja ovat Pula Kroatian puolella ja Portorož Sloveniassa.
Istria muistuttaa maisemiltaan meren toisella puolella aukeavaa Italiaa, ja se on suosittu matkailukohde. Välimeren oloissa suhteellisen puhdas vesi houkuttaa ranta- ja purjehduslomailijoita, ja pitkä historia kulttuurimatkailijoita.
Porečin kaupunki Unescon maailmanperintökohteineen on suosittu matkailukohde.
Europa Universalis
Europa Universalis on Paradox Interactiven pelisarja, johon kuuluvat pelit "Europa Universalis", "Europa Universalis II", "Europa Universalis III" ja "Europa Universalis IV" . "Europa Universalis" -pelit simuloivat ajanjaksoa noin 1400-luvun alkupuoliskolta aina 1800-luvun alkupuoliskolle. Alun perin ranskalaiseen lautapeliin perustunut Europa Universalis julkaistiin vuonna 2000.
Peli on raskas strategiapeli, jossa on tarkoitus ohjata oma valtionsa mahtavimmaksi valtioksi koko maailmassa. Peli koostuu kaupankäynnistä, sotimisesta, diplomatiasta, ja siirtokuntien hallitsemisesta sekä peliin vaikuttaviin historiallisiin tapahtumiin reagoimisesta. Pelattavana on kaikki merkittävät ajanjakson valtiot ja pelaaja voi myös luoda omia vasallivaltioita, kuten Suomen, joka ei vielä tuolloin ollut valtio.
Merkittävä ominaisuus pelisarjassa on se, että "Crusader Kings" antaa ohjattavaksi valtion keskiajalta renessanssiin ja tämän pelin voi siirtää "Europa Universalis II":een. "Europa Universalis II":n voi siirtää Paradoxin peliin "" ja siitä vielä peliin "Hearts of Iron II", jolloin pelaajan on mahdollista ohjata samaa valtiota lähes 900 vuoden ajan.
Pelisarjan viimeisin peli "Europa Universalis IV" julkaistiin elokuussa 2013.
Deathlike Silence Productions
Deathlike Silence Productions (DSP) oli norjalainen itsenäinen levy-yhtiö. Yhtiö toimi Oslosta käsin ja se perustettiin 1980-luvun lopulla. Sen ainoa omistaja oli Øystein Aarseth, joka on tunnettu paremmin nimellä Euronymous. Aarseth oli black metal -yhtye Mayhemin kitaristi aina siihen asti, kunnes joutui Varg Vikernesin murhaamaksi kotonaan 10. elokuuta 1993.
Aarseth otti levy-yhtiönsä nimen Sodom-yhtyeen kappaleesta "Deathlike Silence" albumilta "Obsessed by Cruelty" (1986). Levy-yhtiö sijaitsi samassa rakennuksessa kuin Aarsethin levykauppa "Helvete", jonka nimi oli puolestaan helvetin norjan kielinen nimi.
Aluksi Aarsethin tarkoituksena oli tehdä
levytyssopimuksia ainoastaan norjalaisten black metal -yhtyeiden kanssa. Myöhemmin hän teki kuitenkin sopimuksia myös muista maista kotoisin olevien yhtyeiden kanssa, joihin lukeutuivat esimerkiksi ruotsalainen Abruptum ja japanilainen Sigh.
Aarsethin murhan jälkeen Voices of Wonder -yhtiö julkaisi jo levytetyt albumit DSP:n nimellä.
Suurin osa levy-yhtiön julkaisuista on pienten painosmäärien takia nykyisin erittäin vaikeasti saatavia keräilyharvinaisuuksia, joita voi löytää myynnissä korkeintaan internet-huutokaupoissa ja silloinkin hyvin kalliiseen hintaan. Tästä poikkeuksena Mayhemin Deathcrush-EP ja De Mysteriis Dom Sathanas -albumi ovat helposti saatavissa suurimpien levykauppojen valikoimista myös Suomessa.
Portorož
Portorož ( eli ”ruusujen satama”) on kylpyläkaupunki ja Slovenian tärkein matkailukaupunki, sillä se on koko maan lähes ainoa rantakohde. Se sijaitsee Istrian pohjoisosassa Adrianmeren rannalla. Slovenian rantaviiva Adrianmerellä on vain 40 kilometriä pitkä.
Hugo Montenegro
Hugo Montenegro (s. 2. syyskuuta 1925, k. 6. helmikuuta 1981) oli New Yorkissa syntynyt säveltäjä, sovittaja ja orkesterinjohtaja, joka parhaiten muistetaan hänen elokuvamusiikkisävellyksistään 60-luvulla ja erityisesti hänen versioistaan Ennio Morriconen sävellyksistä Sergio Leonen spagettiwesterneihin.
Montenegro aloitti musiikkiuransa Yhdysvaltain laivastossa, jossa hän muun muassa sovitti musiikkia erilaisille kokoonpanoille. Laivaston jälkeen hän opiskeli Manhattan Collegessa, jonka jälkeen hän toimi New Yorkissa Columbia Records –levy-yhtiössä henkilöstöpäällikkönä André Kostelanetzin alaisuudessa. Tämä johti lopulta hänet toimimaan orkesterinjohtajana ja sovittajana monille levy-yhtiön artisteille, nimekkäimpänä Harry Belafonte.
50-luvun puolivälissä Montenegro teki jo omia levytyksiä viihdeorkesterin kanssa. 60-luvun puolivälissä Montenegro muutti Kaliforniaan ja alkoi säveltää musiikkia elokuviin, aloittaen Otto Premingerin elokuvassa "Hurry Sundown" vuonna 1967.
Vuonna 1967 Montenegro levytti version Ennio Morriconen sävellyksestä samannimiseen elokuvaan "The Good, the Bad and the Ugly" (Hyvät, pahat ja rumat). Singlelevy oli suuri hitti, joka nousi sijalle 1 Britanniassa ja sijalle 2 Yhdysvalloissa. Yhteensä kansainvälisesti sitä myytiin yli miljoona kappaletta. Sovituksen erikoisuuksia ovat siinä käytetyt soolosoittimet eli okariina ja piccolotrumpetti.
Samoihin aikoihin Sergio Leonen elokuvan Yhdysvaltain ensi-illan kanssa vuodenvaihteessa 1967-1968 julkaistiin Hugo Montenegron ja orkesterin vinyylilevy "Music from "The Good, the Bad and the Ugly" & "A Fistful of Dollars" & "For a Few Dollars More"". Kokoelma Ennio Morriconen sävellyksistä Sergio Leonen ohjaamiin elokuviin nousi vuoden 1968 keväällä Yhdysvaltojen Top Teniin. "For a Few Dollars More" elokuvan pääteema oli julkaistu aikaisemmin myös singlenä.
Hugo Montenegron versiot em. elokuvien kappaleista mielletään yleensä elokuvien soundtrackeiksi. Elokuvien ”oikeakin” soundtrack-levy ilmestyi muun muassa Italian ensi-illan jälkeen v. 1966, mutta ne eivät ole olleet Hugo Montenegron versioihin verrattavia kaupallisia tai taiteellisia menestyksiä. 
Myöhemmin samana vuonna Montenegro julkaisi singlen perustuen Ted Postin ohjaaman lännenelokuvan "Hang ’Em High" tunnusteemaan. Single ja samanniminen albumi eivät olleet edellisten levyjen kaltaisia hittejä.
Elokuvamusiikin säveltämisen ohella HM:n levytystuotanto jatkui monipuolistuen musikaalikappaleista elektroniseen musiikiin. Hugo Montenegro sävelsi ja levytti kuolemaansa asti v. 1981. Hän kuoli keuhkolaajentumaan, jota hän sairasti useita vuosia.
Pyloksen taistelu
Pyloksen taistelu käytiin peloponnesolaissodan aikana vuonna 425 eaa. Ateenan ja Spartan välillä.
Vuoden 425 eaa. keväällä spartalaiset tekivät, kuten olivat jo monena vuonna aikaisemmin, hyökkäyksen Attikaa vastaan. Samaan aikaan he saivat sisilialaisen Messinan kaupungin kapinoimaan Ateenaa vastaan. Ateenalaiset päättivät lähettää laivaston Sisiliaan, mutta ennen sitä sen piti auttaa Demosthenesta tekemään hyökkäyksen Peloponnesokselle. Demosthenes oli päättänyt linnoittaa Pyloksen niemen josta käsin hän saattaisi hyökätä Spartan alueelle. Laivasto jatkoi matkaansa linnoituksen valmistuttua ja Demosthenes jäi Pylokselle viiden laivan kanssa.
Kun spartalaiset saivat kuulla että ateenalaiset olivat linnoittaneet Pyloksen vetivät he heti takaisin armeijansa Attikasta. He lähettivät myös oman 60 laivaa käsittäneen laivastonsa piirittämään Pylosta mereltä käsin. Heti kuullessaan spartalaisten olevan matkalla Demosthenes kutsui takaisin ateenalaisen laivaston. Kun spartalaiset pääsivät Pyloksen luokse lähettivät he Epitadaan ja 440 hopliittia nousemaan maihin Pyloksen lähellä olevalle Sfakterian saarelle. Spartalaiset yrittivät hyökätä laivastonsa kanssa Pylosta vastaan, mutta heidät lyötiin takaisin. Pian tämän jälkeen ateenalainen laivasto palasi Pylokselle.
Ateenalainen laivasto mursi helposti spartalaisten saartorenkaan ja kukisti spartalaisten laivaston. Sfakterialla olevat spartalaiset jäivät taistelun jälkeen itse saarroksiin. Spartalaiset näkivät tilanteen mahdottomaksi ja pyysivät ateenalaisia neuvottelupöydän ääreen. Neuvottelut eivät kuitenkaan johtaneet minkäänlaisiin tuloksiin ja lopulta ateenalaiset hyökkäsivät Sfakterialla olleiden spartalaisten kimppuun. Sfakterian taistelussa ateenalaiset ottivat vangiksi 292 spartalaista hopliittia.
Värintoistoindeksi
Värintoistoindeksi (lyhenne CRI, englanniksi "colour rendering index") eli Ra-indeksi on suure, jolla mitataan valonlähteen kykyä toistaa värejä verrattuna vertailuvalonlähteeseen.
Värilämpötilaltaan alle 5000 kelvinin valonlähteitä verrataan Planckin säteilijään, mustaan kappaleeseen, kun taas yli 5000 kelvinin valonlähteitä verrataan standardoituun luonnonvaloloisteputkeen (D65). Päivänvalon värintoistoindeksi on 89, kun vertailuvalonlähde on Planckin säteilijä. Hehkulampun värintoistoindeksi on samoin 89 verrattuna päivänvaloon. Tämä on yksi syy, minkä vuoksi on alettu kehitellä uusia värintoistoindeksin mittausmenetelmiä.
Värintoistoindeksi ilmoitetaan lukuna asteikolla nollasta sataan, missä 0 tarkoittaa täysin monokromaattista valoa, jossa värit eivät toistu lainkaan, ja 100 täysin jatkuvaspektristä valoa eli täydellistä värintoistoa. Värintoistoindeksi ei ilmoita valon väriä, vaan sen ilmoittaa värilämpötila.
Värintoistoindeksi määritetään vertaamalla kahdeksan eri värin toistumista referenssivalossa ja tarkasteltavassa valossa. Kunkin värin kohdalla mitataan ero sijoittumisessa väriavaruuteen. Värintoistoindeksi on siis objektiivinen, ei subjektiivinen suure. Poikkeamista lasketaan neliöllinen keskiarvo. Vain yhden värin suuri poikkeama ei laske värintoistoindeksiä paljoa, ongelmaksi muodostuu epätasaisen spektrin omaavat valonlähteet mm. valkoinen ledi.
Valo, jonka värintoistoindeksi on yli 80, koetaan yleensä varsin luonnolliseksi. Indeksiltään alle 70:n jäävä valo taas koetaan luonnottomaksi tai värittyneeksi, tai jotkin tietyt kohteet näyttävät valossa omituisilta. Valo- tai videokuvauksessa käytettävän valonlähteen värintoistoindeksin on yleensä syytä olla vähintään 90. Yleisistä valonlähteistä hehkulampuilla, jotka ovat likimäärin mustia kappaleita, on värintoistoindeksi 100, samoin kuin auringonvalolla. Teollisuus- ja liikennevalaisimien värintoistoindeksit ovat usein 20–60 (matalapainenatriumlampulla 0). Tavallisten loisteputkien värintoistoindeksit ovat jopa 80–85.
Värintoistoindeksin ei nykyään katsota tyydyttävästi mittaavan uusien valonlähteiden, kuten parannettujen loisteputkien ja muiden purkauslamppujen sekä valkoisten ledien subjektiivisia ominaisuuksia, joten kansainvälinen valaistuskomissio CIE valmistelee parhaillaan uutta, tarkempaa menetelmää.
Norbert Elias
Norbert Elias (22. kesäkuuta 1897 Breslau – 1. elokuuta 1990 Amsterdam) oli saksanjuutalainen sosiologi, joka työskenteli Amsterdamissa. Hänen sivilisaatioprosessia käsittelevä pääteoksensa "Über den Prozess der Zivilisation" ilmestyi vuonna 1939.
Elias tutki muun muassa hoviyhteisöjä. Hän loi oman sivilisaatioteorian, jonka mukaan sivilisaation perusta on ulkoisen pakon sisäistäminen väestön keskuudessa. Teoria on tullut tunnetuksi 1970-luvulta lähtien.
Elias opetti Heidelbergin yliopistossa 1924–1929 ja Frankfurtin yliopistossa 1930–1933. Kansallissosialistien valtaannousun myötä hän pakeni Ranskaan ja asettui vuonna 1935 Englantiin, missä hän asui vuoteen 1975 saakka. Vuosina 1954–1962 hän opetti Leicesterin yliopistossa ja 1962–1964 Ghanan yliopistossa.
Kastu
Kastu on Turun kaupunginosa, joka sijaitsee noin kaksi kilometriä keskustasta pohjoiseen, Tampereen valtatien ja Raunistulan puistotien välissä. Pohjoisessa Kastu rajoittuu Kaerlan Takakirveeseen. Kaupunginosassa on panostettu viihtyvyyteen ja palveluihin keskustan lähellä. Siellä ei ole teollisuutta.
Kastu on kuulunut 1950-luvulla Maarian kuntaan, ja lähistöllä on edelleenkin vanhaan emo-kuntaan liittyviä nimiä, kuten Maarian kirkko ja Maarian VPK.
Marabou
Marabou on Mondelez Internationalin Internationalin omistama suklaatuotemerkki. Johan Throne Holst perusti Ruotsissa Marabou-nimisen yrityksen 1900-luvun alussa. Kraft General Foods (jonka osasta myöhemmin tuli Mondeléz International) osti Maraboun vuonna 1993 kolmella miljardilla Norjan kruunulla silloiselta omistajalta, norjalaiselta Freialta.
Marabou-suklaan tunnusomainen karamellin maku johtuu 1950-luvulla keksitystä, "crumb"-nimisestä valmistusprosessista. Prosessi perustuu maidon, sokerin ja kaakaomassan sekoittamisen ja lämmittämisen tiettyyn ajoitukseen.
Täytteenä suklaakeksiä, toffeeta ja paahdettua riisiä.
Daim (alkuperäinen ruotsalainen nimi Dajm) on suklaamakeinen. Suklaa on maitosuklaata, jonka välissä on mantelikrokantteja. Daimia myydään patukoina ja makeispusseina. Suomessa Daim-suklaa tuli myyntiin vuonna 1963.
Vaaleaa mantelinougatia ja tummaa hasselpähkinänougatia.
Maitosuklaata, jossa täytteenä suklaamarenkia ja toffeeta.
Täytteenä krokantteja, riisimuroja ja pähkinätryffeliä.
Karamelillä ja mintulla täytettyjä suklaanappeja.
Daimilla täytettyjä suklaanappeja.
Maraboun jouluvalikoimiin kuuluvat Aladdin-, Paradis- sekä Noblesse-konvehdit. Muina aikoina myynnissä on Aladdin Sydän - ja Fortuna-konvehtirasiat sekä Twist-konvehtipussit.
Maraboun omistava Mondelez-yhtiö luopui vuonna 2015 Rainforest Alliance -sertifioinnista ja korvasi sen omalla Cocoa Life -vastuullisuusohjelmallaan. Cocoa Life -ohjelmassa ei ole kyse sertifioinnista, eikä ohjelmaan kuuluu säännöllisiä auditointeja.
Leena Pöysti
Leena Pöysti (s. 1976) on suomalainen näyttelijä. Hän näytteli televisiosarjoissa MTV3:lla "Käenpesässä" Pirjo Räsäsen roolissa ja TV2:lla "Hovimäessä" Ruth Lindhofin roolissa.
Aikaisemmin hän on näytellyt televisiosarjassa "Benner & Benner", ja hänellä oli myös pikkuosa Veikko Aaltosen vuoden 1999 menestyselokuvassa "Rakkaudella Maire". Hän juonsi keväällä 2008 "Hurtta ja stara" -nimistä kilpailuohjelmaa, jossa julkisuuden henkilöt kouluttivat kodittomia koiria. Hän on esiintynyt myös elokuvissa "Pysäkki" ja "Ganes". Vuonna 2012 hän näytteli sarjassa "Roba". Hän näyttelee Ylen sairaaladraamassa "Syke".
Pöystillä on yksi lapsi. Sukunimestään huolimatta hän ei kuulu Pöystien taiteilijasukuun.
Frank Murkowski
Francis "Frank" Hughes Murkowski (s. 28. maaliskuuta 1933) on puolalais-yhdysvaltalainen Yhdysvaltain republikaanisen puolueen poliitikko, joka toimi Alaskan edustajana Yhdysvaltain senaatissa vuosina 1980–2002 ja Alaskan osavaltion 10. kuvernööri. Hänet valittiin kuvernööriksi 5. marraskuuta 2002 56 %:n ääniosuudella. Murkowskia seurasi vuonna 2006 Alaskan kuvernöörinä Sarah Palin.
Ammatiltaan Murkowski on pankkiiri. Hän on naimisissa ja hänellä on kuusi lasta, joista Lisa on myös mukana politiikassa.
Shinnecock-intiaanit
Shinnecock-intiaanit olivat Long Islandin alkuperäisväestöä nykyisen New Yorkin alueella. Long Islandin seuduilla asui kaikkiaan 13 eri heimoa, joista shinnecock oli yksi. Kaikki heimot olivat algonkin kieliryhmää ja sukua mohikaaneille ja delawareille.
Shinnecockit jäivät historiaan "rahantekijöinä". He olivat ykkösasemassa wampumien tuottajina. Amerikan alkuperäisväestö käytti wampumia maksuvälineenä ja koruina. Shinnecockien ranta-alueilta löytyi valtavia simpukka- ja osterimääriä. Valkoisista ja purppuranvärisistä helmistä tehtiin nauhoja, joita kutsuttiin wampumeiksi. Ne kulkivat heimolta toiselle, jopa niinkin kauas kuin Etelä-Dakotan mustille vuorille kiowa-intiaaneille. Ennen eurooppalaisten tuloa intiaanit käyttivät niitä pääasiassa seremoniossa. 1700-luvun alkupuolella wampumeja käytettiin kuitenkin rahana valkoisten ja intiaanien välisessä kaupassa eurooppalaisen valuutan puutteen takia. Kun koneet keksittiin, ja ne yleistyivat 1800-luvun puolivälissä ja wampumeja alettiin massatuottaa, syntyi inflaatio joka pysäytti niiden käytämisen rahana Itä-Amerikassa. Lännessä intiaanit kuitenkin käyttivät niitä edelleen kaupankäytiin 1800-luvun puoliväliin asti.
Shinnecockeja ja alueen muita heimoja kutsuttiin meteoceiksi ja joskus myös montaukeiksi. Eurooppalaiset alkoivat 1600-luvulla liikkua näiden rauhaarakastavien ja melko kekseliäitten intiaanien alueilla Long Islandilla. He liikkuivat suurilla puista koverretuilla kanooteilla joskus pitkiäkin matkoja tehden vierailuja Long Island Soundin toiselle puolelle sukulaiskansojen luo. Kovin suuri heimo ei shinnecock koskaan ollut. Eurooppalaiset toivat mukaan tarttuvat taudit isorokon, tuhkarokon jotka tappoivat muallakin amerikassa paljon intiaaneja. Osa kansasta on kuitenkin säilynyt nykypäivään asti. Edelleen heitä asuu Long Islandissa jossa heitä asuu noin 1 500, jossa heillä on 750 eekkerin maa-alue Southamptonin kaupungissa New Yorkissa. Heidät tunnetaan verrattain hyvin ja heidän maineensa rahantekijöinä on jäänyt elämään. He ovat hätkähdyttäneet Wall Streetin pankkiireja haastamalla heidät oikeuteen ja vaatimalla maitaan takaisin.
Hypogammaglobulinemia
Hypogammaglobulinemia tarkoittaa tilaa, jossa seerumin IgG-pitoisuus on normaalia alempi. Määritelmän mukaan pitoisuus on alle 2 SD iänmukaisesta viitearvosta. Hypogammaglobulinemian syitä on tunnistettu yli 100 kappaletta.
Yksi hypogammaglobulinemiaa aiheuttavista sairauksista on X-kromosomaalinen agammaglobulinemia eli XLA. XLA on X-kromosomiin liittyvä sairaus, joka tunnetaan myös Brutonin agammaglobulinemiana. Periytymistapa on äidiltä periytynyt tautigeeniä
sisältävä X-kromosomi. Kyseinen sairaus huomataan jo varhain lapsena. Sairaudessa potilaan verenkierrosta puuttuu kypsiä B-soluja.
Vincent Lukáč
Vincent Lukáč (s. 14. helmikuuta 1954 Košice, Tšekkoslovakia) on slovakialainen entinen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän oli laitahyökkääjä.
Lukáč aloitti uransa Tšekkoslovakian pääsarjassa HC Košice -joukkueessa kaudella 1971–1972. Quebec Nordiques varasi hänet NHL:ään 1982 varaustilaisuuden kymmenennellä kierroksella numerolla 202. Hän ei kuitenkaan ikinä pelannut NHL:ssä, vaan siirtyi 1985 Saksaan Rosenheim SB:hen. Kahden Saksassa pelatun kauden jälkeen hän siirtyi yhdeksi kaudeksi Itävallan pääsarjaan ja sieltä Yhdistyneen kuningaskunnan sarjaan, jossa pelasi vuodet 1988–1990. Maajoukkueurallaan Lukáč edusti Tšekkoslovakiaa 1984 olympialaisissa, jossa joukkue saavutti hopeaa. MM-kilpailuissa hän oli mukana 1977 (kultaa), 1982 (hopeaa), 1983 (hopeaa) ja 1985 (kultaa). Hän edusti maataan myös 1984 Kanada Cupissa.
Pelaajauransa jälkeen Lukáč on toiminut valmentajana HC Košicessa, MsHK Žilinassa sekä Slovakian maajoukkueessa. Hänet nimitettiin Slovakian Hockey Hall of Fameen vuonna 2004.
So Called Plan
So Called Plan on suomalainen vuonna 2003 perustettu melodinen punk rock -yhtye, joka myös yhdistelee monia eri tyylilajeja sävellyksissään.
Ensimmäinen albumi "Suburbian Symphony" julkaistiin 2006.
Yhtyeen läpimurto kansan tietoisuuteen alkoi "Same About The Sorrow" singlellä.
Toinen albumi "December Turns To Fall" julkaistiin 3. syyskuuta 2008. Tähän yhtyeen toiseen albumiin levynkannen suunnitteli tatuointitaiteilijana tunnettu Lasse Sjöroos.
Kolmas albumi julkaistiin maaliskuussa 2011 ja se kantaa nimeä Go! And We Will Follow...
So Called Plan perustettiin Suomen Turussa vuonna 2003 keväällä, kun eri yhtyeissä soittaneet Eero Saarikoski (laulu, kitara), Joni Saarinen (basso), Ville Asp (rummut, laulu) ja Jussi Bang (kitara) ystävystyivät ja päättivät perustaa yhtyeen. He aloittivat soittamalla vanhojen yhtyeidensä kappaleita, kunnes uusia biisejä alettiin kasata treenipaikalla.
Yhtyeen ensimmäiset tuotokset olivat demot, joista toinen ilmestyi kesällä 2003, ja toinen vuonna 2004. Tällöin musiikki oli vielä melodista punkia, joka myöhemmin muuttui synkemmäksi ja myös metallin vaikutteet alkoivat kuulua.
Vuonna 2005 marraskuussa So Called Plan allekirjoitti levytyssopimuksen suomalaisen Hype Recordsin kanssa. Pian kuitenkin yhtyeen kitaristi Jussi päätti alkaa keskittyä enemmän lentäjän opintoihinsa ja erosi yhtyeestä. Pian hänet kuitenkin saatiin korvattua Sauli Sipilällä.
Debyyttialbumi "Suburbian Symphony" nauhoitettiin syksyllä vuonna 2005, jolloin myös kappaleesta Right Direction kuvattiin musiikkivideo. Albumi on omistettu solisti Eero Saarikosken edesmenneelle veljelle. Helmikuussa 2006 ilmestynyt ensimmäinen single "Same About The Sorrow" nousi heti virallisen singlelistan kolmanneksi. Debyyttialbumi ilmestyi 15. maaliskuuta 2006 ja se saavutti listalla sijan 10. Single "Music Box" julkaistiin 30.8.2006 ja saavutti listasijat 2. ja 5.
Yhtye äänitti "December turns to fall" albumin kesällä/syksyllä 2007. Albumi julkaistiin 3. syyskuuta 2008.
Yhtye äänitti "Go! And We Will Follow...l" albumin talvella 2010. Albumi julkaistiin 15. maaliskuussa 2011.
Albumista julkaistut singlet: Dive - Decline
Janet Napolitano
Janet Georgia Napolitano (s. 29. marraskuuta 1957 New York City) on Yhdysvaltojen demokraattisen puolueen poliitikko. Napolitano toimi kotimaan turvallisuuden ministerinä Barack Obaman hallinnossa. Napolitano ilmoitti 12. heinäkuuta 2013 eroavansa ministerin tehtävästään ja jatkavansa Kalifornian yliopiston rehtorina. Napolitano toimi kotimaan turvallisuudesta vastaavana ministerinä vuodesta 2009 alkaen. Hän oli aiemmin Arizonan osavaltion 25. kuvernööri vuodesta 2003, tätä ennen Arizonan oikeusministeri 1999–2002.
Napolitano valmistui Santa Claran yliopistosta Kaliforniasta ja väitteli oikeustieteen tohtoriksi Virginian yliopiston oikeustieteellisessä tiedekunnassa.
Time-lehti nimesi hänet marraskuussa 2005 yhdeksi viidestä parhaasta osavaltion kuvernööristä, ja häntä pidettiin yhtenä kahdeksasta naisesta, joilla oli mahdollisuus tulla valituksi Yhdysvaltain presidentiksi seuraavissa vaaleissa vuonna 2008.
Napolitano kannattaa kuolemanrangaistusta vakavista rikoksista ja hän on myös abortin kannattaja.
Ahmad Tejan Kabbah
Alhaji Ahmad Tejan Kabbah (16. helmikuuta 1932 Pendembu, Brittiläinen Sierra Leone – 13. maaliskuuta 2014 Freetown, Sierra Leone) oli sierraleonelainen poliitikko. Hänet valittiin ensimmäisen kerran maansa presidentiksi keväällä 1996 vaalien voittajana.
Toukokuussa 1997 maassa tapahtui kuitenkin sotilaiden johtama vallankaappaus ja Kabbah joutui pakenemaan maasta. Maan väliaikaiseksi johtajaksi nousi sotilasjohtaja Johnny Paul Koroma. Sekasortoista tilannetta valvomaan valittu yhteisafrikkalainen sotilasjoukko palautti pian Kabbahin takaisin valtaan.
Vuoden 2002 alussa Kabbah neuvotteli Revolutionary United Frontin sissijohtajan Foday Sankohin kanssa lopulta maan sisällissodan virallisesti päättäneen rauhansopimuksen. Kabbahin valta vahvistettiin presidentinvaaleilla 2002. Kabbah oli presidenttinä vuoteen 2007.
Luettelo Keski-Maan käsitteistä
Tämä on luettelo fantasiakirjailija J. R. R. Tolkienin luoman Keski-Maan käsitteistä.
Cirth (riimut, yksikkö "certh") on fiktiivinen haltioiden kirjoitusjärjestelmä J. R. R. Tolkienin mielikuvitusmaailmassa. Cirthin kehittivät "sindar" Beleriandissa. Cirth ovat kulmikkaita, koska niitä piti pystyä kaivertamaan puuhun ja kiveen. Toisella Ajalla monet kansat oppivat tuntemaan sen. Ennen Ensimmäisen Ajan loppua doriathilaisen Daeron laati cirthin uuteen uskoon. Morian kääpiöt omaksuivat nämä uudet riimut, joita kutsuttiin nimellä Angerthas. Sitä vastoin lännen haltiat hylkäsivät riimujen käytön lähes kokonaan.
Angerthasin riimut koostuvat 60 eri merkistä:
Tengwar (quenyaa, yks. "tengwa", ) olivat "eldar"in käyttämä kirjoitusmerkkijärjestelmä J. R. R. Tolkienin luomassa fantasiamaailmassa, Ardassa. Myös "certar"ia käytettiin, mutta "tengwar" oli vanhempi, ja sen olivat kehittäneet "noldor". Vanhin versio "tengwar"ista olivat Rúmilin "tengwar", mutta näitä ei tunnettu Keski-Maassa. Siellä käytettiin Fëanorin Rúmilin kirjaimiston pohjalta kehittämää "tengwar"ia, jonka "noldor" olivat sinne maanpaon aikana tuoneet.
Puolhaltiat ovat ihmisen ja haltian lapsia. Heidän nimensä oli haltiakielellä Peredhel, monikossa Peredhil.
Puolhaltioille annettiin mahdollisuus valita, tulisiko heistä ihmisiä ("edain") eli kuolevaisia vai haltioita ("eldar") eli kuolemattomia. Listassa on tärkeimpiä puolhaltioita Keski-Maasta.Eärendil olisi mieluummin halunnut olla ihminen, mutta hän valitsi kuolemattomuuden, vaimonsa takia, joka oli haltia. Eärendilin kohtalo oli erikoinen: hänen ei sallittu asua Valinorissa, mutta hän purjehti taivaalle laivallaan, Vingilotë, mukanaan Berenin ja Lúthienin Silmaril. Elwing rakensi Varjoisten Merien tornin ja tapasi Eärendilin usein tämän palatessa.
Heidän perillisillään Elrondilla ja Arwen Undómielilla oli vapaa valinta suvustaan. Elrond ja hänen kaksospoikansa Elladan ja Elrohir valitsivat "eldar"in kansan ja Arwen valitsi "edain"in isänsä suureksi suruksi. Elrosin jälkeläisille ei annettu mahdollisuutta valita, mutta he elivät paljon pidempään kuin tavallinen ihminen. Myöhempinä aikoina Númenorin kuninkaat, Elrosin jälkeläiset, katuivat esi-isänsä päätöstä, ja tämä johti Númenorin kaatumiseen.
Dior oli Berenin ja Lúthienin poika, ja hänet laskettiin puolhaltiaksi, kuten myös hänen lapsensa Doriathin Nimloth, Eluréd, Elurín ja Elwing. Eluréd ja Elurín tapettiin, mutta Elwing sai valita sukunsa.
Arwen, Elrondin tytär, nai Aragornin, Elrosin perillisen, yhdistäen kaksi puolhaltiasukua Neljännellä ajalla. Heidän poikaansa Eldarionia tai heidän tyttäriään ei laskettu puolhaltioiksi.
Dol Amrothissa númenorilainen Imrazôr oli nainut haltian, ja siten Dol Amrothin prinssit olivat haltioiden perillisiä, mutta heitä ei laskettu puolhaltioiksi.
Huhkola
Huhkola on pientalolähiö itäisessä Turussa. Huhkolan väkiluku n.1000. Väestöstä alle 15-vuotiaita on 15,21 % ja yli 65-vuotiaita 14,99 %. Äidinkieleltään suomenkielisiä alueen asukkaista on 89,21 %, ruotsinkielisiä 7,38 % ja 3,36 % muita.
Lähimmät palvelut löytyvät pääosin Huhkolan vieressä sijaitsevasta kauppakeskus Skanssista. Huhkolassa sijaitsee urheilukenttiä, päiväkoti ja kaupungin sisäisen liikenteen linja-autopysäkki.
Huhkolassa sijaitsee myös kaupungin ylläpitämä valaistu puruton pururata ja frisbeegolfpuisto.
Manaaja (elokuva)
Manaaja ("The Exorcist") on vuonna 1973 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen kauhuelokuva, jota pidetään yhtenä lajityypin klassikoista. Sen on ohjannut William Friedkin, ja pääosissa ovat Linda Blair, Ellen Burstyn, Max von Sydow ja Jason Miller. Elokuva perustuu William Peter Blattyn "Manaaja"-romaaniin.
Uskonnollisaiheisen kauhun lisäksi "Manaajassa" kuvataan perheyhteyden hajoamista, kun Reganin puberteetin ja teinikapinan laajentumista verrataan riivaukseen.
Vuonna 2000 "Manaajasta" julkaistiin yksitoista minuuttia alkuperäistä pidempi ohjaajan versio, joka sisältää ennennäkemätöntä materiaalia, kuten Linda Blairin niin sanotun hämähäkkikävelyn portaita alas.
Katolisen kirkon virallisen päämanaajan Gabriele Amorthin mukaan elokuva on sisällöltään tarkka ja perustuu tositapahtumiin, joskin erikoistehosteet ovat liioiteltuja. Hän suosittelee "Manaajan" katsomista, koska ”ihmisten tulee saada tietää mitä me teemme”.
Elokuva kertoo Regan-nimisestä tytöstä ja hänen äidistään Chrisistä. Demoni Pazuzu riivaa Reganin. Oireet ilmenevät aluksi rivona kielenkäyttönä ja sängyn tärinänä. Regan viedään sen jälkeen tutkimuksesta toiseen.
Samaan aikaan lähistöllä alkaa tapahtua kaikenlaisia etupäässä seksuaalisia kirkon häpäisyjä: Neitsyt Marian patsas on maalattu muistuttamaan katunaista, ja latinankielinen alttarikortti, jossa on osa rukouksista, on vaihdettu koneella kirjoitettuun niin ikään puhtaalla latinalla kirjoitettuun kuvaukseen lesbolaisesta suhteesta Neitsyt Marian ja Magdalan Marian välillä. Maalauksessa käytetyt värit ovat peräisin Reganin maalilaatikosta, ja kirjoituskone, jolla teksti on tehty, hänen kotonaan - asiaa tutkiva poliisi ja katoliset papit ovat ymmällään: miten tämä on mahdollista?
Samoin tytön äidin ystävä, juoppo ja rivoon kielenkäyttöön ihastunut elokuvaohjaaja Burke Dennings löydetään kuolleena: hänen niskansa on kirjaimellisesti väännetty nurin niin että kasvot ovat selän puolella.
Tytön tila pahenee pahenemistaan niin, että hänet joudutaan kytkemään lepositeiden avulla vuoteeseensa ja ruokkimaan nenämahaletkulla.
Ainoaksi pelastusmahdollisuudeksi osoittautuu katolisen kirkon harjoittama manaus.
Asian havaitsee nuori jesuiittapappi ja lääkäri Damien Karras, jolla on vaikea henkilökohtainen kriisi: hänen äitinsä potee nopeasti pahenevaa dementiaa ja tarvitsisi läheisen apua kipeästi.
Tämän vuoksi tehtävään määrätään varsinaiseksi manaajaksi kokenut filosofi ja paleontologi, isä Lankester Merrin. Karrasista tulee hänen apulaisensa. Merrin päättää jo aluksi, että manaus toteutetaan lyhyellä kaavalla eli pyhien litania jätetään pois.
Operaatio alkaa vyöryä eteenpäin kiihtyvällä tahdilla. Nopeasti Karras havaitsee, että demoni estää tyttöä nukkumasta, mikä merkitsee, että tämän elimistö pettää ennemmin tai myöhemmin.
Kauhu, mystiikka ja armo kietoutuvat vavahduttavasti yhteen lopputaistelussa, jossa ihmissielua raastanut demonin mahti murretaan hirvittävällä hinnalla.
Elokuva on saanut kaikkiaan neljä jatko-osaa. "Manaaja III" perustuu William Peter Blattyn "Manaajan" jatko-osaksi kirjoittamaan romaaniin "Paholaislegioona" ja sivuuttaa "Manaaja II":n tapahtumat.
Huambo
Huambo on Huambon maakunnan pääkaupunki Angolassa. Se sijaitsee noin 220 kilometriä Benguelasta itään. Portugalilaiset perustivat kaupungin vuonna 1912. Vuosina 1928–1975 sen nimi oli Nova Lisboa (Uusi-Lissabon). Kaupungin asukasluku vuonna 1983 oli noin 203 800.
Linja-autopysäkki
Linja-autopysäkki eli bussipysäkki on ajoradan varteen merkitty alue tai erillinen levennys, jossa linja-autot pysähtyvät ottaakseen kyytiin matkustajia tai jättääkseen heitä pois. Bussipysäkit ovat linja-autojen kulkusuunnan puoleisella ajoradan laidalla. Linja-autopysäkin tunnistaa kelta- tai sinipohjaisesta linja-auton kuvalla varustetusta liikennemerkistä. Paikallisliikenteessä merkki on keltapohjainen ja kaukoliikenteessä sinipohjainen.
Pysäkeille, joiden käyttäjämäärä on suuri, rakennetaan usein katos suojaamaan odottavia matkustajia sateelta. Pysäkkien yhteyteen on tapana asentaa roska-astioita sekä haja-asutusalueilla usein postilaatikoita.
Kaupungeissa linja-autopysäkeillä on usein paperinen aikataulu. Katoksellisilla pysäkeillä voi olla myös linjakartta. Esimerkiksi pääkaupunkiseudulla, Tampereella, Turussa, Oulussa ja Kuopiossa on pysäkeillä myös sähköisiä aikataulunäyttöjä, jotka kertovat linja-autojen tuloon jäljellä olevan ajan. Joillakin linjoilla näytöt saavat ajantasaista informaatiota linja-auton sijainnista ja vastaavat näin todellista tilannetta, eivätkä pysäkkiaikataulun arvioaikaa.
Tieliikenneasetuksessa linja-autopysäkin merkki kieltää pysäköinnin 12 metrin etäisyydellä merkistä, ellei reunakiveykseen ole värityksellä merkitty tästä poikkeavaa pysäkkialuetta. Väritys on Suomessa useimmiten keltainen. Pysäkiltä lähtevää linja-autoa on muun liikenteen väistettävä, jos tiellä on korkeintaan 60 km/h nopeusrajoitus.
Merkin yhteyteen voidaan asettaa kunnan vaakuna, tariffin ja liikenteenharjoittajaryhmän tunnus, lisäkilvissä pysäkin nimi sekä varsinkin kaupungeissa paikallisliikenteen linja-auton pysäkeillä siinä pysähtyvien linjojen numerotunnukset sekä päätepisteiden nimet, jonne linjat liikennöivät. Pikavuorolinjan pysäkki osoitetaan merkin yhteyteen asetettavalla lisäkilvellä.
Vasili Pervuhin
Vasili Aleksejevitš Pervuhin (, s. 1. tammikuuta 1956 Penza, Neuvostoliitto) on venäläinen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Pervuhin pelasi 280 maaottelussa tehden 22 maalia vuosina 1976–1989. Neuvostoliiton mestaruussarjassa Pervuhin pelasi 703 liigaottelua tehden 93 maalia. Hän edusti jääkiekkoseuroja Dynamo Moskova, Krylja Sovetov ja Molot Perm. Pervuhin oli Neuvostoliiton maajoukkueen luotettavimpia puolustajapelaajia 1970- ja 1980-luvuilla.
Igor Liba
Igor Liba (s. 4. marraskuuta 1960 Prešov, Tšekkoslovakia) on slovakialainen entinen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän oli laitahyökkääjä.
Liba aloitti uransa Tšekkoslovakian pääsarjassa kaudella 1978–1979 ZPA Prešovissa. Seuraavalla kaudella hän siirtyi HC Košiceen, jossa pelasi vuoteen 1982 saakka voittaen samana vuonna liigan maalikuninkuuden. Seuraavat kaksi kautta Liba pelasi HC Dukla Jihlavassa ennen paluutaan HC Košiceen. Calgary Flames varasi hänet NHL:ään 1983 varaustilaisuuden viidennellä kierroksella numerolla 91. Calgary kauppasi Liban oikeudet Minnesota North Starsille 20. toukokuuta 1988. Saman vuoden syksyllä hän siirtyi Pohjois-Amerikkaan. Minnesota kuitenkin käski hänet farmijoukkueeseensa, mihin Liba ei suostunut. Hänet siirrettiin New York Rangersiin 11. lokakuuta. Saman kauden aikana hänet kaupattiin Los Angeles Kingsiin, missä Liba pääsi pelaamaan Wayne Gretzkyn kanssa. Kauden jälkeen hän palasi Tšekkoslovakiaan. Hän pelasi Euroopassa kevääseen 2003 asti Tšekkoslovakiassa, Sveitsissä, Italiassa, Suomessa TuTo Hockeyssä, Itävallassa ja Slovakiassa.
Maajoukkueurallaan Liba edusti Tšekkoslovakiaa olympialaisissa 1984 (hopeaa), 1988 ja 1992 (pronssia). MM-kilpailuissa hän pelasi 1982 (hopeaa), 1983 (hopeaa), 1985 (kultaa), 1986, 1987 (pronssia) ja 1992 (pronssia). Kanada Cupissa hän kilpaili 1984 ja 1987. Hänet nimitettiin Slovakian Hockey Hall of Fameen vuonna 2004.