hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Oscar Bonavena
Oscar Natalio ”Ringo” Bonavena (25. syyskuuta 1942 Buenos Aires, Argentiina – 22. toukokuuta 1976 Renon lähellä, Nevada, Yhdysvallat) oli ammattinyrkkeilijä. Bonavenasta käytettiin lempinimeä "Ringo", koska hänen kampauksensa oli samantapainen kuin Ringo Starrilla.
Oscar Bonavena matkusteli edestakaisin Yhdysvaltojen ja synnyinmaansa Argentiinan välillä nyrkkeillen kummassakin ja nauttien menestyksestään.
Bonavena aloitti uransa New Yorkin osavaltiossa toisen maailmansodan sotasankarin, hammaslääkäri Marvin Goldbergin johdolla. "Argentiinan vahva poika" eteni nopeasti urallaan nopeilla tyrmäyksillä, mutta joutui liian aikaisin otteluun kovaa Zora Folleya vastaan ja hävisi pistein. Tämän jälkeen hänen uransa jatkui tyrmäysvoitoin Argentiinassa. Levoton Bonavena joutui kuitenkin kehän ulkopuolella vähän väliä vaikeuksiin: harjoitettuaan "itsepuolustusta", toimittajien nostettua häntä vastaan kanteita hänen rikottuaan heidän kameransa ja muihin "värikkäisiin" tilanteisiin.
Bonavena sai julkisuutta voitettuaan Kanadan mestarin George Chuvalon, ja oteltuaan sen jälkeen kahdesti moukari-iskuista, aggressiivisesti hyökkäävää Joe Frazieria vastaan. Ensimmäisessä kohtaamisessa Bonavena iski tulevan mestarin toisessa erässä kahdesti kanveesiin ennen kuin Frazier ryhdistäytyi ja voitti. WBA:n riistettyä Muhammad Alilta mestaruutensa aseista kieltäytymisen takia Bonavena osallistui kurinpitoelimen vuonna 1967 järjestämään turnaukseen, jonka voittajasta tuli uusi mestari. Bonavena voitti Euroopan mestarin Karl Mildenbergerin pistein Frankfurtissa, Länsi-Saksassa. Sen jälkeen turnauksen tuleva voittaja Jimmy Ellis iski hänet kahdesti kanveesiin Louisvillessä, Kentuckyssa järjestetyssä välierässä ja saavutti ylivoimaisen pistevoiton.
Vuonna 1968 Bonavena haastoi Frazierin uusintaotteluun raskaansarjan mestaruudesta Frazierin kotikaupungissa Philadelphiassa. Bonavena hävisi uuvuttavan viidentoista erän ottelun pistein. Kaksi vuotta myöhemmin hän kohtasi Madison Square Gardenissa entisen mestarin Alin, joka oli palannut kehään kärsittyään kolmivuotisen kilpailukieltonsa. Bonavena onnistui väistelemään useimmat Alin iskut ennen kuin Ali iski viimeisessä, viidennessätoista erässä hänet kolmesti lattiaan.
Hävittyään Alille Bonavena otteli ajoittain seuraavat viisi vuotta. Tappiot Floyd Pattersonille 1972 ja Ron Lylelle 1974 lopettivat nopeasti hänen kilpauransa. Helmikuussa 1976 Bonavena otteli viimeisen kerran urallaan Billy Joineria vastaan Renossa, Nevadassa. Hänen uransa saldo oli 58 voittoa, 9 tappiota ja 1 ratkaisematon.
Yöelämästä pitävä Bonavena jäi Renon kaupunkiin. Muutamaa kuukautta myöhemmin kuuluisan Mustang Ranch -nimisen bordellin vartija Willard R. Brymer ampui häntä tehokkaalla metsästyskiväärillä kerran rintaan. Bonavena kuoli ilmeisesti heti. Brymer tuomittiin 15 kuukaudeksi vankilaan pikaistuksissa tehdystä taposta.
Oscar Bonavena on haudattu synnyinkaupunkiinsa La Chacaritan hautausmaalle.
Länsi-Pohjan musiikkiopisto
Meri-Lapin musiikkiopisto, alkujaan "Kemin kaupungin musiikkiopisto", on perustettu 1967. Sen perustaja ja ensimmäinen johtaja oli säveltäjä Erkki Aaltonen. Sen toiminta-alueeseen kuuluvat Kemi, Keminmaa, Simo, Tervola ja Tornio. Musiikkiopiston päätoimipiste sijaitsee Kemin kaupungissa.
Opetusta annetaan Kemissä kulttuurikeskuksessa. Torniossa musiikkiopisto toimii Hannulan koulun tiloissa Putaalla.
Gaggenau
Gaggenau on Rastattin piirikuntaan kuuluva kaupunki Baden-Württembergin osavaltiossa Saksassa. Se sijaitsee kahdeksan kilometriä koilliseen Baden-Badenin kylpyläkaupungista. Kaupunki on tunnettu autoteollisuuskaupunkina, ja siellä on muun muassa Daimlerin omistama autotehdas. Kaupungista tuhoutui vuonna 1944 noin 70 prosenttia liittoutuneiden pommittaessa kaupungin teollisuuslaitoksia.
Gracie Allen
Gracie Allen (26. heinäkuuta 1895 San Francisco, Kalifornia – 27. elokuuta 1964 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen komedienne, joka yhdessä aviomiehensä George Burnsin kanssa muodosti koomikkoparin Burns ja Allen.
Allen liittyi vaudeville-seurueeseen 1909. Hän esiintyi yksin vuoteen 1922 asti, jolloin hänen parikseen tuli George Burns, jonka kanssa Allen avioitui 1926. Myöhemmin pariskunta esiintyi sekä radiossa, televisiossa ja useissa elokuvissa, kunnes Allen vetäytyi alalta 1958.
Gracie Allenilla on tähti Hollywood Walk of Famella.
Fosfoglyseraattikinaasi
Fosfoglyseraattikinaasi on entsyymi, joka katalysoi glykolyysissä 1,3-bisfosfoglyseraatin ja ADP-molekyylin reaktiota. Tuotteina syntyy 3-fosfoglyseraattia ja ATP:tä. Entsyymi kykenee avustamaan myös tämän reaktion käänteisreaktiota. Muita reaktioita, joita fosfoglyseraattikinaasi katalysoi ovat myös guanosiinitrifosfaatin muuntuminen guanosiinidifosfaatiksi ja inosiinitrifosfaatin muuntaminen inosiinidifosfaatiksi.
Fosfoglyseraattikinaasin massa vaihtelee eliöstä riippuen 34–180 kilodaltonin välillä. Entsyymi toimii vaihtamalla fosfaattiryhmän yhdeltä molekyyliltä toiselle. Entsyymin kofaktoreina toimivat ATP ja ADP. Entsyymin inhibiittoreita ovat monet metalli-ionit kuten Co ja Mn sekä useat erilaiset orgaaniset yhdisteet kuten AMP. Entsyymi toimii tehokkaimmin, kun lämpötila on eliöstä riippuen 20–70 asteen välillä ja pH 5,5–8,3 välillä.
John Guare
John Guare (s. 5. helmikuuta 1938 New York) on yhdysvaltalainen näytelmäkirjailija. Hänen töidensä joukossa ovat "The House of Blue Leaves" (1971), "Landscapes of the Body" (1977) ja "Six Degrees of Separation" (1990). Lisäksi hän on muun muassa kirjoittanut sanat Galt MacDermotin säveltämään musikaaliin "Two Gentlemen of Verona" (1971), käsikirjoituksen Miloš Formanin ohjaamaan komediaan "Taking off – otetaan hatkat" (1971) yhdessä Miloš Formanin, John Kleinin ja Jean-Claude Carrièren kanssa ja käsikirjoituksen Louis Mallen elokuvaan "Atlantic City" (1980).
Guare opiskeli Georgetownin yliopistossa ja Yalen School of Dramassa. Hän on kuulunut Yhdysvaltain taide- ja kirjallisuusakatemiaan vuodesta 1989 lähtien.
Pak Se-ri
Pak Se-ri (; s. 28. syyskuuta 1977 Daejeon) on eteläkorealainen golfaaja. Hän aloitti golfinpeluun 14-vuotiaana ja pääsi LPGA Touriin vuonna 1998. Pak oli LPGA:n "Rookie of the Year" 1998 ja sai Vare Trophyn vuonna 2003. Hän on voittanut LPGA Tourilla viisi major-turnausta: LPGA Championshipin vuosina 1998, 2002 ja 2006, Yhdysvaltain naisten avoimet 1998 ja Britannian naisten avoimet 2001.
Pak pääsi World Golf Hall of Fameen vuonna 2007.
Noshaq
Noshaq (myös: Nowshak) on Afganistanin korkein ja Hindukušin toiseksi korkein vuori. Se on 7 492 metriä korkea, ja sitä korkeampi on 7 690-metrinen Tirich Mir. Noshaq sijaitsee Afganistanin koillisosassa Wakhanin käytävässä Durandin linjalla eli Afganistanin ja Pakistanin rajalla. Se on maailman läntisin yli 7 000 metriä korkea vuori.
Ensi nousun vuorelle tekivät vuonna 1960 japanilaisen kiipeilijäretkikunnan jäsenet Toshiaki Sakai ja Goro Iwatsubo. Reitti seurasi kaakkoisharjannetta Qadzi Deh -jäätiköltä. Nykyään useimmat retkikunnat nousevat vuorelle länsiharjanteelta.
Ensimmäisen talvinousun vuorelle tekivät puolalaiset Tadeusz Piotrowski ja Andrzej Zawada vuonna 1973. Se oli maailman ensimmäinen talvinousu yli 7 000 metriä korkealle vuorelle.
Yani Tseng
Yani Tseng (; s. 23. tammikuuta 1989) on taiwanilainen golfaaja. Hän on voittanut LPGA Tourilla yhden major-turnauksen, LPGA Championshipin vuonna 2008. Hän oli LPGA:n "Rookie of the Year" 2008.
Yani Tseng on pelannut golfia 6-vuotiaasta. Menestyksekkään amatööriuran jälkeen hän siirtyi ammattilaiseksi tammikuussa 2007.
Karrie Webb
Karrie Anne Webb (s. 21. joulukuuta 1974) on australialainen golfaaja. Hän oli LPGA:n vuoden rookie 1996 sekä vuoden pelaaja 1999 ja 2000. Hän sai Vare Trophyt vuosina 1997, 1999 sekä 2000 ja pääsi World Golf Hall of Fameen vuonna 2005.
Webb on voittanut seitsemän major-turnausta: Kraft Nabisco Championshipin 2000 ja 2006, LPGA Championshipin 2001, Yhdysvaltain naisten avoimet 2000 ja 2001, Britannian naisten avoimet 2002 sekä Du Maurier Classicin 1999.
Keskivero
Keskivero () oli Ruotsin vallan aikana 1762–1775 Pohjois-Karjalassa kannettu ylimääräinen vuosittainen vero, jonka suuruus määräytyi pitäjittäin 15 viimeisen vuoden verojen keskiarvon mukaan. Jokaisesta pitäjästä valittiin muutama henkilö, jotka jakoivat verot maksajien kesken. Verosta vastattiin pitäjittäin kaikki yhden ja yksi kaikkien puolesta periaatteella.
Keskivero otettiin käyttöön entisen epätasaisen ja mielivaltaisena pidetyn vuosittaisen arvioveron sijaan. Siitä määrättiin kuninkaallisella kirjeellä kamarikollegiolle 27. heinäkuuta 1762. Uutta verotustapaa ei saatu heti toimeenpannuksi epätäydellisen maanmittauksen ja epävarmojen rajojen vuoksi. Rahvaan valituksiin antamansa päätöksen 9. joulukuuta 1766 19 pykälän mukaan kuningas määräsi, että keskivero oli heti määrättävä ja laskettava vuosien 1750–1764 verojen mukaan. Kuninkaan käskyä noudatettiin, vaikka siitä tehtiinkin useita valituksia. Keskiveroa kannettiin siihen saakka, kunnes Kustaa III antoi 28. kesäkuuta 1775 uuden asetuksen Savon ja Karjalan verotusta varten.
George Miksch Sutton
George Miksch Sutton (16. toukokuuta 1898 Bethany, Nebraska – 7. joulukuuta 1982) oli yhdysvaltalainen lintutieteilijä ja taidemaalari.
George Sutton oli Harry Trumbull Suttonin ja Lola Anna Miksch Suttonin vanhin poika. George kiinnostui linnuista jo pikkupoikana. Vuonna 1915 hän aloitti kirjeenvaihdon Louis Agassiz Fuertesin kanssa ja 1916 matkusti Fuertesin oppiin muutamaksi viikoksi. 1918 hän aloitti työt Carnegie Museumissa Pittsburghissa, ensin munakokoelmien parissa, ja myöhemmin hän työskenteli Walter Edmond Clyde Toddin apulaisena Labradorin ja Pohjois-Kanadan matkoilla. Sutton valmistui Bethany Collegesta Virginiasta vuonna 1923.
Vuonna 1925 Sutton lähti Carnegiesta ja sai Pennsylvanian valtionornitologin viran. Hän kirjoitti ensimmäisen kirjansa "An Introduction to the Birds of Pennsylvania" (1928). Vuonna 1929 hän erosi virasta ja ryhtyi tekemään väitöskirjaa Cornellin yliopistossa Arthur Allenin ohjauksessa. Cornellissa hänestä tuli lintuosaston kuraattori, ja hän matkusteli laajalti Pohjois-Amerikassa keräämässä näytteitä. Näihin aikoihin hän kirjoitti kaksi kirjaa, "Eskimo Year" (1934) ja "Birds in the Wilderness" (1936). Vaikka Sutton olikin Cornellin kirjoissa, hän työskenteli myös Michiganin yliopiston kenttäasemalla ja teki tutkimusta yhdessä Josselyn Van Tynen kanssa Michiganin eläinmuseossa.
Toisessa maailmansodassa Sutton palveli ilmavoimissa ja yleni majuriksi. Hän tutustui kersantti Roger Tory Petersoniin ja luutnantti Franklin McCameyiin, joiden kanssa teki linturetkiä. Sodan jälkeen Suttonille tarjottiin työtä Michiganin yliopistossa, ja hän otti tarjouksen vastaan. Hän kirjoitti ja kuvitti teoksen "Mexican Birds: First Impressions" (1951). Ajan mittaan hän kuitenkin riitaantui Van Tynen kanssa, ja vuonna 1952 hän sai eläintieteen professorin viran Oklahoman yliopistosta. Samana vuonna hänestä tuli Bethany Collegen kunniatohtori. 1958 Sutton vietti kesän Islannissa ja kirjoitti kirjan "Iceland Summer".
Suttonin kirjassa "Oklahoma Birds" (1967) koottiin yhteen Oklahoman ornitologinen tieto. Hän jäi eläkkeelle 1968 mutta jatkoi silti Stovall Museumin lintuosaston kuraattorina ja emeritusprofessorina. Hän myös jatkoi kirjoittamista, maalaamista ja gradua tekevien opiskelijoiden ohjaamista. Sutton oli arvostettu taiteilija ja maalasi monien julkaisujen kansikuvia. Hän ei yleensä myynyt taulujaan, mutta jos myi, niiden tuotto käytettiin yleishyödyllisiin tarkoituksiin, kuten eläintarhojen ja luonnonhistoriallisten museoiden kohentamiseen.
George Sutton kuoli eturauhassyöpään ja hänen tuhkansa siroteltiin tuuleen Oklahoman Black Mesan alueelle. Vuonna 1983 perustettiin hänen nimeään kantava yksityinen tutkimusasema George M. Sutton Avian Center Bartlesvilleen Oklahomaan.
Sutton kirjoitti kaikkiaan 13 kirjaa, 18 lajikuvausta ja museojulkaisua, 201 lehtiartikkelia, 12 kirja-arvostelua, neljä muistokirjoitusta, 18 kansantajuista juttua ja kahdeksan esseetä. Lisäksi hän kuvitti ainakin 18 kirjaa.
Linnuista Sutton nimesi kääpiökiitäjän ("Tachornis furcata") vuonna 1928.
Renata Mauer
Renata Mauer (s. 23. huhtikuuta 1969) on puolalainen kivääriampuja ja olympiavoittaja.
Mauer on voittanut olympialaisissa Atlantassa 1996 kultaa 10 m ilmakiväärissä ja pronssia 50 m pienoiskiväärin asentokilpailussa. Neljä vuotta myöhemmin Sydneyssä hän kirkastui asentokilpailun pronssin kullaksi. MM-kilpailuissa Mauer on saavuttanut kaksi hopeaa ja yhden pronssin 10 m ilmakiväärissä.
Louis Agassiz Fuertes
Louis Agassiz Fuertes (7. helmikuuta 1874 Ithaca, New York – 22. elokuuta 1927 Unadilla, New York) oli yhdysvaltalainen lintutieteilijä ja taidemaalari.
Fuertesin isä oli Estevan Antonio Fuertes, joka oli Cornellin yliopiston tie- ja vesirakennuksen professori vuodesta 1873. Kesäkuussa 1904 Fuertes avioitui kouluaikaisen tyttöystävänsä Margaret (Madge) F. Sumnerin kanssa, ja heille syntyi tyttäret Mary ja Sumner.
Fuertes päätti lintumaalarin urastaan tavattuaan Elliott Couesin vuonna 1894. Fuertes opiskeli Cornellin yliopistossa ja häneltä tilattiin maalauksia jo opiskeluaikoina. Vuonna 1899 hän osallistui Edward Henry Harrimanin johtamalle Alaskan rannikoiden tutkimusretkelle. Myöhemmin Fuertes matkusteli hyvin laajalti Pohjois-, Keski- ja Etelä-Amerikassa sekä Etiopiassa.
Fuertes työskenteli yhdessä American Museum of Natural Historyn Frank Chapmanin kanssa sekä kentällä, museon dioraamojen taustojen maalaajana että kirjojen kuvittajana. Retkeillessän Meksikossa yhdessä Chapmanin kanssa Fuertes löysi uuden papukaijalajin, jonka Capman vuonna 1912 nimesi hänen kunniakseen "Hapalopsittaca fuertesi" (risaldanaratti).
Fuertes toimi ornitologian lehtorina Cornellissa vuodesta 1923 alkaen. 1926–1927 hän osallistui Wilfred Hudson Osgoodin johtamalle Etiopianretkelle, jonka aikana hän loi eräät kuuluisimmista maalauksistaan.
Fuertes kuoli törmättyään autollaan junaan muutamia kuukausia Etiopiasta paluunsa jälkeen. Fuertes toimi monien luontomaalarien esikuvana, kuten George Miksch Sutton, jonka ohjaajana hän toimi, sekä Roger Tory Petersonin ja Jorg Khunin. Elinaikanaan Fuertes kuvitti yli 60 kirjaa ja satoja hänen töitään julkaistiin lehtiartikkeleissa.
Boy Scouts of America-niminen partiojärjestö nimitti Fuertesin Kunniapartiolaiseksi vuonna 1927.
Hugo Backmansson
Hugo Elias Backmansson (, 17. huhtikuuta 1860 Paimio – 19. marraskuuta 1953 Helsinki) on ainoa Suomessa syntynyt venäläisen taistelumaalarikoulutuksen ja kokemuksen saanut taiteilija, joka toimi myös muotokuvamaalarina. Backmansson tunnetaan varsinkin orientalistisista, Pohjois-Afrikassa tehdyistä maalauksistaan.
Backmansson opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa Turussa 1870–1873 ja debytoi 1877. Hän lähti Haminan kadettikouluun, josta hän valmistui vänrikiksi. Haminan jälkeen alkoi Backmanssonin ura Venäjän armeijassa. Hän aloitti opiskelun Pietarin taideakatemiassa 1894 ja valmistui sieltä taistelumaalariksi 1899.
Backmansson asui Pietarissa lähes 30 vuotta palvellen tsaarin armeijassa milloin taistelumaalarina, milloin upseerina. Hän toimi upseerina myös Moskovassa. Backmansson työskenteli Venäjän–Japanin sodassa 2. mantshurialaisen armeijakunnan taistelumaalarina 1904–1905, ja ensimmäisen maailmansodan aikana Persiassa Urmiassa. Juuri ennen Venäjän vallankumousta vuonna 1917 keisari Nikolai II nimitti hänet Venäjän taistelumaalareiden johtajaksi.
Backmansson oli myös haluttu muotokuvamaalari. Hän palasi Suomeen lopullisesti Venäjän vallankumouksen jälkeen 1917. Viimeiseen, 32 suomalaistaiteilijan yhteisnäyttelyyn Pietarissa hän osallistui maaliskuussa 1917.
Suomeen palattuaan Backmansson matkusti moneksi vuodeksi Pohjois-Afrikkaan, jossa hän oleskeli pääasiassa Marokossa. Hän tutki etelän voimakasta valoa ja paikallisia ihmisiä, tarkkaili elämää folkloristin silmin. Ensimmäistä kertaa hän matkusti 1800-luvun lopulla Tunisiaan, jossa maalasi joukon akvarelleja ja tyyppikuvia berbereihin kuuluvista tuaregi-heimon miehistä. Tutustuminen sosiologi Edward Westermarckiin vaikutti siihen, että hän asui useita vuosia Tangerissa ja matkusteli muulikaravaanilla Feziin ja maalasi kaupunkien toreilla ja kaduilla. Hän näyttää olleen hurmioitunut eri kansallisuuksista ja kulttuurien moninaisuudesta. Myös Marrakesh ja Casablanca näkyvät hänen tuotannossaan. Hänen aiheitaan olivat ratsastavat beduiinit, jotka esittivät Pohjois-Afrikassa suosittua kiväärileikkiä.
Backmanssonin on päätelty olleen värisokea, sillä maalauksistaan tekemiinsä kopioihin hän on maalannut usein vihreät kohdat harmaalla.
Backmanssonin maalauksia on useissa museoissa Suomessa, ja Venäjällä muun muassa Eremitaašissa.
Backmansson solmi ensimmäisen avioliiton 1887 laulajatar Lydia Grüneisenin (s. 1865) kanssa, josta hän erosi noin 1895. Pariskunta asui paljon erillään, kun Grüneisen loi uraa Venäjällä ja Backmansson oli Suomessa. Heillä ei ollut lapsia. Irlantilaissyntyisen Beryl Wheelerin kanssa Backmansson avioitui 1908. Heille syntyi kaksi poikaa, Cecil ja Bryan.
Backmansson oli iloinen luonteeltaan ja innokas shakinpelaaja. Hän liikkui aina paikkakunnan shakkipiireissä, ja jos kerhoa ei ollut, hän perusti sellaisen. Hän kuoli 93-vuotiaana Lallukan taiteilijakodissa, ja hänet siunattiin kadeteille kuuluvalla arvokkuudella Helsinkiin Hietaniemen hautausmaalle.
Lysmata wurdemanni
Lysmata wurdemanni on trooppisten vesien katkarapulaji. Se kasvaa noin seitsemän senttiä pitkäksi, ja siinä on kapeita punaisia raitoja vaalealla, lähes läpikuultavalla pohjalla. Makeista muistuttavan värityksen takia lajia kutsutaan englanniksi joskus ”piparminttukatkaravuksi”.
"Lysmata wurdemanni" elää luonnossa lämpimällä Atlantin länsirannikolla ja Karibianmerellä.
"Lysmata wurdemanni" -katkarapuja pidetään joskus meriakvaarioissa. Niitä kutsutaan puhdistajaravuiksi sukulaisensa "Lysmata amboinensis" -lajin tapaan, sillä ne syövät loisia kalojen pinnalta. "Lysmata wurdemanni" on akvaarioharrastajien suosiossa ennen kaikkea siksi, että se syö pieniä lasiruusuja, eli haitallisia merivuokkoja. Riutta-akvaarioissa siihen suhtaudutaan varauksella, sillä se voi syödä koralleja ja jättiläissimpukoita.
Lajilla on vihreät munat, ja poikasten kasvattaminen on joskus onnistunut vankeudessa. Se vaatii kuitenkin huomattavia ponnisteluja oikeanlaisen eläinplanktonin tuottamiseksi poikasten ravinnoksi. Useimmiten poikaset menehtyvät muutaman ensimmäisen elinkuukautensa aikana.
Arvid Tandefelt
Arvid Tandefelt (k. 1656) oli suomalainen ratsumestari ja aatelisen Tandefelt-suvun kantaisä.
Arvid Henrikinpojan vanhemmat olivat Akseli Kurjen joukkojen ratsumies Henrik Persson Ja Malin Henrikintytär (Jägerhorn). Henrik Persson toimi Hauhon ja Hollolan voutina 1603–07 ja vuodesta 1605 myös Hattulan voutina. Hän omisti Rapalan tilan, joka myöhemmin periytyi lapsille. Henrik Persson kuoli 1612. Arvid Henrikinpojan äidinisä Henrik Lydekinpoika toimi Porvoon läänin voutina 1577–78, ja hänen äitinsä oli Gunilla Grabbe oli käskynhaltija Arvid Tawastin vaimon sisarentytär.
Arvid Henrikinpoika oli aluksi korpraali. Hän palveli Henrik Hornin komentamassa Uuden­maan ja Hämeen läänin ratsuväki­rykmentissä. Häneltä ammuttiin kolme hammasta suusta Breitenfeldin taistelussa 1631. Arvid haavoittui uudelleen viitisen vuotta myöhemmin Leipzigin suunnalla suuhun sillä seurauksella, että kuula jäi hänen kitalakeensa. Kuula pysyi kitalaessa vuoteen 1640 asti, jolloin Arvidin veljen leski onnistui kaivamaan kuulan ulos. Arvid nai välittömän esimiehensä, komppanianpäällikkö ja majoitusmestari Henrik Larsson Ekestubben tyttären Britan. Vuonna 1647 Arvid sai komppanian komentajuuden itselleen.
Vuonna 1650 kuningatar Kristiina myönsi hänelle aatelisarvon. Samana vuonna 17. helmikuuta hän sai säterivapauden Sysmän Voipalaan. Menettämiensä hampaiden vuoksi hän sai aateloituna nimen "Tandefelt", ja samasta syystä sukuvaakunassa on kolme hammasta ja kuula.
Arvid Tandefelt osallistui tämän jälkeen vielä Kaarle X Kustaan sotaan Puolassa, jossa hän kuoli vuonna 1656.
Arvid Tandefelt omisti Rapalan kartanon yhdessä veljensä Henrik Henrikinpoika Tandefeltin kanssa. Hän myi osuutensa kartanosta 1654 veljenpojalleen Sigfrid Henrikinpoika Rapalalle 1654.
Arvid Tandefeltin puoliso oli Brita Ekestubbe. Heidän poikansa oli Johan Tandefelt, joka joutui Pultavassa venäläisten vankeuteen ja kuoli siellä vuonna 1712.
Arvid Tandefeltin elämä on ollut aiheena Jalmari Finnen romaaniin "Sysmäläinen" vuodelta 1910 sekä Valentin Vaalan samannimiseen elokuvaan vuodelta 1938.
Creekin kieli
Creekin kieli (tunnetaan myös nimellä muskogee) on muskogee-kieliin kuuluva intiaanikieli. Kieltä puhuvat creekit ja seminolit Oklahomassa ja Floridassa. Kielellä on noin 4000-6000 puhujaa.
Creek-kielen aakkoset otettiin käyttöön 1800-luvulla ja siihen kuuluu 20 kirjainta. Se perustuu latinalaisiin aakkosiin, mutta ääntämys on hyvin erilaista kuin englannissa.
MG 151
MG 151 eli Maschinengewehr 151 on Mauserin suunnittelema saksalainen lentokonekonekivääri ja -konetykki, kaliiperista riippuen. Asetta valmistettiin kahdessa eri kaliiperissa 15 mm ja 20 mm. Ensimmäinen 15 mm versio oli mallimerkinnältään MG 151/15 ja tyypiltään raskas lentokonekonekivääri. Seuraava versio, MG 151/20, oli konetykki.
Tykistä oli kaksi versiota. Ensiksi kehitetyssä oli tavanomainen iskuri patruunan sytyttämiseksi. Toisessa versiossa
patruuna sytytettiin sähköisesti, mikä mahdollisti aseen synkronoinnin ampumaan potkurikehän läpi. Sekaannuksien välttämiseksi Me 109 koneissa käytettiin yksinomaan mekaanista versiota. FW 190 hävittäjissä käytettiin sähköistä versiota synkronoituna.
Ase eri versioineen oli käytössä lukuisissa saksalaisissa sotilaslentokoneissa toisen maailmansodan aikana korvaten 20 mm MG FF -konetykin saksalaiskoneissa suureksi osaksi. MG FF säilyi lisä- ja erikoisasennuksina erityisesti yöhävittäjissä
MG 151 asetta käyttivät myös Italian sekä jossakin määrin Japanin armeijan ilmavoimat
MG 151/15 tuli käyttöön Messerschmitt Bf 109F-2 -hävittäjässä vuonna 1940. Pian kuitenkin havaittiin että 20 mm tykin räjähtävä ammus oli suuren lähtönopeuden 15 mm konekiväärin luotia tehokkaampi. 20 mm kranaatti liitettiin 15x96 mm ammukseen sen suuta levittämällä ja hylsyä lyhentämällä (20 mm x 82), jolloin muutostyön saattoi tehdä vain aseen piipun vaihtamalla ja muilla suhteellisen pienillä muutoksilla. Haittapuolena oli ammuksen lähtönopeuden alenemisen 850 m/s:ssa 700 m/s:iin panssarinläpäisevillä ammuksilla ruutimäärän pysyessä samana. Ongelmaa ei pidetty suurena, sillä ammuksen tuhovaikutusta pidettiin tärkeämpänä kriteerinä.
Aseelle otettiin käyttöön tehokas ohennettuseinämäinen Minengeschoß-ammus, joka sisälsi 18,6 g PETN-räjähdysainetta ja panssariammuksia kevyemmän painon vuoksi sen lähtönopeus oli 805 m/s. 20 mm ase tuli vakiovarusteeksi Bf 109F-4 -hävittäjässä moottorilohkojen väliin sijoitettuna (Motorkanone).
Muskogee-kielet
Muskogee-kielet ovat Yhdysvalloissa puhuttuja intiaanikieliä. Kielikunta jaetaan yleensä kahteen eri osaan, itäisiin- ja läntisiin muskogee-kieliin. Tämä jako on kuitenkin kiistanalainen ja epäselvä. Jaon kehitti kielitieteiliä Mary Haas.
Läntiset muskogee-kielet
Itäiset muskogee kielet
Amerikkalainen kielitieteiliä Pamela Munro on ehdottanut että kielet jaettaisiin pohjoisiin ja eteläisiin kieliin. Hänen jakonsa on kuitenkin harvemmin käytetty. Kielillä on yhteensä arviolta 
15 300 puhujaa.
Ackermannin ohjausjärjestelmä
Ackermannin ohjausjärjestelmä on geometrinen ratkaisu auton tai muun ajoneuvon ohjauksessa esiintyvälle ongelmalle: sisemmän ja ulomman pyörän tulee kulkea eri säteistä ympyrärataa pitkin. Sen keksi englantilais-saksalainen Rudolph Ackermann (1764–1834) vuonna 1810.
Ohjausjärjestelmän geometriaa voidaan yksinkertaistettuna kuvata liikuttamalla ohjauksen kääntöpisteitä sisäänpäin niin, että ne sijaitsevat etupyörien keskipisteestä piirretyn suoran ja taka-akselin leikkauspisteessä. Täydellisessä Ackermann-ohjauksessa millä tahansa ohjauskulmalla kaikkien pyörien kääntöympyrän keskipiste on yhteinen kääntöpiste.
Ohjausjärjestelmän toimintaperiaate on se, että raidetanko on lyhyempi kuin olkatappien välimatka. Tällöin raidetangon sivuttaissuuntainen liike aiheuttaa sisäkaarteen pyörän suuremman kääntymisen verrattuna ulkokaarteen pyörään. Mitä enemmän raidetanko siirtyy sivusuunnassa eli mitä enemmän pyöriä käännetään, sitä suuremmaksi pyörien kulmaero kasvaa.
Rikosseuraamusalan koulutuskeskus
Rikosseuraamusalan koulutuskeskus (RSKK) on vuonna 1976 perustettu, Vantaan Tikkurilan suuralueen Jokiniemen kaupunginosassa, noin 200 metriä Tikkurilan rautatieaseman eteläpuolella sijaitseva Rikosseuraamuslaitoksen (RISE) valtakunnallinen yksikkö. Koulutuskeskuksen johtajana toimii Hannu Kiehelä.
Koulutuskeskus antaa rikosseuraamusalaan liittyvää tutkintokoulutusta (vankeinhoidon perustutkinto lukion tai muun toisen asteen pohjatutkinnon pohjalta), täydentävää koulutusta kaikille rikosseuraamusalan työntekijöille sekä täydennyskoulutusta (AMK-koulutus). Rikosseuraamusalan valvonta- ja ohjaustehtävissä toimivan vartijan peruskoulutuksena on 53 opintoviikon laajuinen vankeinhoidon perustutkinto, johon sisältyy 22 opintoviikkoa harjoittelua vankilassa. Jatkokoulutuksena Rikosseuraamusalan koulutuskeskus järjestää rikos-seuraamusalan koulutusohjelman (laajuus 210 op, noin 3,5 vuotta; tutkintona sosionomi - AMK) yhteistyössä Laurea-ammattikorkeakoulun kanssa. Koulutuskeskuksen yhteydessä toimii kriminologinen erikoiskirjasto. Kriminologisen kirjaston erikoisaloja ovat rangaistusten täytäntöönpano, vankeinhoito, kriminologia, kriminaalihuolto, rikoksentorjunta ja uhritutkimus. Koulutuskeskuksella on oma 26 huoneen kurssihotelli, joka tarjoaa majoitusta etenkin yli 100 kilometrin etäisyydeltä saapuville kurssilaisille.
Rikosseuraamusalan koulutuskeskus toteuttaa oppi- ja tutkimuslaitosten kanssa yhteistyössä rikosseuraamusalan ylintä ammatillista koulutusta sekä osallistuu aktiivisesti alan työelämän kehittämiseen ja uusintarikollisuutta vähentävien ohjelmien kouluttamiseen, kehittämiseen ja arviointiin. Rikosseuraamusalan koulutuskeskus myös osallistuu rikosseuraamusalan koulutusta koskevaan kansainväliseen yhteistyöhön.
Rikosseuraamusalan koulutuskeskuksen kanssa samassa rakennuksessa (B-rapussa) sijaitsee RISEn Uudenmaan yhdyskuntaseuraamustoimisto. Sen toimialueeseen kuuluu koko Uusimaa Helsinkiä lukuun ottamatta. Toimisto on suurin yhdyskuntapalvelun toimeenpanoyksikkö Suomessa.
Lysmata debelius
Lysmata debelius on trooppisten vesien koralliriutoilla elävä katkarapulaji. Se kasvaa noin viisi senttiä pitkäksi. Pääväri on tomaatinpunainen, selässä on joitakin valkoisia pilkkuja, jalkojen alaosat ja pitkät tuntosarvet ovat valkoiset. Eri alueilla rapujen värikuviot poikkeavat hieman toisistaan. Värityksensä takia rapua kutsutaan eri kielissä kardinaali-, veri- tai tulikatkaravuksi.
"Lysmata debelius" elää luonnossa Indopasifisella merialueella ja esiintyy syvemmällä kuin muut saman suvun lajit, 20-60 metrin syvyydessä.
"Lysmata debelius" -katkarapuja pidetään myös riutta-akvaarioissa, mielellään pienissä parvissa. Ne pysyttelevät kuitenkin usein kivien seassa, joten niitä näkee harvoin. Laji saattaa puhdistaa kaloja loisista samaan tapaan kuin "Lysmata amboinensis", mutta ei kiipeile koralleilla vaan odottaa mieluummin onkalossa tai kivenkolossa. Ravinnoksi niille voi antaa pakastettuja äyriäisiä ja monenlaisia kuivaruokatabletteja. Ruoka on hyvä tarjota ravun lähelle vaikka pinseteillä.
McLaren MP4-24
McLaren MP4-24 on Formula 1 -auto, jota McLaren-talli käytti kaudella 2009. Auto julkistettiin 16. tammikuuta 2009. Autolla ajoivat kilpaa Lewis Hamilton ja Heikki Kovalainen.
Kaudelle 2009 tehdyistä sääntömuutoksista johtuen McLaren MP4-24 näytti erilaiselta edeltäjäänsä verrattuna. Autossa käytetään sliksi-renkaita (sileäpintaiset renkaat), jotka olivat kiellettyjä vuosina 1998–2008. Edeltäjään verrattuna etusiivestä tuli leveämpi, kun taas takasiivestä kapeampi. Autossa on KERS-järjestelmä.
Lysmata
Lysmata on katkarapusuku. Siihen kuuluu toistakymmentä lajia. Kolmea lajia pidetään yleisesti riutta-akvaarioissa: "Lysmata amboinensis", "Lysmata wurdemanni" ja "Lysmata debelius". Harvinaisempia akvaarioissa pidettäviä lajeja ovat "Lysmata grabhami" ja "Lysmata seticaudata" jotka molemmat elävät luonnossa Atlantin valtameressä. "Lysmata"-suvun katkarapuja kutsutaan usein nimillä puhdistajarapu, puhdistajakatkarapu tai puhdistajakatka. Nimi viittaa niiden tapaan syödä ulkoloisia kalojen pinnalta.
Kármánin raja
Kármánin raja on 100 kilometrin korkeudella merenpinnasta sijaitseva taso, jota varsinkin Euroopassa on totuttu pitämään rajana, joka erottaa maan ilmakehän ja avaruuden toisistaan.
Raja on nimetty unkarilais-amerikkalaisen fyysikon Theodore von Kármánin mukaan. Hän laski, että tällä korkeudella maapallon ilman tiheys on niin pieni, ettei siipi toimi enää lentotekniikan käyttämän aerodynamiikan lakien mukaan. Rajaa korkeammalla lentokoneen ilmanopeuden olisi oltava maan vastaavaa kiertoratanopeutta suurempi, jotta ilman noste kannattelisi lentokoneen siipiä.
Kansainvälisesti yksikäsitteistä sovittua korkeutta ilmakehän ja avaruuden välisille vyöhykkeille ei tähän mennessä ole ollut. On ajateltu, että vyöhykkeiden vaikutusalueet sekoittuvat toisiinsa vähitellen mutta tasaisesti lomittuen aina korkeuden muuttuessa pidemmällä skaalalla. Vuonna 2009 tehdyt mittaukset tarkensivat vyöhykkeen korkeutta, jossa ilmakehän hiukkaset kohtaavat paljon nopeampia, noin 1 000 km/h kiitäviä ionosfäärin eli avaruuden varautuneita hiukkasia, raja-arvoon 118 kilometriä.
Ihmisen lähettämistä maata kiertävistä satelliiteista esimerkiksi kansainvälisen avaruusaseman kulkemaa kiertorataa joudutaan sen rakettimoottoreita käyttämällä säännöllisesti korjaamaan korkeammaksi, koska ilmakehän hiukkasen vaikuttavat siihen hidastavasti vielä 300 kilometrin korkeudessakin.
Yhdysvalloissa ei käytetä Kármánin rajaa puhuttaessa avaruuden rajasta. Astronautiksi sikäläisen näkemyksen mukaan kutsutaan jokaista sellaista henkilöä, joka on merenpinnan keskitasosta mitattuna ylittänyt 50 mailin (80 kilometrin) korkeuden.
Constantine Walter Benson
Constantine Walter Benson (2. helmikuuta 1909 Trull, Englanti - 21. syyskuuta 1982 Cambridge, Englanti) oli brittiläinen lintutieteilijä. Häntä pidetään viimeisenä Britannian siirtomaahallinnon virkamiehenä, jolla oli merkittävä osuus ornitologisen tutkimuksen edistämisessä.
Benson opiskeli Cambridgen yliopistossa, jossa hän oli yleisurheilutähti. Hänestä tuli siirtomaahallinnon virkamies ja hän vietti 20 vuotta Malawissa 1932–1952. Benson tutki etenkin Itä-Afrikan ja Komorien linnustoa. Hän nimesi useita uusia lintulajeja, muun muassa mayottenpöllösen ("Otus mayottensis") ja karthalanpöllösen ("Otus pauliani").
Bensonille myönnettiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan Brittiläisen imperiumin upseerin arvo vuonna 1965.
Benson kirjoitti useita kirjoja ja artikkeleita, yhteismäärältään lähes 400.
Mikasukin kieli
Mikasuki on muskogee-kieliin kuuluva intiaanikieli, jota puhutaan Etelä-Floridassa. Kieltä puhuvat miccosukeet ja osa seminoleista. Kielellä oli 1990 496 puhujaa joista 33 on yksikielisiä, loput puhuvat mikasukin lisäksi englantia. Mikasuki on vaarassa hävitä, sillä nuorimmat eivät puhu sitä.
Numerot yhdestä kymmeneen
Hallucigenia
Hallucigenia on kanadalaisesta Burgess Shalen fossiiliesiintymästä tunnettu muinainen eliöryhmä ja "Hallucigeniidae"-heimon ainoa suku. Se lienee Burgess Shalen esiintymän tunnetuin fossiili. Suvussa tunnetaan toistaiseksi kolme lajia. Laji "H. hongmeia" kuvattiin vuonna 2012.
"Hallucigenian" löysi Simon Conway Morris vuonna 1979 tutkiessaan Charles Doolittle Walcottin Burgess Shalesta keräämiä fossiileja, jotka Walcott oli luokitellut kuuluviksi sukuun "Canadia". Morris havaitsi, että yhden suvun sijaan kokoelma muodostui useiden erilaisten eläinten jäännöksistä. Eräs niistä oli niin erikoinen, että Morris antoi sille nimen "Hallucigenia sparsa" hallusinaatiota muistuttavan ulkonäön vuoksi.
"Hallucigenia" on pieni, noin 0,5–3 cm:n mittainen pitkänomainen matomainen eläin. Eläimen toisessa päässä on jonkinlainen laajentuma, jota on pidetty päänä, vaikkei siinä ole nähtävissä silmien tai suun kaltaisia pään rakenteita. Eläimen molemmin puolin on ulokkeita: toisella puolella seitsemän paria piikkimäisiä ulokkeita ja toisella puolella seitsemän pehmeästä kudoksesta muodostunutta uloketta. Vartalon putkimainen päätyosa muodostaa hännän. Morrisin alkuperäisen hahmotelman mukaan eläin käyttäisi jäykkiä piikkejä raajoinaan. Erikoisen ulkomuodon vuoksi arveltiin myös, että "Hallucigenia" saattaa olla todellisuudessa osa jotakin muuta eläintä samaan tapaan kuin "Anomalocariksen" eri osia luultiin aluksi erillisiksi eliöiksi. Ruotsalainen Lars Ramsköld sai luvan tutkia alkuperäistä fossiilia tarkemmin ja havaitsi, että myös pehmeät ulokkeet olivat parillisia. Se osoitti, että piikit ovat eläimen selkäpuolella puolustautumistarkoituksessa, kuten monilla nykyisilläkin eläimillä, ja pehmeät ulokkeet vastaavat raajoja.
Suvun toinen laji, "Hallucigenia fortis", kuvattiin Kiinan Chengjiangista vuonna 1995.
"Hallucigenian" taksonomisesta asemasta on käyty paljon keskustelua. Vuonna 1991 Kiinasta löydettiin erikoinen fossiili, joka sai nimen "Microdictyon sinensis". Se muistuttaa toisaalta "Hallucigeniaa", mutta siinä on piirteitä, jotka näyttäisivät osoittavan sukulaisuutta nykyisille alkeellisille trooppisille selkärangattomille, käsnäjalkaisille. Sukulaisuus vahvistui 2014 Cambridgen yliopiston tutkijoiden analyysissa. Pitkäjalkainen "Hallucigenia" ei kuitenkaan muistuta nykyisiä käsnäjalkaisia aivan yhtä paljon kuin sen kanssa samoista fossiilikerrostumista löydetty "Aysheaia".
Tupac Shakur Legacy
Tupac Shakur Legacy on Tupac Shakurin elämäkerta, jonka on kirjoittanut Shakurin perheystävä ja Mustien panttereiden entinen jäsen Jamal Joseph. Kirja ilmestyi 16. elokuuta 2006. Kirjan kustantaja on Simon & Schuster -yhtiö, joka kuuluu Atria Booksiin. Kirjassa on aiemmin julkaisemattomia perhekuvia, henkilökohtaisia tarinoita ja yli 20 käsin kirjoitettua laulua, runoa ja henkilökohtaista paperia.
Kirjan mukana on 60 minuuttia pitkä cd-levy, jossa on tekstejä Tupacin päiväkirjoista, kirjeistä ja muista kirjoituksista.
Reptile
Reptile on Eric Claptonin maaliskuussa 2001 julkaistu albumi. Se on Claptonin soolouran 18. studiolevy. "Reptilen" 14 kappaleesta ensimmäinen ja viimeinen ovat instrumentaalikappaleita.
Clapton on omistanut levyn sedälleen Adrian Claptonille sekä tämän vaimolle Sylvialle. CD:n kansivihkosessa Clapton kertoo, että lapsena hänen annettiin luulla setäänsä veljekseen ja että Adrian-sedällä oli merkittävä vaikutus nuoren Ericin maailmankuvaan. Adriania kutsuttiin myös nimellä "son" (suom. "poika"), mikä osaltaan selittää levyn viimeisen kappaleen "Son & Sylvian" nimen.
Dmitri Ipatov
Dmitri Gennadjevitš Ipatov (, s. 30. kesäkuuta 1984 Magadan) on venäläinen mäkihyppääjä, joka on kilpaillut kansainvälisellä tasolla vuodesta 2002 lähtien. Hän on kilpaillut maailmancupissa ja Continental cupissa.
Džengiš Tšokusu
Džengiš Tšokusu eli Pik Pobedy (, ) on Tienšan-vuoriston korkein vuori. Se sijaitsee Kokshaal-Toon vuoriryhmässä Kirgisian ja Kiinan rajalla, Issyk Kul -järvestä kaakkoon.
Vuoren virallinen nimi kirgiisiksi on "Džengiš Tšokusu", joka tarkoittaa "Voiton huippua". Venäjänkielinen nimi "Pik Pobedy" tarkoittaa samaa. Uiguuriksi nimi on "Tömür" (rauta), joka Kiinassa on myös vuoren virallinen nimi. Kiinankielinen nimi "Tuōmù'ěr Fēng" 托木尔峰 on yhdistelmä uiguurinkielisestä nimestä ja kiinan kielen sanasta "feng", joka tarkoittaa "huippua". Vuori nimettiin Pik Pobedyksi pian toisen maailmansodan jälkeen Neuvostoliiton voiton kunniaksi.
Džengiš Tšokusu on vuoristo, jonka pitkällä harjanteella on useita huippuja. Vain päähuippu ylittää 7 000 metriä. Päähuippua lähestytään yleensä Zvozdotška-jäätiköltä (venäjäksi "pieni tähti").
Džengiš Tšokusu on Kirgisian korkein vuori. Geologisesti se on maailman pohjoisin yli 7 000 metriä korkea vuori. Pohjoisempi Khan Tengri on myös yli 7 000 metriä korkea, mutta sen huippu muodostuu jäätiköstä; kallion korkein kohta on 7 000 metrin alapuolella.
Vaikka Džengiš Tšokusu on Khan Tengriä yli 400 metriä korkeampi, vuoteen 1946 asti jälkimmäisen uskottiin olevan Tienšanin korkein vuori. Džengiš Tšokusun ensimmäinen vahvistettu valtauksen tekii 1956 Vitali Abalakovin kiipeilijäryhmä. Vahvistamattomat väitteet esittävät, että vuorelle olisi kiivetty jo 1939..
Kiinalainen retkikunta nousi huipulle Kiinan puolelta 1977. Retkikunnan kirja ei mainitse venäläisten tekemää ensinousua ja antaa vaikutelman, että kiinalaisten nousu oli ensimmäinen.
H-indeksi
h-indeksi on Jorge Hirschin vuonna 2005 esittelemä kvantitatiivinen mitta, jolla pyritään mittaamaan samanaikaisesti yksittäisen tutkijan julkaisutehokkuutta ja tuotettujen julkaisujen merkittävyyttä. Indeksiä kutsutaan joskus kehittäjänsä mukaan myös Hirschin luvuksi tai Hirschin indeksiksi.
Määritelmän mukaan tutkijan h-indeksi on kokonaisluku, joka saa arvon "h", mikäli kaikista hänen "N" julkaisustaan "h" julkaisuun on viitattu muissa julkaisuissa "h" kertaa tai useammin ja loppuihin "(N-h)" julkaisuun "h" kertaa tai vähemmän. Alkuperäisessä julkaisussaan Hirsch esittää, että indeksin tulisi kasvaa likimain lineaarisesti työvuosien suhteen ja samalla arvioi, että h-indeksi jaettuna työvuosien lukumäärällä kuvaa suoraan tutkijan ammatillista kykyä siten että tavallisen tutkijan h-indeksin ja työvuosien lukumäärän osamäärän tulisi olla lähellä yhtä. Hirschin mukaan lähellä kahta oleva osamäärä kertoo poikkeuksellisen kyvykkäästä ja lähellä kolmea, ällistyttävän kyvykkäästä tutkijasta.
Eräänä viitearvona alkuperäisjulkaisussaan Hirsch osoittaa viimeisen kahdenkymmenen vuoden aikana Nobelin fysiikanpalkinnon saaneiden tutkijoiden h-indeksin olevan 84 prosenttisesti yli 30, joskin nobelistien h-indeksin arvon suhde työvuosiin putoaa lähelle ykköstä, pitkälti siksi, että palkinnon saajat ovat parhaat päivänsä nähneitä tutkijoita.
On tärkeää huomata, että h-indeksi on vertailukelpoinen vain saman alan sisällä ja silloinkin vain samaa aihepiiriä tutkivien tutkijoiden keskuudessa.
h-indeksille on myöhemmin esitetty parannuksia. Näistä mainittakoon vaikkapa indeksin arvon muuttaminen rationaaliluvuksi.
Joe Hall
Joseph Henry Hall (3. toukokuuta 1882 Staffordshire, Iso-Britannia – 5. huhtikuuta 1919 Seattle, Washington), lempinimeltään "Paha Joe Hall" oli englantilainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelasi ammattilaisjääkiekkoa vuodesta 1904 vuoteen 1919, jolloin hän kuoli influenssaepidemian seurauksena. Hän voitti Stanley Cupin kolmesti Quebec Bulldogsissa ja kerran Kenora Thistlesissä.
Hall syntyi Staffordshiressä, Englannissa, Isossa-Britanniassa ja kasvoi Brandonissa, Manitobassa, Kanadassa. Hän pelasi Manitoba Hockey Associationissa Brandon Wheat Kingsissä, Winnipeg Rowing Clubissa ja Kenora Thistlesissä, sekä NHA:ssa Quebec Bulldogsin jäsenenä. Hän pelasi Montreal Canadiensissa sen kahtena ensimmäisenä kautena NHL:ssä vuodesta 1917 vuoteen 1919.
Hall voitti Stanley Cupin Kenora Thistlesissä vuonna 1907, jolloin hän sai myös "loving cupin", joka on näytillä Hall of Famessa. Hän voitti Stanley Cupin Quebec Bulldogsissa vuosina 1912 ja 1913. Hän myös otteli Stanley Cupista vuonna 1904 Winnipeg Rowing Clubissa.
Vuonna 1919 Hall oli osa Montreal Canadiensin joukkuetta, joka pääsi Stanley Cupin finaaleihin. Finaalit keskeytettiin ja lopulta lopetettiin espanjantaudin puhkeamisen vuoksi. Tauti todettiin usealla pelaajalla, niin Canadiensista kuin sen vastustajastakin Seattle Metropolitansista. Hall menehtyi keuhkokuumeeseen, joka liittyi hänen tautiinsa, ainoastaan viisi päivää Stanley Cup -finaalien keskeyttämisen jälkeen. Hall kuoli sairaalassa Seattlessa, Washingtonissa.
Hall pääsi Hall of Fameen vuonna 1961.
Changes
Changes on Tupac Shakurin rap-kappale. Se on yksi Tupacin merkittävimmistä ja suosituimmista kappaleista. Kappale julkaistiin postuumisti albumilla Greatest Hits. Kappale käsittelee rasismia, poliisiväkivaltaa, huumeita ja jengiväkivaltaa. Kappaleessa käytetään samplea Bruce Hornsby and the Rangen kappaleesta "The Way It is". Kappale debytoi Yhdysvalloissa Billboard Hot 100 -listan sijalla 32.
Chris Hafnerin ohjaama musiikkivideo on koottu Tupacin aikaisemmista musiikkivideoista, kotivideomateriaalista sekä ennen julkaisemattomista kuvista.
"Changes" oli ehdolla Grammy-palkinnon saajaksi luokassa paras rap-sooloesitys ja on ainoa postuumisti julkaistu kappale, joka on koskaan ollut ehdolla kyseisessä luokassa. Yksi säkeistö kappaleesta on myös Tupacin aiemmassa kappaleessa "I Wonder If Heaven Got a Ghetto". "Huey", jonka Tupac mainitsee kappaleessa ("two shots in the dark, now Huey's dead"), on Mustien Panttereiden aktivisti Huey P. Newton. Vuonna 2008 "Changes" nousi Billboardin soittoäänilistan kärkeen.
Samu Vilkman
Samu Vilkman (s. 11. huhtikuuta 1986 Hyvinkää) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa laitahyökkääjänä II-divisioonassa, seuranaan Hoki Klupi Hyvinkää.
Vilkman on Hyvinkään Ahmojen kasvatti. Hän siirtyi Ahmojen C-junioreista 16-vuotiaana Lahden Pelicansiin ja sai syksyllä 2004 kolmivuotisen sopimuksen Pelicansin SM-liigajoukkueen kanssa. Hän pelasi kolmen Pelicans-kautensa aikana 19 ottelua tehoin 1+0=1. Kaudella 2006–2007 Vilkman pelasi Pelicansin SM-liigajoukkueen lisäksi Mestikseen nousseessa HeKissä ja Pelicansin A-nuorissa, joissa voitti kauden päätteeksi A-nuorten mestaruuden.
Vilkman siirtyi sen jälkeen KooKooseen, jossa pelasi vuosina 2007–2009 tehden parhaalla kaudellaan 17 maalia ja yhteensä 32 tehopistettä. Kaudella 2009–2010 hän pelasi HIFK:n riveissä, mutta jäi pieneen rooliin. Hän oli mukana noin puolissa liigapeleistä ja teki kaksi maalia ja syötti neljä. Kauden tehollinen kohokohta oli heti tammikuun alussa, kun hän teki lopulta mestaruuden voittanut TPS:ää vastaan 1+1. Hän haki peliaikaa välillä Mestiksestäkin ja teki Kiekko-Vantaassa seitsemän tehopistettä kahdeksassa pelissä.
Vilkman käväisi kokeilemassa niin alle 18-vuotiaiden kuin alle 20-vuotiaiden maajoukkueissa, mutta Leijonapaidassa hän ei ole vielä tehnyt maaliakaan.
Liisa Rintaniemi
Aiemmin hän on ollut työssä muun muassa lentotiedotuspalvelun lentosääpalvelussa. Muiden opintojensa ohessa hän on suorittanut lennonjohtaja-tutkinnon.
Darling (kappale)
Darling on Eyes Set to Killin ensimmäinen single vuoden 2006 EP:ltä "When Silence Is Broken, The Night Is Torn", sekä myöhemmin viides single "Reach" -albumilta, joka julkaistiin vuonna 2008. Ensimmäinen versio kesti 3 minuuttia ja 45 sekuntia, jolloin kappaleen lauloi Lindsey Vogt. Sittemmin yhtye levytti kappaleen uudelleen Vogtin jätettyä yhtyeen ja se oli "Reach" albumin toinen single.
Timo Haapaniemi
Haapaniemi toimi vaalikaudella 2005–2008 Kirkkonummen kunnanvaltuuston puheenjohtajana sekä vaalikaudella 2009–2012 Kirkkonummen kunnanhallituksen puheenjohtajana.
Lokakuun 2008 kunnallisvaaleissa hän oli Kirkkonummen ylivoimainen ääniharava saaden lähes tuhat ääntä (977). Kaikkiaan kunnassa annettiin ääniä 16370 ja Haapaniemi sai kaikista äänistä noin kuusi prosenttia. Äänimäärä on kunnan kaikkien aikojen suurin. Haapaniemi edustaa kokoomusta, joka oli Kirkkonummen suurin valtuustoryhmä kuudellatoista valtuutetullaan. Kaikkiaan Kirkkonummen valtuustossa on 51 valtuutettua. Vuoden 2012 kunnallisvaaleissa Haapaniemi oli jälleen kunnan ääniharava, vaikka hänen äänimääränsä laskikin (675). Kokoomus menetti vaaleissa yhden paikan, mutta on edelleen suurin ryhmä.
Urheilun monitoimimiehenä ja pitkän linjan liikuntavaikuttajana Haapaniemi on toiminut lukuisissa eri luottamustehtävissä ja ollut perustamassa useita paikallisia urheiluseuroja mm. Kirkkonummen Tennis ry, Kirkkonummen Karateseura Sokuto ry, Kirkkonummen Melojat ry ja Kirkkonummen Salamat ry. Vuosina 1988–1993 hän toimi Suomen Kanoottiliiton puheenjohtajana. Suomen Olympiakomitean valtuuskuntaan hän kuului vuosina 1990–1993. Vuosina 2006–2009 hän toimi Etelä-Suomen Liikunnan ja Urheilun puheenjohtajana.
Vuonna 1995 Haapaniemi toimi Suomen Nuorkauppakamarit ry:n kansallisena puheenjohtajana.
Tuulivoima Yhdysvalloissa
Tuulivoima Yhdysvalloissa kertoo tuulivoimaan liittyvistä seikoista Yhdysvalloissa.
AWEA:n mukaan Yhdysvallat oli maailman suurin tuulivoiman tuottaja vuonna 2008. Kapasiteetti vuoden 2008 lopussa oli 25 170 MW ja lisäys vuonna 2008 8 352 MW.
Yhdysvaltoihin asennetusta uudesta sähkökapasiteetista tuulivoiman osuus oli 35 % vuonna 2007 ja 42 % vuonna 2008. Barack Obaman mukaan tuulivoima luo runsaasti uusia työpaikkoja ja uuden merkittävän teollisuusalan. Yhdysvaltojen energiaviraston mukaan tuulivoimapotentiaali on vähintään 20 % sähköstä vuoteen 2030 mennessä. Tuulivoimala-alaa edustavan AWEA:n mukaan tuulivoima on hinnaltaan kohtuullista ja se laskee sähkökustannuksia, vakauttaa hintoja, lisää energiaturvallisuutta ja luo satoja tuhansia uusia työpaikkoja Yhdysvaltoihin.
Yhdysvaltojen sähkön tuotanto jakautuu: 50 % hiilivoima, 20 % ydinvoima, 20 % maakaasu, 6 % vesivoima ja 4 % öljy ja muut uusiutuvat. Vuoden 2007 lopussa asennettu tuulivoiman arvioitiin tuottavan sähköä 48 000 GWh vuonna 2008, mikä on 1% Yhdysvaltojen sähkönkulutuksesta.
Tuulivoimakapasiteetin lisäys on ollut suoraan verrannollinen energiatukeen. Vuosina 2006-2008 verotuki (the federal production tax credit PTC) oli ainoa tuulivoiman tuki: 1,9 c/kWh veroetu 10 vuoden ajan. Energia-ala on USA:ssa yleisesti vahvasti tuettu. GWEC:n mukaan uusiutuvan energian tuki on edellytys sen menestymiselle USA:ssa. PTC:tä jatkettiin lokakuussa 2008 vuoden 2009 loppuun. Tuulivoima-ala toivoo vakaampaa energiapolitiikkaa. Tukipolitiikasta johtuen asennukset vähenivät 93% vuonna 2000, 73% v. 2002 ja 77% v. 2004.
USA lisäsi tuulivoimakapasiteettia 45 % vuonna 2007. USA:n tuulivoimakapasiteetti kasvoi 5 244 MW vuonna 2007. Vuoden 2007 lopussa USA:n tuulivoimakapasiteetti oli 16 818 MW ja vuoden 2006 lopussa 11 603 MW. Vuonna 2008 kapasiteetin ennustetaan nousevan yhtä paljon kuin vuonna 2007. 
Vuonna 2007 rakennettiin 14 uutta tuotantotehdasta USA:n.
The Hot Chick
Hot Chick on vuonna 2002 ensi-iltansa saanut Tom Bradyn ohjaama elokuva.
Jessica-niminen tyttö varastaa maagiset taikakorvakorut, jotka hän laittaa korviinsa heti ostettuaan ne. Jessican toinen korvakoru putoaa maahan ja erittäin likainen ja köyhä mies löytää korvakorun ja asettaa sen korvaansa. Seuraavana aamuna Jessica herää miehen ruumiissa, mutta missä onkaan Jessican ruumis...? Jessica yrittää uskotella ystävilleen miehen ruumissa olevansa Jessica ja myöhemmin hän pystyykin sen todistamaan. Paras ystävä April auttaa Jessicaa löytämään oman ruumiinsa takaisin ja nimeää Jessican uudelleen Spenceriksi, jotta ihmiset eivät huomasi Jessican kadonneen. Näemme kuinka kahden parhaan kaverin ystävyys vahvistuu entisestään kun April myöntää Spencerille (Jessica) rakastavansa tätä suunnattomasti. Heillä on aikaa vain täyden kuun loppuun asti kunnes taikaa ei voi enää murtaa ja tuolloin Jessica jäisi ikuisesti tuohon iljettävään miehen ruumiiseen.
Makaveli Branded
Makaveli Branded on Tupac Shakurin virallinen vaatemerkki, jonka hänen äitinsä Afeni Shakur perusti Tupacin kuoleman jälkeen. Brändin tarkoituksena on pitää Tupacin muisto elossa muodin kautta. Makaveli Brandedin varat menevät Tupac Amaru Shakur Foundationille ja Tupac Amaru Shakur Center of Artsille.
Sylvi Paaso
Sylvi Paaso (myöh. Udaltsova, , ) oli suomalaissyntyinen neuvostoliittolainen desantti, joka toimi jatkosodan aikana miehitetyssä Itä-Karjalassa.
Sylvi Paason kommunismia kannattanut isä Kaarlo Paaso muutti työttömyyden ja poliittisen vainon vuoksi 1920-luvun lopussa Suomesta ja siirtyi pian Neuvostoliittoon; Sylvi seurasi äiteineen perässä vuonna 1932. Hän asui loppuelämänsä Venäjällä. Isä pidätettiin 1937 Stalinin vainoissa ja teloitettiin seuraavana vuonna. Jatkosodan alettua Itä-Karjalan alueen partisaanitoimintaa organisoinut Juri Andropov värväsi Paason partisaanikoulutukseen ja hänestä tehtiin radisti. Paaso lähetettiin vakoilutehtäviin suomalaisten selustaan Äänisen rannalla sijaitsevaan Soutjärven kylään. Paaso ryhmineen toimi "tyhjiövyöhykkeellä", eli alueella, jonka venäläiset siviilit oli siirretty keskitysleireihin. Sodan jälkeen hän oli yksi Karjalan neuvostotasavallan ja sittemmin Karjalan tasavallan juhlituimpia sotasankareita. Hänen kuvansa on ikuistettu Petroskoin partisaanimuistomerkkiin. Paaso meni sodan jälkeen naimisiin partisaanitoverinsa Pavel Udaltsovin kanssa.
Yleisradion dokumentaristi Arvo Tuominen ohjasi Paasosta vuonna 2003 "Tosi tarina" -sarjaan lyhytdokumentin "Kiveen hakattu partisaani".
"Helsingin Sanomat" julkaisi Paason kuoleman johdosta dosentti Johan Bäckmanin kirjoittaman muistokirjoituksen. Kirjoitus sai aikaan voimakkaan vastareaktion. Helsingin Sanomien uutispäätoimittaja Reetta Meriläinen pyysi "Suomen Kuvalehdessä" anteeksi kirjoituksen julkaisua ja pahoitteli sitä, että "partisaania" oli kutsuttu sotasankariksi.