hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Markkina-arvo
Markkina-arvo tarkoittaa sitä hintaa, joka muodostuu, kun osakkeen pörssiarvo kerrotaan osakkeiden lukumäärällä. Tämä arvo muuttuu pörssissä lähes joka hetki.
Joskus markkina-arvo muuttuu voimakkaasti lyhyen ajan kuluessa, kuten joidenkin yrityksien kohdalla IT-kuplan syntyessä ja puhjetessa.
Kiinteistön tai asunnon markkina-arvo on kohteen todennäköinen velaton kauppahinta, mikäli kohde myydään vapaaehtoisella kaupalle normaalein kauppaehdoin toisistaan riippumattomien osapuolien kesken.
Markkina-arvon arvioinnin tekee useimmiten joku kiinteistönvälitysfirma tai arviointeihin erikoistunut yritys.
Suullinen arvio on yleensä maksuton kun taas varsinainen arviointiraportti on maksullinen.
Markkina-arvoja tekevät yritykset käyttävät omia tietolähteitään, kohteen lähtötietoja, omaa markkinatuntemustaan ja päätöksentekometodien tuntemustaan tehdessään lopullista hinta-arviota.
Markkina-arvon määrittäminen perustuu todellisten, tapahtuneiden vertailukelpoisten kauppojen analysointiin. Myös rakennusoikeudella ja markkinoilla toimivien sijoittajien mielipiteillä on merkityksensä markkinahinnan arvioinnissa.
Rakennusoikeuden markkinahintataso voidaan antaa kerrosalan neliöhintana (muodossa euroa/k-m2) tai euromääräisenä kokonaissummana, kohteen velattomana markkina-arvona.
Tontilla sijaitsevien rakennusten arvo määritellään ja lopullinen hinta koostuu kohteen kaikkien arvioitujen osien summasta. Jos vastaavanlaisia kauppoja ei ole tehty kuin esimerkiksi muutama vuosi sitten, arvioidaan vastaavan kohteen hintatason muutos (esim 4% arvon nousu vuodessa). Hintamuutos perustellaan mm. asuntomarkkinoiden ja kiinteistökaupanteon yleisellä vilkastumisella tai vähenemisellä, elpymisenä, taantumalla tai esimerkiksi uudisrakentamisen määrällä vastaavanlaisissa kohteissa.
Isompien kaupallisesti toimivien kohteiden, esimerkiksi ostoskeskusten tms. arviointiin käytetään myös mm. kassavirta-analyysiä, eli arvioita kohteen tuottamasta nettotulosta (10 vuoden kassavirtamenetelmä). Tässä menetelmässä lopputuloksena annetaan koko kiintestökannan velaton markkina-arvio, joka voi olla jopa miljardeja euroja.
Etruria
Etruria oli pääasiassa etruskien asuttama alue antiikin aikaisessa Keski-Italiassa. Kreikan- ja latinankielisissä antiikin lähteissä sitä kutsutaan yleensä nimellä "Tyrrhenia". Se käsitti osia nykyisestä Toscanasta, Latiumista, Emilia-Romagnasta ja Umbriasta.
Etrurian maasto on vaihtelevaa: merenrannikkoa, kumpuilevaa maastoa, jokiuomia, tasankoja, korkeahkoja vuoria ja muinaisten tulivuorien kraattereihin syntyneitä järviä. Rannikon alava Maremma-tasanko oli etruskien aikaan luultavasti viljavaa maatalousaluetta, mutta myöhemmin sen valtasivat malariahyttyset. Metsiä oli etruskien aikana vielä melko paljon Kukkuloilla on runsaasti metalliesiintymiä, etenkin kuparia, sekä kiveä kuten alabasteria. Myös savea on lähes kaikkialla, sillä osa Etruriaa on muinaista merenpohjaa.
Pohjois-Etrurian maaperä on kalkki- ja hiekkakiveä. Etelä-Etrurian kalliot ovat pehmeää, vulkaanista kiveä, johon vesi on syövyttänyt syviä jokiuomia. Uomien välissä on tasalakisia, jyrkkäseinäisiä tasankoja, "kakkuja", joille oli hyvä rakentaa kaupunkeja turvaan valloittajilta.
Etruria muodostui erillisistä kaupunkivaltioista ("polis"), joiden johtajina olivat kuninkaat. Kuninkaiden valta kehittyi vähitellen, ja oli täysin vakiintunut jo 700-luvulla eaa. Kaupungit muodostivat "12 kaupungin liiton", jonka mallina oli Vähän-Aasian joonialaiskaupunkien liitto "dodekapolis". Kaupungit olivat Veji, Caere, Tarquinia, Vulci, Vetulonia, Rusellae, Populonia, Volaterrae, Volsinii, Clusium, Cortona, Arretium ja Perusia (Rusellae liittyi mukaan Vejin tilalle). Volsiniin luona sijainnut "Fanum Voltumnae" oli liiton kokoontumispaikka. Kaupungit saattoivat sotia keskenään, mistä tunnetuin esimerkki on Vejin hävitys vuonna 396. Koko Etrurian asukasluvuksi on arvioitu noin 275 000, joista Vejin asukkaita oli 32 000, Caeren ja Populonian 25 000 ja Tarquinian 20 000. Sisämaakaupungeilla oli lisäksi omat satamakaupungit.
Nimi "Etruria" tuli uudelleen käyttöön 1800-luvun alussa, kun lyhytaikainen Etrurian kuningaskunta toimi Toscanassa Napoleonin valtakaudella.
Notifiointi
Notifiointi tarkoittaa erityisesti diplomaattisen ilmoituksen tai tiedoksiannon lähettämistä, vaikkapa nootin antamista toiselle valtiolle.
Euroopan unionin kielessä notifiointi eli ilmoitus tarkoittaa sitä, että jäsenvaltion on ilmoitettava Euroopan yhteisöjen komissiolle, miten valtio on noudattanut komission antamaa määräystä.
Tällainen menettely on yleistä erityisesti direktiivien yhteydessä. Direktiiviin sisältyy tavallisesti artikla, johon tämä ilmoitus perustuu. Artiklan tekstinä voi esimerkiksi olla: " Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 1 päivänä syyskuuta 1989. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä."
Direktiivin täytäntöönpanoilmoituksen tekee asianomainen ministeriö. Siihen merkitään myös Ahvenanmaan maakuntahallituksen antamat tiedot. Valmis ilmoitus toimitetaan ulkoasiainministeriön oikeudellisen osaston kautta Brysselissä olevaan Suomen EU-edustustoon, joka toimittaa ilmoituksen komissiolle.
Myös perussopimuksiin sisältyy määräyksiä, että jossakin asiassa on kuultava komissiota tai saatava siltä ennakkohyväksyntä tai annettava sille tiedoksi kansalliset säädökset. Jäsenvaltion on myös tehtävä komissiolle ennakkoilmoitus lainsäädäntöhankkeista, jotka käsittelevät teknisiä määräyksiä.
Coffee House
Coffee House on suomalainen kahvilaketju, jolla on 21 kahvilaa Suomessa Näistä viisi sijaitsee pääkaupunkiseudulla. Ketju perustettiin Helsingissä. Ketjun pohjoisin kahvila on Kittilässä (Levin keskuksessa). Coffee House on osa S-ryhmää.
SOL
SOL on suomalainen palveluyritys, jonka toimialoja ovat siivous, turvallisuuspalvelu, kiinteistöhuolto ja henkilöstön vuokraus. Yritys toimii Suomessa, Ruotsissa, Baltiassa ja Venäjällä. SOL työllistää yli 14 000 henkilöä.
SOL on palkittu Suomen Laatupalkinnolla vuonna 1991 ja 1993.
SOL Palvelut Oy, SOL Pesulapalvelut Oy, SOL Henkilöstöpalvelut Oy sekä tytäryhtiöt Ruotsissa, Virossa, Latviassa, Liettuassa ja Venäjällä kuuluvat SOLEMO-konserniin.
SOLin juuret ovat Lindström Oy:ssä, joka on vanhimpia Suomessa yhä toimivia liikeyrityksiä. Vuonna 1848 värjärimestari C. A. Lindström perusti kaunovärjäämön nykyisen eduskuntatalon paikalle. Vuonna 1922 Lindströmin osti nykyisen omistajasuvun kantaisä yli-insinööri Johan Roiha, joka oli vuonna 1913 perustanut valkopesulan.
Vuonna 1991 Johan Roihan pojantytär Liisa Joronen osti perheyrityksestä siivous- ja jätepalvelut, jotka vuoden 1992 alussa saivat uuden ilmeen ja nimen SOL Siivouspalvelu Oy emonaan SOL Jätepalvelu Oy. Nimi valittiin henkilöstön nimiehdotusten perusteella.
Liisa Joronen väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 1993 aiheella "Ammatillisen kasvun edellytykset organisaatiossa". Kasvatustieteen ja sosiologian opiskelun tutkimuskohteena ja koekenttänä toimi oma yritys.
Vuosina 1991 ja 1993 SOL voitti Suomen Laatupalkinnon, sai vuorineuvosten Nestor Partners Oy:n Tiennäyttäjän lyhdyn sekä vuonna 1992 Vuoden tuloksentekijä -palkinnon.
SOL Jätepalvelu Oy:hyn ostettiin vuonna 1996 Helsingin kaupungin yhtiöittämä Rikaton Oy, josta muodostettiin SOL Ympäristöpalvelut Oy. Tämä yritys myytiin vuonna 1999 saksalaiselle toimijalle. Vuosina 1999-2001 SOL toimi myös tekstiilien ja mattojen vuokraajana. SOL Tekstiilipalvelut Oy:n myytiin Lindströmille. Lindströmille jääneet kuluttajapesulapalvelut ovat kuuluneet SOL-konserniin vuodesta 2001 lähtien ja toimivat SOL Pesulapalvelut Oy:nä. Kiinteistöpalveluita SOL on tarjonnut 1990-luvulta lähtien.
SOLin liikevaihto vuonna 1993 oli noin 30 milj. euroa ja henkilöstömäärä noin 2 300. SOLin alusta lähtien hallituksen puheenjohtajana on toiminut Liisa Joronen ja toimitusjohtajana Anu Eronen.
Toiminnan monipuolistuttua siivous-, toimitila- ja kiinteistöpalveluissa toimivan yrityksen nimi muutettiin SOL Palvelut Oy:ksi, jonka emoyhtiönä vuoden 2008 alusta lähtien on toiminut SOLEMO Oy. SOLin kansainvälinen toiminta käynnistyi Virossa vuonna 2001 ja on laajentunut Latviaan ja Venäjälle, joissa kaikissa on oma tytäryhtiö.
SOL Palvelut Oy osti Linnan Vartijat Oy:n osakekannan vuoden 2014 vaihteessa. SOL vahvisti kaupan myötä asemiaan Hämeenlinnan, Riihimäen, Forssan ja Hyvinkään alueella.
Luontopolku
Luontopolku on virkistyskäyttöön tarkoitettu polku tai reitti, jonka varrella on vieressä sijaitsevan luonnon ominaisuuksia selittäviä opastekylttejä. Yleensä se on nimensä mukaisesti itsenäinen polku vaikka voikin liittyä myös laajempaan retkeily- tai ulkoilureittikokonaisuuteen.
Suomen ensimmäinen vedenalainen luontopolku avattiin toukokuussa 1999 Reposaaressa. Tämä Suomen lyhin luontopolku – 130 metriä sukelluslaitteilla – esitteli Selkämeren luontoa kuvin ja sanoin pohjassa 2–6 metrin syvyydessä kulkevaa narulla merkittyä reittiä pitkin. Polun laati ja toteutti K. Karwin yhdessä paikallisten yhteisöjen ja yritysten tuella.
Myös Saaristomeren kansallispuistossa on vedenalainen luontopolku, joka avattiin kesäkuussa 2006. Betonilaattoihin kiinnitetyt opastaulut ovat pohjalla 0,5–5 metrin syvyydessä, ja useimmat niistä näkyvät sukelluslasien avulla vedenpinnalta. Noin 200 metrin pituisella luontopolulla kuljetaan seuraamalla tauluja yhdistävää köyttä uiden pinnalla snorkkelin avulla tai sukeltamalla.
Huuhkajan kierros
Huuhkajan kierros on luontopolku Lapinlahden kunnassa Pohjois-Savossa. Tiilikanjokeen rajautuva Huuhkajan harjualue, jossa polku kulkee, on osa 3 200 hehtaarin laajuista Älänteen Natura 2000 -aluetta. Luontopolku on 6 kilometrin, ja polulla on kaksi tulentekopaikkaa.
Hämeentie (Helsinki)
Hämeentie () on Helsingin Hakaniemestä koillisen suuntaan johtava katu, joka alkaa Hakaniemen torilta (Siltasaari) päättyen Vanhan­kaupungin­kosken kohdalle Vantaanjoen suulla.
Nimensä mukaisesti Hämeentie muodosti vanhastaan alkuosan Helsingistä Hämeenlinnaan johtaneesta päätiestä, joka kulki Viikin, Malmin ja Tuusulan Hyrylän kautta. Kun Helsinkiin johtaneita teitä 1850-luvulla levennettiin ja parannettiin, Hämeentie sai nimen "Östra Chaussén", suomennettuna "Itäinen viertotie". Vastaavasti silloisen Turuntien alkuosa, nykyinen Mannerheimintie sai nimen "Västra Chaussén" eli "Läntinen Viertotie". Vanhat nimet Hämeentie ja Turuntie palautettiin käyttöön vuonna 1928. (Nykyisin Hämeenlinnaan ja edelleen Tampereelle johtava valtatie 3 alkaa kuitenkin Mannerheimintien päästä.)
Hämeentien eteläosa on Sörnäisten ja Kallion rajana, keskiosa Hermannin ja Vallilan rajana. Kadun pohjoisosa kulkee Toukolan kautta Vanhaankaupunkiin.
Hämeentie oli 1980-luvulle saakka tärkeä Helsingin sisääntuloväylä, jota pitkin Lahdenväylän liikenne ohjattiin Helsingin keskustaan. Varastokadun (nykyään Hermannin rantatie) laajentaminen 1980-luvulla mahdollisti keskustaan suuntautuvan henkilöautoliikenteen ohjaamisen Hämeentien katukuilun sijasta Hermannin kaupunginosan kautta Sörnäisten rantatielle, jossa siitä oli vähemmän haittaa. Hämeentien pohjoisosa oli jo aikaisemmin menettänyt merkityksensä pääliikenneväylänä, kun rakennettiin siitä erkaneva Kustaa Vaasan tie, joka johtaa Lahdenväylälle. Haarautumiskohdassa Hämeentie tekee keskustasta tultaessa jyrkän mutkan oikealle ja Kustaa Vaasan tie jatkuu suoraan eteenpäin kohti Lahden moottoritien alkua.
Hämeentie on tärkeä joukkoliikenteen runkoväylä, jota käyttää Lahdenväylän ja Tuusulanväylän suuntiin koilliseen Helsinkiin suuntaava paikallisliikenne. Raitiolinja 6 kulkee Hämeentietä Hakaniemestä sekä raitiolinja 8 Kurvista Arabianrantaan saakka. Myös raitiolinja 7 kulkee Hämeentietä, Hakaniemen ja Mäkelänkadun risteyksen välisen osuuden.
Hämeentie on ongelmapaikkoja polkupyöräilijöille. Kuntalaisaloite vaati Hämeentielle pyöräkaistoja ja Helsingin kaupunginhallitus hyväksyikin huhtikuussa 2016 äänin Hämeentien muutossuunnitelmat. Hämeentieltä kiellettäisiin läpiajo Hakaniemen torin ja Kurvin välillä. Sillä olisi raitiovaunukiskojen ja pyöräilykaistan lisäksi ainoastaan yksi autokaista suuntaansa ja sitä käyttäisivät vain bussit ja taksit. Kadulta poistettaisiin seitsemät liikennevalot ja joukkoliikenne näin myös nopeutuisi. Suunnitelma menee vielä kaupunginvaltuuston käsittelyyn.
Hämeentien uudistusremontti aloitetaan 4. maaliskuuta 2019, ja sen arvioidaan kestävän vuoden 2020 loppupuolelle. Remontin jälkeen autoliikenne kadulla on huomattavasti vähäisempää kuin ennen. Suunnitelman mukaan 7 500 autoa vuorokaudessa siirtyy muille reiteille. Remontti tehdään Siltasaarenkadun ja Helsinginkadun välisellä osuudella Hämeentiestä.
Hirvasen koulu
Hirvasen koulu on yksi Uuraisten kunnan kouluista. Koulu sijaitsee Kangashäkin kylässä valtatien 4 varrella. Koulussa on vuosiluokat 1–6 ja 128 oppilasta (2015). Seitsemän luokanopettajan lisäksi koululla työskentelevät erityisopettaja ja neljä koulunkäyntiavustajaa. Siivous- ja ruokapalveluyksikkö huolehtii kouluruuan valmistuksesta koulun omassa keittiössä ja tilojen siisteydestä.
Koulu on perustettu 1954 ja koulurakennusta on sittemmin laajennettu ja korjattu useaan kertaan. Vuonna 2009 hankittiin ensimmäinen osa Mäkelän viipalekouluun. Kolmessa eri vaiheessa Mäkelästä syntyi viiden luokan koulu, missä on myös opettajien huone, rehtorin kanslia ja ryhmätilaa.
Uusi koulu rakennetaan kokonaan eri paikkaan Uurasitentien varteen.
Arvo Pärt
Arvo Pärt (s. 11. syyskuuta 1935 Paide) on aikamme merkittävimpiin luettu virolainen säveltäjä. Pärt tunnetaan keskiaikaisista musiikkivaikutteistaan sekä niin sanotun kulkustyylin sävellyksistä.
Pärt varttui Rakveressa ja opiskeli säveltämistä Tallinnassa vanhemman polven virolaisen säveltäjän Heino Ellerin oppilaana. Vuonna 1980 Pärt emigroitui silloisesta Neuvostoliitosta ensin Itävaltaan, mutta muutti jo 1981 Berliiniin. Nykyään hän asuu taas Virossa, Laulasmaan kylässä. Viron presidentti Arnold Rüütel myönsi Pärtille 6. helmikuuta 2006 Viron Valtionvaakunan ritarikunnan 1. luokan kunniamerkin (suurristi). Dorian Supin on ohjannut säveltäjästä dokumenttielokuvan "Arvo Pärt: 24 Preludes for a Fugue".
Suomessa säveltäjä on vieraillut muun muassa hiljentymismatkoilla Valamon luostarissa.
Vakiintuneen taidemusiikkiyleisön ulkopuoleltakin kuulijoita saanut Arvo Pärt on luettu myös ”uusyksinkertaisen” tyylin edustajaksi. Neuvostoliiton aikana hänen hengellisiä elementtejä sisältänyt tuotantonsa ei ollut taideviranomaisten suosiossa.
Pärt nimittää omaa nykyistä musiikkityyliään "tintinnabuliksi" (lat. pienet kellot). Hän aloitti kyseisen tekniikkansa soveltamisen teoksissaan 1970-luvulla. Hänen uransa käsittää useita suuria tyylinmuutoksia.
Arvo Pärt omisti neljännen sinfoniansa (lisänimeltään "Los Angeles") ”kaikille Venäjän vangituille, joilta on viety heidän oikeutensa”. Esa-Pekka Salonen johti sinfonian kantaesityksen Los Angelesin filharmonikkojen konsertissa 2009.
Pärtin persoonalliset, tunteisiin vetoavat teemat ovat kiehtoneet elokuvantekijöitä kautta maailman. Virolaissäveltäjän musiikkia onkin käytetty sadoissa elokuvissa.
Kissanpiiskaajankuja
Kissanpiiskaajankuja () on katu Kristiinankaupungin kantakaupungissa, hieman Kauppatorin eteläpuolella. Katu päättyy lännessä Läntiseen Pitkäänkatuun ja idässä merenrannan tuntumaan. Poikkikadut ovat Itäinen Pitkäkatu ja Rantakatu.
Kissanpiiskaajankuja sijaitsee puutaloalueella ja on Suomen kolmanneksi kapeimpana katuna (kapeimmillaan 299 cm) matkailunähtävyys.
Kadun nimi on peräisin yhdeksänhäntäisen kissan käyttäjästä eli purjelaivojen ajoilta, jolloin miehistöä saatettiin rangaista piiskaamalla. Vanhaan merenkulkukaupunkiin sana lienee kulkeutunut merimiestarinoiden mukana ja otettu kadunimeksi, mutta merenkulkijoiden kadottua suurelta osin nimen alkuperä on jäänyt useimmille kaupungin asukkaille tuntemattomaksi.
Goran Bregović
Goran Bregović (s. 22. maaliskuuta 1950 Sarajevo, Bosnia ja Hertsegovinan sosialistinen tasavalta, Jugoslavia) on Balkanin alueen tunnetuimpia muusikkoja ja säveltäjiä. Bregović yhdistelee musiikissaan eteläslaavilaista- ja romanimusiikkia.
Goran Bregović syntyi Bosnia ja Hertsegovinassa Sarajevossa Jugoslaviassa. Hänen isänsä oli Bosnian kroaatti ja äitinsä serbi. Nuorena hän opiskeli konservatoriossa viulun soittoa joitakin vuosia. Vuonna 1971 Bregović aloitti sosiologian ja filosofian opinnot yliopistossa, mutta jätti ne pian kesken. Hän perusti 16-vuotiaana "Jutro" (aamu) nimisen yhtyeen, joka vuonna 1979 muutti nimensä Bijelo Dugmeksi. Yhtyeessä Bregović päätyi soittamaan kitaraa, omien sanojensa mukaan "koska kitaristeilla on paras onni tyttöjen kanssa". Bijelo Dugmesta tuli nopeasti Jugoslavian suosituin yhtye 1970-luvun lopulta 1980-luvun puoleenväliin asti. 1980-luvun lopulla Bregović aloitti elokuvamusiikin säveltämisen. Bregović sävelsi Serbian vuoden 2010 euroviisujen edustuskappaleen Ovo je Balkan.
Rok Benkovič
Rok Benkovič (s. 20. maaliskuuta 1986 Ljubljana) on slovenialainen entinen mäkihyppääjä.
Benkovič aloitti mäkihypyn harrastamisen vasta 11-vuotiaana vuonna 1997. Vuonna 2003 hän voitti nuorten MM-hopeaa. Samana vuonna hän kilpaili aikuisten MM-kisoissa Val di Fiemmessä ja sijoittui suurmäessä 23:nneksi, normaalimäessä 31:nneksi ja joukkuekilpailussa kuudenneksi.
Benkovičin uran paras saavutus on normaalimäen kultamitali 2005 hiihdon MM-kisoista Oberstdorfista. Benkovič oli kilpailun ja ehkä koko MM-kilpailujen suurin yllättäjä. Hänellä ei ollut yhtään palkintosijaa mäkihypyn maailmancupissa ennen maailmanmestaruuttaan. Samoissa kisoissa pari päivää myöhemmin hän voitti normaalimäen joukkuekilpailun pronssimitalin Slovenian joukkueessa yhdessä Primož Peterkan, Jure Bogatajn ja Jernej Damjanin kanssa. Suurmäessä hän sijoittui viidenneksi, ja suurmäen joukkuekilpailussa Slovenia oli neljäs.
Kevään 2005 jälkeen Benkovič ei ole menestynyt. Torinon 2006 olympialaisissa hän oli suurmäessä 29:s, normaalimäessä 49:s ja joukkuemäessä kymmenes. Sapporon MM-kisoissa 2007 hän sijoittui normaalimäessä 27:nneksi. Hänen paras saavutuksensa maailmancupissa on Oslon kilpailun neljäs sija maaliskuussa 2005.
Benkovič ilmoitti toukokuussa 2007 lopettavansa uransa, vain 21-vuotiaana.
Matti Alahuhta
Matti Juhani Alahuhta (s. 22. kesäkuuta 1952 Alahärmä) on suomalainen yritysjohtaja. Hän oli Koneen toimitusjohtaja vuosina 2005–2014. Alahuhta on jatkanut toimitusjohtajakautensa jälkeen Koneen hallituksessa, jossa on istunut vuodesta 2003.
Alahuhdan aikana Kone kaksinkertaisti maailmanlaajuisen markkinaosuutensa ja sen markkina-arvo kuusinkertaistui. Ennen Konetta Alahuhta teki pitkän uran Nokiassa. Koulutukseltaan hän on tekniikan tohtori.
Alahuhdan isä oli rakennusmestari ja äiti peruskoulunopettaja. Alahuhta kirjoitti ylioppilaaksi Vaasan lyseon lukiosta vuonna 1971. Vuonna 1976 hän valmistui Teknillisestä korkeakoulusta diplomi-insinööriksi ja väitteli tekniikan tohtoriksi vuonna 1990. Hänen väitöskirjansa otsikko oli "Global growth strategies for high technology challengers". Vuonna 2007 Alahuhta promovoitiin Tampereen teknillisen yliopiston kunniatohtoriksi.
Alahuhta työskenteli eri tehtävissä Nokiassa vuodet 1975–2004 lukuun ottamatta vuosia 1982–1984, jolloin hän oli Rank Xeroxin myyntijohtaja. Nokiassa hän oli johtokunnan jäsen vuosina 1993–2004, varatoimitusjohtaja vuonna 2004, toimitusjohtaja Nokia Mobile Phonesissa 1998–2003, toimitusjohtaja Nokia Telecommunicationsissa 1993–1998 ja eri tehtävissä Nokia Telecommunicationsissa 1984 - 1992 ja Nokia Elektroniikassa 1975–1982.
Alahuhta on DevCo Partners Oy:n (vuodesta 2014) ja Outotecin (vuodesta 2013) hallituksen puheenjohtaja. Hän on hallituksen jäsen Koneessa (vuodesta 2003), Volvo AB:ssä (vuodesta 2014) ja ABB:ssa (vuodesta 2014). Hän on toiminut myös UPM:n ja British Telecomin hallituksissa.
Alahuhta on (vuodesta 2017) Elinkeinoelämän keskusliiton vaalivaliokunnan puheenjohtaja. Aiemmin Alahuhta on ollut myös Aalto-yliopiston, sveitsiläisen International Institute for Management Developmentin (IMD), Elinkeinoelämän keskusliiton, Teknologiateollisuus ry:n, Suomen Sähkö- ja elektroniikkateollisuuden liiton ja Teknologiateollisuuden 100-vuotissäätiön hallitusten puheenjohtaja, sekä Tekesin hallituksen varapuheenjohtaja ja EVA/ETLA:n hallituksen jäsen.
Vuonna 1993 Alahuhdalle myönnettiin Suomen Valkoisen Ruusun I luokan ritarimerkki ja vuonna 2003 komentajamerkki. Vuonna 2013 hänelle myönnettiin ritarikunnan toiseksi korkein I luokan komentajamerkki. Keskuskauppakamari palkitsi Alahuhdan marraskuussa 2013 rautaisella ansiomerkillä "huomattavista ansioista Suomen kansainvälisen yritystoiminnan kehittäjänä sekä suomalaisen osaamisen ja modernin johtajuuden edistäjänä".
Euroopan talouslehtien yhdistys (EBP), johon kuuluvat muun muassa talouslehdet Financial Times, The Wall Street Journal Europe, Handelsblatt, Les Echos ja Kauppalehti, valitsi Alahuhdan vuoden 2009 eurooppalaiseksi yritysjohtajaksi. Yhdistys perusteli valintaansa Alahuhdan ansioilla Koneen luotsaamisessa toimialansa johtavaksi yritykseksi. Alahuhta sijoittui ensimmäiseksi Suomen Thinkers 20 -listalla Nordic Business Report -lehden valitessa Suomen suurimpia bisnesajattelijoita elokuussa 2012.
Alahuhta on ollut naimisissa vuodesta 1978 ja hänellä on kaksi lasta. Hänen tyttärensä on Marimekon toimitusjohtajaksi vuonna 2015 valittu Tiina Alahuhta-Kasko.
Todella upeeta
Todella upeeta () on BBC:n tuottama ja näyttelijä Jennifer Saundersin kirjoittama komediasarja, farssi, jota on esitetty vuodesta 1992 kausittain. Sarjan tunnusmusiikin ”"This Wheel’s on Fire"” esittää Julie Driscoll yhdessä Adrian Edmonsonin kanssa. Kappaleen ovat alun perin tehneet Bob Dylan ja The Band.
Ennen sarjaa Saundersilla oli yhdessä Dawn Frenchin kanssa TV-show, jossa toistuneen sketsin pohjalta syntyi sitten Todella upeeta. Suomessa sarjaa on esittänyt Yle TV1, TV5 ja AVA.
Sarjasta tehtiin yhdysvaltalainen versio, jota esitettiin Foxilla vuonna 2009. Sarjan tuottajana toimi Saunders.
Vuonna 2000 British Film Instituten kyselyssä ammattilaiset valitsivat sarjan kaikkien aikojen 17. parhaaksi brittiläiseksi TV-ohjelmaksi.
Saunders itse esittää pääosaa, henkisesti epäkypsää yksinhuoltajaäitiä nimeltä "Ed(w)ina Monsoon". Hän on jättänyt elämässään vähemmälle huomiolle kaiken muun paitsi muotibisneksen, ja hän tietää kuinka saada kaiken haluamansa. Edinaa säestää ja kannustaa jos mahdollista vieläkin härskimpi ja häpeämättömämpi ystävätär "Patricia "Patsy" Stone", jota esittää Joanna Lumley. Tällä on kaikkia kuviteltavissa olevia paheita nymfomaniasta, huumeiden väärinkäytöstä ja alkoholismista lähtien. Vastapainona on Edinan varhaiskypsä, tylsä ja jalat maassa pitävä tytär "Saffron", joka yrittää kaikin keinoin opiskella ja huolehtia taloudesta, eli tilanteeseen kuuluu käännetty vanhemmuus. Saffya esittää Julia Sawalha.
Sivurooleissa esiintyy kirjavaa sakkia: kelvoton isoäiti, tuottajia, sihteereitä. Lähes jokaisessa jaksossa on vieraillut tunnettuja julkisuuden henkilöitä useimmiten omana itsenään, muun muassa Twiggy, Lulu, Britt Ekland, Helena Bonham Carter, Whoopi Goldberg, Sofie Gråbøl, Elton John, Ruby Wax.
Vuonna 2011 Jennifer Saunders ilmoitti, että sarjan pohjalta tehdään elokuva, ja "Todella upeeta -elokuva" tuli ensi-iltaan elokuussa 2016.
Urpo Harva
Urpo Hemminki Harva (vuoteen 1926 Heerman, 22. toukokuuta 1910 Vampula – 29. heinäkuuta 1994 Lohja) oli suomalainen filosofi, kasvatustieteilijä ja aikuiskasvatuksen ensimmäinen professori. Päätyönsä ohella hän toimi sivistysjärjestöissä.
Harva aloitti vuonna 1940 kansansivistysopin opettajana Helsingin Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa (YKK). Hänet nimitettiin professoriksi vuonna 1946 tieteenalansa ensimmäisenä Pohjoismaissa, ja samalla hänestä tuli Yhteiskunnallisen korkeakoulun ensimmäinen professori, jonka ala oli kansansivistysoppi. Myöhemmin kansansivistysoppi muuttui aikuiskasvatukseksi ja Tampereelle 1960 muuttaneesta Yhteiskunnallisesta korkeakoulusta vuonna 1966 Tampereen yliopisto. Harva jatkoi Tampereen yliopiston aikuiskasvatuksen professorin virassa vuoteen 1973.
Tutkijana Harvaa kiinnostivat perimmäiset kysymykset, sivistyksen määritelmä, kasvatuksen ja koulutuksen perimmäiset päämäärät sekä siveelliset kysymykset. Harva kiinnitti huomiota siihen, että pyrkimys jatkuvaan taloudelliseen kasvuun voi nousta perusarvojen edelle. Julkisena keskustelijana Harva nosti esiin ajatuksia, jotka eivät niiden esittämishetkellä olleet suosiossa, esiintyen konservatiivina, mikä ei miellyttänyt 1970-luvun opiskelija- tai opettajapolvea. Toisaalta hänen ajatuksensa saattoivat olla radikaaleja, kuten ajatus opiskelijoista arvioimassa opettajien opetustaitoa tai tarkastamassa pro gradu -tutkielmia.
Harva piti ihanteenaan sokraattista, kyselevää ja totuutta etsivää opettajakäsitystä, jonka hän johti Platonin Akatemiasta.
Harva oli ahkera kirjoittaja. Filosofi Sami Pihlströmin arvion mukaan ”(v)ain harvat suomalaiset ovat osallistuneet yhtä aktiivisesti sekä filosofiseen, kasvatustieteelliseen että uskonnollis-elämänkatsomukselliseen keskusteluun”.
Eläkkeellä Harva toimi "Aamulehden" kolumnistina nimimerkillä Tavin tornista. Lehtikirjoittajana hän käsitteli kasvatuksen ja koulutuksen kysymyksiä sekä eläinten oikeuksia, uskontoa ja työttömyyttä. Elämänsä viime vuosina hän otti voimakkaasti kantaa eutanasian puolesta – ja kuoli vaikean sairauden murtamana 1994.
Urpo Harva -luento on Tampereen yliopiston kasvatustieteiden laitoksen vuosittain järjestämä vierailuluento.
Urpo Harva -luennon tavoitteena on herättää keskustelua ajankohtaisista yhteiskunnallisista ja sivistyksellisistä kysymyksistä. Luennoitsijaksi kutsutaan henkilö, joka on merkittävistä edistänyt kriittistä yhteiskunnallista ja sivistyksellistä keskustelua.
Luento perustettiin vuonna 2006 juhlistamaan osaltaan sitä, että tuolloin oli tullut kuluneeksi 60 vuotta Urpo Harvan astumisesta aikuiskasvatuksen virkaan, joka oli samalla Tampereen yliopiston ensimmäisen professorin virka. Harva tunnettiin kasvatusfilosofian ja etiikan tutkijana sekä yhteiskunnallisista ja kulttuurikysymyksistä kiinnostuneena keskustelijana.
Matti Häyry
Matti Johannes Häyry (s. 20. syyskuuta 1956 Turku) on filosofian professori Aalto-yliopiston Kauppakorkeakoulussa. Hän toimi vuosina 2004-2013 bioetiikan ja oikeusfilosofian professorina Manchesterin yliopistossa Englannissa ja ennen sitä moraalifilosofian ja filosofian professorina Keski-Lancashiren ja Kuopion yliopistoissa. Häyry opiskeli käytännöllistä ja teoreettista filosofiaa Helsingin yliopistossa. Hänen tärkeimpiä tutkimuskohteitaan ovat olleet bioetiikka ja moraalifilosofia. Ennen tutkijanuraansa Häyry oli 1975–1981 Puolustusvoimien palveluksessa ja on sotilasarvoltaan majuri evp.
Kummituseläimet
Kummituseläimet ("Tarsiidae") ovat Kaakkois-Aasian saarilla eläviä kädellisiä. Ne ovat pääasiassa yöaktiivisia eläimiä, jotka hyppivät ja kiipeilevät puissa innokkaasti.
Kummituseläinten vartalo on n. 20 cm ja häntä 25 cm pitkä ja karvaton. Pää on pyöreä ja voi kääntyä jopa 180°. Kummituseläimen smaragdinvihreät silmät ovat poikkeuksellisen suuret. Eturaajojen sormissa sillä on litteät kynnet ja leveät tarttumalevyt. Hyvin pitkillä takaraajoillaan kummituseläimet hyppivät sammakkomaisesti puusta toiseen saalistaessaan hämärissä pikkueläimiä (yöperhosia, matoja, hyttysiä).
Kummituseläinten eri lajien levinneisyysalueisiin kuuluvat Filippiinit, Borneo, Sulawesi ja Sumatra. Philippine Tarsier Foundation on paikka jossa kummituseläimiä voi niitä häiritsemättä nähdä.
Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut, että heimon suomenkieliseksi nimeksi vaihdettaisiin kummittelijat.
Dinosaurusten hävittyä liitukauden lopussa kehittyivät ensimmäiset kädelliset jotka muistuttivat luultavasti kummituseläimiä.
Kummituseläimiä on kuusi lajia, jotka kaikki ovat hyvin toistensa kaltaisia.
Kulttuurisota
Kulttuurisota (, saksalaisesta 1800-luvun käsitteestä "Kulturkampf") viittaa ideologisiin ja usein kiihkeisiin vastakkainasetteluihin, jotka ovat tyypillisiä yhdysvaltalaisessa politiikassa 1960-luvulta eteenpäin konservatiivien ja liberaalien välillä. Voimakkaasti yhdysvaltalaisia jakavia aiheita ovat muun muassa abortti, homoseksuaalisuus, uskonto ja asepolitiikka.
Kulttuurisota nousi Yhdysvalloissa puheenaiheeksi vuonna 1992, kun konservatiivipoliitikko Pat Buchanan piti republikaanisen puolueen puoluekokouksessa puheen aiheesta ja kutsui sitä kamppailuksi "Amerikan sielusta". Buchanan määritteli kulttuurisodan näyttämöksi ennen kaikkea abortin, homojen oikeudet, uskonnollisen syrjinnän ja naiset armeijassa.
Homojen avioliiton suhteen konservatiivinen näkökulma oli voitolla 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä, kun se oli kielletty useimmissa osavaltioissa. Sen jälkeen kieltoja on purettu. Polarisoitunut kulttuurinen yhteenotto kuitenkin jatkuu Yhdysvalloissa edelleen.
2010-luvulla Yhdysvaltain kulttuurisodat ovat laajentuneet Internetiin. Ironiaa, parodiaa, meemejä ja trollaamista hyödyntävä sekalainen konservatiivinen online-liike on ottanut aiheikseen muun muassa liberalismin, feminismin, poliittisen korrektiuden, seksuaalisuuden, sukupuoli-identiteetin, rasismin ja sananvapauden. Se pilkkaa vapaamielisiä ja konformistisia käsityksiään puolustavien establishmentin liberaalien vakavuutta ja moraalista itseimartelua. Nykyajan online-kulttuurisodan oikeistolainen osapuoli yhdistetään etenkin alt-right-liikkeeseen. Siihen kuuluu niin poliittisesti motivoituneita kirjoittajia, maltillisista aina naisvihamielisiin ja rasistisiin, kuin huvikseen trollaaviakin. Kulttuurisotien vasemmistolainen osapuoli toimii 2010-luvulla esimerkiksi Tumblr-blogipalvelussa ja yliopistojen kampuksilla, missä se käy jyrkän identiteettipoliittisia ja vapaan ilmaisun vastaisia kampanjoitaan, joissa "ongelmallisina" nähdyt epäkorrektit puheet tai teot johtavat herkästi vastatoimiin.
Primož Peterka
Primož Peterka (s. 28. helmikuuta 1979 Ljubljana) on aktiiviuransa päättänyt slovenialainen mäkihyppääjä.
Peterka aloitti hyppäämisen kotikaupunkinsa Moravčen lähistöllä sijaitsevasta pienestä 20 metrin mäestä. Myöhemmin hän liittyi Triglav-hiihtoseuraan Kranjn kaupungissa, jossa hän myös opiskeli toisen asteen talousoppilaitoksessa.
Ensimmäisen maailmancupin kisansa Peterka hyppäsi 4. tammikuuta 1996, ja yllätti kaikki kahdeksannella sijallaan. Samalla kaudella hän jatkoi hyviä hyppyjään, ja otti ensimmäisen voittonsa Puolan Zakopanessa. Toinen voitto tuli Ruotsin Falunissa. Samana vuonna hän sijoittui nuorten MM-kisoissa hopealle Michael Uhrmannin jälkeen.
Kaudella 1996-1997 nuorisosensaatio Peterka voitti seitsemän osakilpailua, mäkiviikon sekä maailmancupin kokonaiskilpailun. Hänen ainoa haastajansa oli kokenut saksalainen Dieter Thoma, joka kuitenkin jäi kakkoseksi.
Kaudella 1997-1998 hän voitti neljä osakilpailua sekä toistamiseen maailmancupin kokonaiskilpailun. Naganon olympialaisissa Peterka sijoittui monien slovenialaisten pettymykseksi suurmäen kilpailussa viidenneksi ja normaalimäessä kuudenneksi.
Monille nuorille menestyneille mäkihyppääjille tyypilliseen tapaan myös Peterkalla ilmeni urallaan suvantovaihe, henkilökohtainen kriisi, joka kesti peräti kolmen vuoden ajan. Hänellä oli ongelmia valmentajiensa ja muiden henkilöiden kanssa. Tuolloin hän myös löysi nykyisen vaimonsa Renata Bohincin, vuoden 1996 Slovenian missikilpailujen voittajan. Vuonna 2001 heille syntyi poika, Maj. Heillä on myös kaksi muuta lasta. Kaudella 2001-2002 Peterka teki paluun mäkihypyn huipulle. Yhdessä Robert Kranjecin, Damjan Frasin ja Peter Žontan kanssa hän voitti Salt Lake Cityn olympialaisten joukkuekilpailun pronssimitalin. Seuraavalla kaudella hän otti kaksi maailmancupin osakilpailuvoittoa. Hän on lopettanut uransa vuonna 2011 kilpailtuaan sitä ennen Continental Cupissa.
Dharma ja Greg
Dharma ja Greg ("Dharma & Greg") oli yhdysvaltalainen tilannekomediasarja, jota esitettiin Yhdysvalloissa ABC:llä vuosina 1997–2002. Suomessa sarjaa on esitetty MTV3:lla ja Subilla.
Sarja perustuu kahden henkilön, Dharman ja Gregin, väliseen suhteeseen. He ovat kotoisin hyvin erilaisista perheistä niin elämänkatsomuksen, elintason kuin arvomaailmankin osalta. Dharma (Jenna Elfman) on hippiperheen tytär, kun taas Greg (Thomas Gibson) on rahakkaasta perheestä lähtöisin oleva asianajaja. Naimisiin he päätyivät ensimmäisillä treffeillään.
Sarja keskittyy pääparin avioelämään ja kompromisseihin, joita he joutuvat suhteessaan tekemään erilaisen elämänkatsomuksensa ja taustansa vuoksi. Dharman ja Gregin vanhemmat kuvataan varsin kärjistettyinä hahmoina, hippien ja raharikkaiden stereotypioina, kun taas pääpari kuvataan enemmän keskiluokkaisina, ”tavallisina tallaajina”. Sarjan tapahtumat sijoittuvat pääosin San Franciscoon.
Sarja päättyi vuonna 2002 yhtä aikaa sarjojen "Spin City" ja "Vielä kerran" kanssa. Syynä tähän olivat alhaiset katsojaluvut sekä muutokset kohderyhmissä.
Jokaisen "Dharma ja Gregin" jakson lopussa ruudulla vilahtaa viesti. Nämä viestit (”turhamaisuuskortit”) ovat sarjan tuottajan Chuck Lorren käsialaa ja kuvastavat hänen henkilökohtaisia mielipiteitään eri asioista."Dharma ja Greg" oli useasti ehdolla eri palkintojen saajaksi, ja se on voittanutkin muutamia palkintoja. Esimerkiksi Dharmaa esittänyt Jenna Elfman on voittanut Golden Globe -palkinnon.
Oulun Luistinseura
Oulun Luistinseura, OLS on vuonna 1880 perustettu oululainen urheiluseura. OLS on suomen vanhin palloiluseura. Seuralla on toimintaa jääpallossa, jalkapallossa, salibandyssa ja keilailussa.
Alun perin seura perustettiin nimellä "Skridskoklubben i Uleåborg". Sen tarkoitus oli pyörittää Oulujoen jäälle Pikisaaren ja Kiikelin välille tehdyn luistinradan toimintaa. Vuonna 1895 seuran toiminta loppui väliaikaisesti, mutta alkoi uudelleen suomenkielisellä nimellä Oulun Luistinseura vuonna 1908. Nykyisistä lajeista vanhin on jääpallo, joka tuli seuran toimintaa mukaan 1920, ja varsinainen jääpallojaosto perustettiin 1932, kun OPS:n jääpalloilijat liittyivät OLS:iin. Jalkapallo tuli seuran ohjelmaan 1941 ja keilailu 1957. Uusin nykyisistä lajeista on salibandy, joka tuli seuran ohjelmaan 1998, kun salibandyseura Oulun Pöllöt sulautuu OLS:n salibandyjaostoksi.
OLS:n tunnetuin, menestynein ja perinteikkäin palloilulaji on jääpallo, jota se pelaa Suomen korkeimmalla sarjatasolla Bandyliigassa. OLS:ssa jääpalloa on pelattu jo 1920-luvulta lähtien. OLS pelasi ensimmäistä kertaa pääsarjassa vuonna 1945, ja on pysyvästi pelannut ylimmällä sarjatasolla 1950-luvun puolivälistä alkaen.
OLS on yksi menestyneimmistä suomalaisista jääpalloseuroista, sillä se on voittanut SM-kultaa 16 kertaa. OLS on myös ainoana suomalaisena seurana voittanut jääpallon seurajoukkueiden maailmancupin. Voitto tuli vuonna 1976, jolloin kilpailu kulki Dex Cupin nimellä. Seuraavana vuonna joukkue saavutti Euroopan Cupin hopeaa. Saavutuksena on Euroopan Cupin hopeaa myös vuodelta 1990 ja viisi pronssia.
OLS:n edustusjoukkue pelaa jalkapallossa miesten Kakkosta. Oulun Luistinseuran kautta nousseita hyviä pelaajia on paljon, kuten: Mika Nurmela, Antti Niemi ja lukuisia muita kovia nimiä.
Seuran miesten edustusjoukkue pelaa Salibandyliigaa. Mitalisijoille seura ei ole koskaan yltänyt.
Kaukalopallossa OLS on ollut kolmesti SM-mitaleilla. Mitalit ovat tulleet ajalta, jolloin kaukalopallo kuului vielä jääpalloliittoon. Kauden 1975–1976 päätteeksi OLS nappasi kaksi mitali OLS II:n oltua hopealla ja ykkösjoukkueen pronssilla. Yksi pronssi tuli vielä kauden 1978–1979 päätteeksi.
Mäkihypyn maailmancup
Mäkihypyn maailmancup on kansainvälisen hiihtoliitto FIS:n järjestämä mäkihypyn maailman korkeatasoisin sarjamuotoinen kilpailu. Ensimmäinen miesten maailmancup järjestettiin kaudella 1979–1980, jolloin kokonaiskilpailun voiton vei Itävallan Hubert Neuper. Naisten ensimmäinen maailmancup järjestettiin kaudella 2011–2012, jolloin kokonaiskilpailun voitti Yhdysvaltojen Sarah Hendrickson.
Kautta aikain eniten osakilpailuvoittoja on Gregor Schlierenzauerilla: 53 voittoa (lisäksi 20 kakkossijaa ja 15 kolmossijaa). Eniten palkintopallisijoituksia maailmancupissa on Janne Ahosella: yhteensä 108 kpl, joista voittoja 36 kpl. Kautta aikain eniten osakilpailuvoittoja ja palkintopallisijoituksia naisissa on Sara Takanashilla: 53 voittoa ja yhteensä 78 palkintopallisijoitusta.
Maailmancupiin on alusta asti kuulunut osana perinteikäs Keski-Euroopan mäkiviikko (Oberstdorf, Garmisch-Partenkirchen, Innsbruck ja Bischofshofen). Muita perinteikkäitä kilpailupaikkoja ovat muun muassa Lahden Salpausselän Kisat, Holmenkollen (Norja), Sapporo (Japani), Zakopane (Puola) sekä lentomäen kilpailut Planicassa, Kulmissa, Vikersundissa, Oberstdorfissa ja Harrachovissa.
Maailmancupin henkilökohtaisissa osakilpailuissa jaetaan pisteitä seuraavasti: Parhaat 15 saavat järjestyksessä 100, 80, 60, 50, 45, 40, 36, 32, 29, 26, 24, 22, 20, 18 ja 16. Tästä eteenpäin seuraavaksi parhaat 15 saavat kukin aina yhden pisteen vähemmän. Joukkuekilpailuissa maailmancup-pisteitä annetaan vain, jos kisaan osallistuu vähintään kahdeksan joukkuetta. Tällöin pisteitä saa kahdeksan parasta joukkuetta siten, että paras saa 400 ja seuraavat seitsemän kukin aina 50 pistettä vähemmän. Mäkihypyn maailmancupiin kuuluu kokonaiskilpailun ohella myös lentomäen maailmancup, johon lasketaan pisteet ainoastaan lentomäkikilpailuista.
Kilpailijan nimi on lihavoitu, jos hän kilpailee kaudella 2018–2019.
Paavo Westerberg
Paavo Johannes Westerberg (s. 23. heinäkuuta 1973 Helsinki) on suomalainen näyttelijä, käsikirjoittaja, näytelmäkirjailija ja ohjaaja.
Westerberg valmistui Teatterikorkeakoulusta vuonna 2000, vaikka onkin työskennellyt näyttelijänä jo vuodesta 1981. Näyttelijänä hänet muistetaan televisiosarjoista "Susikoira Roi" (1987), "Susikoira Roi – seikkailu saaristossa" (1988) ja "Ruusun aika" (1990–1991). Hänellä oli myös merkittävä sivuosa Päivi Hartzellin elokuvassa "Lumikuningatar" (1986).
Käsikirjoittajana ja ohjaajana Westerberg aloitti 1996. Hän on toiminut käsikirjoittajana muun muassa elokuvissa "Paha maa" ja "Valkoinen kaupunki", joista molemmista hän sai Jussi-palkinnon. Westerberg oli myös päävastuussa palkitun "Irtiottoja" -televisiosarjan käsikirjoituksesta. Westerberg on kirjoittanut ja ohjannut kiitetyn televisiodraaman "Jälkilämpö". Teatteriin Westerberg on kirjoittanut näytelmät "Ranta", "Kotiin ennen pimeää", "Valhe" ja "He eivät asu enää täällä", jotka on julkaistu myös kirjoina. Westerbergin uusin näytelmä, runsaasti omaelämäkerrallisiakin aineksia sisältävä "Mahdolliset maailmat" kantaesitettiin Suomen Kansallisteatterissa 17.2.2016 kirjailijan omana ohjauksena.
Westerberg on runoilija Caj Westerbergin poika. Hänen äitinsä on perhehistorioitsija Elina Waris. Hänen isoveljensä Julius on muusikko ja kitaransoiton opettaja ja pikkusiskonsa Hanna kuvataiteilija.
Westerberg tuli isäksi 16-vuotiaana. Westerbergillä on lapsia yhteensä viisi, joista kaksi on tyttöjä ja kolme poikia. Nuorimman lapsen hän on saanut yhdessä näyttelijä Emmi Pesosen kanssa. Myös Westerbergin poika Elias näyttelee ja pyrkii opiskelemaan näyttelemistä. Toinen poika Joel Härkönen aloitti ohjaajaksi opiskelun Teatterikorkeakoulussa vuonna 2015.
Westerberg on yksi Suomen Kansallisteatterin kotikirjailijoista.
Oulun urheilutalo
Oulun urheilutalo (myös "Pyrinnön urheilutalo") on Oulun kaupungin omistama ja ylläpitämä liikuntahalli Oulun IV kaupunginosassa lähellä Torinrantaa, osoitteessa Rantakatu 15. Urheilutalo on valmistunut keväällä 1962.
Urheilutalolla on kolme kuntosalia. Kaksi niistä on hallin aukioloaikoina yleisön käytettävissä, yhteen voi varata vakiovuoroja.
Urheilutalolla on myös 245 m² peilisali aerobic- ja tanssiharjoittelua varten. Myös peilisaliin voi varata vakiovuoroja, ja sen vapaasti käytettävissä vapailla vuoroilla.
Palloiluhallissa on normaaliin tapaan valmiudet seuraaville lajeille:
Vakiovuorojen ulkopuolella sali on vapaasti käytettävissä. Tila on jaettavissa kolmeen osaan. Lattiapinnoiteena on joustoparketti. Vapaa korkeus on 9 metriä.
Salissa on kiinteät katsomotilat, jossa on kesän 2005 kunnostuksen jälkeen 687 istumapaikkaa. Lisäksi käytettävissä 500 tuolia.
Salia voidaan käyttää sarjaotteluihin, tapahtumiin (messut, näyttelyt) sekä muuhun kilpailutoimintaa
Tukisukka
Tukisukat on yleisnimitys elastisille sukille, jotka tukevat jalkojen pehmytkudoksia määrätyllä paineella. Tukisukka-nimitystä käytetään hyvin monenlaisista tuotteista, vain erittäin vähän tukevista aina lääkinnällisiin tukisukkiin ja kaikkein tehokkaimpiin kompressiosukkiin.
Lääkinnällisiä tukisukkia käytetään eräiden verenkiertoelimistön sairauksien hoidossa ja ennaltaehkäisyssä. Paine on sukissa suurimmillaan nilkassa, ja se vähenee polvea kohti noustessa. Tuki- ja kompressiosukat edistävät verenkiertoa jaloissa tukemalla ja tehostamalla laskimoläppien toimintaa. Verenkierto nopeutuu ja turvotus vähenee.
Tukisukkia valmistetaan kolmessa eri puristus- eli kompressioluokassa. Alimman luokan eli lievän kompression tukisukkia voivat käyttää terveet ihmiset turvotuksen ja jalkojen väsymysoireiden ennaltaehkäisyyn. Näissä sukissa kompressio on 12-17 mmHg. Keskivoimakkaan kompression eli luokan 1 sukissa kompressio on 18-22 mmHg ja tätä luokkaa käytetään lievien laskimosairauksien oireiden, kuten turvotuksen ja suonikohjujen hoidossa. Voimakkaan kompression, eli luokan 2 sukissa kompressio on 22-27 mmHg. Tämän luokan sukkia käyetään tavallisesti vain lääkärin suosituksesta laskimosairauksien hoidossa.
Lääkinnällisen tukisukan (kompressioluokka 1) paine on n. 15-21 mmHg. Näitä sukkia käytetään yleisesti vähäisen turvotuksen, suonikohjujen ja veritulppien (tromboosi) ennaltaehkäisyssä ja hoidossa. Lääkinnällisiä kompressiosukkia on saatavana kompressioluokissa 1-4.
Yleiskieli (täsmennyssivu)
Yleiskieli tarkoittaa seuraavia asioita:
Heprealainen kirjaimisto
Heprealainen kirjaimisto on 22 merkistä koostuva kirjaimisto, jolla kirjoitetaan heprean kieltä ja myös muun muassa jiddišiä ja ladinoa sekä juutalaisten arameankielisiä tekstejä kuten Talmudia.
Heprean kirjaimisto on "abjad", ts. sillä merkitään ainoastaan konsonantit. Kirjaimisto ei sisällä vokaaleja, mutta tarvittaessa ne voidaan merkitä näkyviin nikkud-järjestelmän avulla. Jo ennen tämän yksityiskohtaisen järjestelmän kehittämistä pitkien vokaalien merkitsemiseen alettiin käyttää tiettyjä konsonantteja (niin kutsutut "lukemisen äidit", matres lectionis). Hepreankielinen sana aakkosille on אלף-בית (alef-bet) kahden ensimmäisen kirjaimen mukaan. Jiddišissä alefilla merkitään a:ta ja o:ta, ajinilla e:tä, jodilla i:tä ja vaavilla u:ta.
Heprealaisista kirjaimista viisi esiintyy lisäksi hiukan eri muodossa sanan lopussa ("sofit"), mikä kasvattaa merkkien kokonaismäärän 27:ään. Hepreaa kirjoitetaan oikealta vasemmalle.
Heprealaisen kirjaimiston kirjainten lukumäärä, järjestys, nimet ja äännearvot vastaavat miltei täysin aramean kirjaimistoa, koska sekä heprealaiset että aramealaiset lainasivat foinikialaisen kirjaimiston käyttöönsä toisen vuosituhannen lopulla eaa.
Heprealaisessa kirjaimistossa on 22 kirjainta. Näistä viidellä on erityinen "sofit"- eli lopetusmuoto, jota käytetään mikäli kirjain esiintyy sanan lopussa.
Kullakin heprealaisella kirjaimella on lukuarvo, jolloin niitä voidaan käyttää myös numeroiden merkitsemiseen (katso heprealaiset numerot).
Heprealaisen kirjaimiston translitteraatio suomen kieleen on kuvattu standardissa SFS 5824 (1. painos 1998). Englannin kielessä käytetään standardia ISO 259 (1984).
Namib
Namib on aavikko Afrikan lounaisrannikolla. Se sijaitsee suurimmaksi osaksi Namibian alueella ja myötäilee Atlantin rannikkoa 50–160 kilometrin levyisenä ja 1 600 kilometrin pituisena. Pinta-alaltaan aavikko on noin 50 000 neliökilometriä. Sana "namib" tarkoittaa ’valtavaa’ naman kielessä. Namibin arvellaan olevan vanhin nykyisistä aavikoista; se on syntynyt noin 80 miljoonaa vuotta sitten, kun kylmä Benguelanvirta alkoi aiheuttaa viileän ja kuivan ilman laskeutumisen alueella. Namibin alueella sataa alle 10 millimetriä vuodessa ja se on suurimmaksi osaksi autiota.
Namibissa sijaitsee ryhmä maailman korkeimpia hiekkadyynejä. Dyyni numero 7 on noin 340 metrin korkuinen. Yksi ainoista pysyvistä asutusalueista on Sossusvlei dyyniryhmän lähistöllä. Aavikon pohjoisreunalla sijaitsevat lisäksi Walvis Bayn ja Swakopmundin kaupungit. Mereltä saapuvan kostean ilman kohdatessa aavikon kuivan ilman syntyy rannikolle runsaasti sumua, joka tiivistyy aamukasteeksi harvalukuisen kasvillisuuden käyttöön. Sumu on aiheuttanut myös useiden laivojen eksymisiä ja haaksirikkoja rannikon läheisyydessä; osa hylyistä sijaitsee nykyisin maalla jopa 50 metrin päässä rannasta johtuen aavikon vähittäisestä levittäytymisestä merta kohti.
Tunnetuin Namibin aavikon eläin lienee muun muassa Damaramaassa elävä ”aavikkonorsu”, joka on savanninorsun aavikolle sopeutunut muoto. Aavikkonorsut vaeltavat aavikolla keitaalta toiselle niin kuin ”aavikkosarvikuonoiksi” kutsutut suippohuulisarvikuonotkin. Namibin pitkän historian aikana aavikolle on ehtinyt kehittyä useita endeemisiä kasveja, jotka ovat tottuneet äärimmäiseen kuivuuteen ja kykenevät tyydyttämään vedentarpeensa pelkästä sumun kosteudesta. Tunnetuin esimerkki on eriskummallinen ikilehti. Luonnonvaroista merkittäviä ovat volframi, suola ja timantit.
Tekstipohjainen käyttöliittymä
Tekstipohjainen käyttöliittymä, TUI () tai puoligraafinen käyttöliittymä on käyttöliittymä, jossa ei käytetä näytönohjaimen graafisia ominaisuuksia siten, kuin ne nykyään ymmärretään. TUI edustaa siirtymävaihetta komentoliittymästä täysin graafiseen ympäristöön. Termi on kehitetty jälkijättöisesti moniajoon ja grafiikkaan kykenevien käyttöjärjestelmien yleistyttyä 1990-luvun alussa.
Teksti- tai merkkipohjaisessa käyttöliittymässä näytön pikseleitä ei ohjata yksitellen, vaan kaikki näytölle tulostuva saadaan näytönohjaimen merkkigeneraattorilta, jossa on tyypillisesti ASCII- tai ANSI-standardin mukainen kokoelma merkkejä. Näyttötiloina käytetään VGA:ta tai sitä varhaisempia EGA:ta ja CGA:ta.
TUI eroaa komentoriviltä käytettävästä liittymästä siten, että siinä voidaan käyttää kokonäyttötilaa, eikä rivi-riviltä-tulostus ole välttämätön ominaisuus. Käyttöliittymässä voidaan emuloida karkeasti grafiikkaa ja ikkunoita hyvin pienellä näyttömuistilla. Myös hiiriohjaus on mahdollinen.
Tyypillisiä merkkitilassa ajettavia sovelluksia ovat tekstinkäsittelyohjelmat Microsoft Word (DOS), WordPerfect (DOS), sekä tiedostonhallintaohjelmat Norton Commander ja DOS Shell.
Nykyaikaisissa tietokoneissa tekstipohjainen käyttöliittymä on korvattu graafisella, mutta sitä tapaa edelleen satunnaisesti sisäänkirjautumisikkunoissa, käyttöjärjestelmien asennusohjelmissa ja BIOSin hallinnassa.
Leimahduspiste
Leimahduspiste on alin lämpötila, jossa nesteestä normaalipaineessa haihtuu niin paljon höyryjä, että ne muodostavat nestepinnan päällä olevan ilman kanssa palavan kaasuseoksen. Leimahduspisteen lämpötila voidaan ilmaista joko lyhenteellä c.c. eli "closed cup", jolloin mittaus on tehty suljetun astian menetelmällä tai lyhenteellä o.c. eli "open cup", jolloin mittaus on tehty avoimen astian menetelmällä.
Eräiden aineiden leimahduspisteitä [°C]
Ruokaöljyjen leimahduspisteitä [°C]
Nesteet saattavat syttyä myös leimahduspisteensä alapuolella olevissa lämpötiloissa, jos ne ovat erittäin hienojakoisessa sumumaisessa muodossa tai ovat koostuneet eri jakeista kuten öljytuotteet. Nesteseoksien leimahduspiste voi olla alempi kuin yksittäisten seoksessa olevien aineiden leimahduspisteet.
Nesteen leimahduspiste määritetään nostamalla hitaasti nesteen lämpötilaa, kunnes nesteen pinnasta alkaa vapautua höyryjä. Kun höyryt muodostavat oikean suhteen ilman kanssa, syntyy höyryn ja hapen syttyvä seos. Tämä voidaan todeta pinnan yläpuolelle viedyn pistoliekin avulla, jolloin liekki leiskahtaa koko nestepinnan yli. Alin lämpötila, jossa tämä leiskahdus tapahtuu on nesteen leimahduspiste. Kun pistoliekki poistetaan, nestepinta ei kuitenkaan syty palamaan. Mikäli nestettä lämmitetään edelleen ja höyryn määrä kasvaa tarpeeksi, voi syttyä allaspalo, joka ei sammu itsestään ennen polttoaineen tai hapen loppumista.
Aineiden leimahduspisteet on otettava huomioon aineiden kuljetuksissa ja varastoinnissa paloturvallisuuden kannalta.