Amália Rodrigues
Amália da Piedade Rodrigues (23. heinäkuuta 1920 Lissabon, Portugali – 6. lokakuuta 1999 Lissabon, Portugali) oli portugalilainen fadolaulajatar ja näyttelijä, jota on kutsuttu fadon kuningattareksi ("Rainha do Fado"). Hän teki yli 50 vuotta kestäneen uransa aikana musiikkityylin kansainvälisesti tunnetuksi.
Amália Rodrigues syntyi Lissabonissa. Hänen vanhempansa olivat Lucinda da Piedade Rebordão ja Albertino de Jesus Rodrigues. Amálian synnyinpäivään liittyy joitakin ristiriitaisuuksia, minkä vuoksi hän itse alkoi kertoa syntyneensä 1. heinäkuuta 1920. Syntymätodistuksessa synnyinpäiväksi on merkitty 23. heinäkuuta.
Amália oli yksi työläisluokkaisen perheen kymmenestä lapsesta. Hän vietti nuoruutensa Lissabonissa, johon hänen isänsä oli muuttanut paremman elämän toivossa. Kun Albertino Rodrigues ei löytänytkään töitä Lissabonista, hän muutti takaisin Beiran alueelle. Amália jäi kuitenkin Lissaboniin isoäitinsä kasvatettavaksi.
Amália Rodrigues lopetti koulunkäynnin 12-vuotiaana ja alkoi käydä töissä perheen toimeentulon tukemiseksi. Hän myi hedelmiä ja matkamuistoja Alcantaran satamakaupunginosassa.
Rodrigues aloitti laulu-uransa vuonna 1938 voitettuaan laulukilpailun, jonka nimi oli ”Fadon kuningatar”. Vuonna 1939 hän lauloi jo ammattilaisena tangoa ja fadoa. Hänen perheensä ei alkuun hyväksynyt asiaa, sillä hänen musiikkityylinsä liitettiin alaluokkaan ja alamaailmaan.
Rodrigues esiintyi ensimmäisen kerran Portugalin ulkopuolella vuonna 1943, kun hän lauloi Madridissa Portugalin Espanjan-suurlähettilään järjestämässä tilaisuudessa. Seuraavana vuonna hän esiintyi Brasiliassa, johon hän palasi vuonna 1945.
Rodrigues teki vuonna 1945 Portugalissa ja Rio de Janeirossa ensimmäiset äänityksensä. Hän teki 1952 levytyssopimuksen Valentim de Carvalhon kanssa ja alkoi pian tämän jälkeen yhdistellä fadoperinteeseen Lissabonin kaupunkilaisrytmejä ja Coimbran maaseututyyliä. Rodrigues aloitti elokuvauransa vuonna 1947 näyttelemällä elokuvassa "Capas Negras".
Vuonna 1949 Rodrigues esiintyi Pariisissa. Hän jäi tauolle 1950-luvulla, mutta palasi vuonna 1962 julkaisemalla albumin "Amália Rodrigues", joka oli hänen ensimmäinen yhteistyönsä ranskalaisen säveltäjä Alain Oulmanin kanssa.
Kun neilikkavallankumous syöksi Portugalissa vallasta sotilasjuntan, Rodriguesin aiemmin puhtoinen julkisuuskuva sai ison särön. Julkisuuteen alkoi tulla syytöksiä siitä, että hän olisi tehnyt yhteistyötä kaadetun oikeistohallituksen kanssa. Hänen maineensa palautui, kun kävi ilmi, että Rodrigues oli tukenut taloudellisesti Portugalin kommunistipuoluetta António de Oliveira Salazarin kaudella.
Rodrigues palasi studioon vuonna 1977, jolloin hän julkaisi albumin "Cantigas numa língua antiga". Rodrigues julkaisi viimeisen ainoastaan uusia kappaleita sisältäneen albuminsa, "Lágriman" vuonna 1983. Vielä tämän jälkeen ilmestyi lukuisia aiemmin julkaisemattomia Rodriguesin levytyksiä.
Rodrigues kuoli Lissabonissa vuonna 1999. Hänen kansallinen maineensa nousi esille hänen kuolleessaan: radioasemat lopettivat ohjelmanmukaiset lähetykset ja alkoivat esittää kunnianosoituksia. Pääministeri António Guterres julisti kolme päivää kestävän kansallisen suruajan ja parlamenttivaalien kampanjointi keskeytettiin tilapäisesti.
Rodrigues meni vuonna 1940 naimisiin portugalilaisen Francisco da Cruzin kanssa. He muuttivat erilleen vuonna 1943 ja erosivat virallisesti vuonna 1946. Rodrigues meni uudestaan naimisiin brasilialaisen insinöörin César Seabran kanssa vuonna 1961 Rio de Janeirossa. He olivat naimisissa Seabran kuolemaan asti vuonna 1997. Rodriguesilla ei ollut lapsia.