hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Sonny Corleone
Santino ”Sonny” Corleone on kuvitteellinen hahmo, joka esiintyy Mario Puzon menestysromaanissa "Kummisetä" ja Francis Ford Coppolan ohjaamassa samannimisessä elokuvassa, joka kertoo tarinan italialaisamerikkalaisesta rikollisperheestä. Sonny on perheen päämiehen Vito Corleonen esikoinen ja seuraajaehdokas. Elokuvassa Corleonen osan näyttelee James Caan, joka oli suorituksestaan ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi.
Sonny Corleone (s. 1916) on perheen esikoisena kouluttautunut pojasta asti isänsä työn jatkajaksi. Hän on luonteeltaan hyvin väkivaltainen ja äkkipikainen. Vito ei ollut poikansa luonteesta hyvillään, mutta osaltaan soimasi itseään, sillä Sonny oli varhain saanut selville isänsä todellisen työn. Sonny osoitti myös pehmeyttä suojelemalla erityisesti nuorempia sisaruksiaan ja pyytämällä isäänsä ottamaan asunnottoman pojan Tom Hagenin perheen jäseneksi. Kaikki luonteenpiirteet yhdistyvät Sonnyyn hänen antaessa langolleen Carlo Rizzille selkäsaunan sisarensa Connien pahoinpitelystä. Kohtausta ja Sonnyn luonnetta kuvattiin "Kummisetä"-elokuvassa hyvin raa’asti.
Toisen maailmansodan jälkeen New Yorkin mafiaperheiden uudeksi rahantekomenetelmäksi tarjotaan huumeiden myymistä. Perheiden välisissä neuvotteluissa Vito kieltäytyy periaatesyistä hyväksymästä huumekaupan hyödyntämistä. Muut perheet eivät ole niin valikoivia ja tarvitsisivat Corleonen perheen suurta vaikutusvaltaa etenkin poliisi- ja oikeusjärjestelmässä. Sonnyn paljastaessa kypsymättömyyttään kiinnostuksensa liikeideaan, kilpaileva Tattaglia-perhe Virgil Sollozzon johdolla ryhtyy toimeen Corleonen perheen heikentämiseksi.
Vito yritetään salamurhata jotta vanhin poika Sonny lähtisi yhteistyöhön huumekauppaan. Sollozzo ja muut ovat kuitenkin tehneet virheliikkeen, sillä Sonny julistaa heille sodan. Nuorin poika Michael Corleone ilmoittautuu vapaaehtoiseksi rauhanneuvotteluihin, jotka ovatkin Corleonen perheen juoni; Michael ampuu Sollozon ja neuvottelussa turvamiehenä olleen poliisipäällikkö McCluskeyn.
Perhe lähettää Michaelin pakoon Sisiliaan, mutta kostona Sollozzon murhasta muut perheet kohdistavat katseensa Sonnyyn. Carlo Rizzi kostaa auttamalla perheen vihollisia. Sopivalla hetkellä hän pahoinpitelee jälleen Connien tietäen tämän soittavan veljelleen. Sonnyn matkareitille järjestetään väijytys tietulliin, jossa hänet ammutaan konepistooleilla. Oman perheen lisäksi Sonnya jäi suremaan avioton poika Vincent Mancini-Corleone, jonka osuutta tuotiin enemmän esille viimeisessä elokuvassa "Kummisetä osa III".
Foix
Foix on pieni 9 605 asukkaan (2006) ja 20 neliökilometrin kokoinen kaupunki Etelä-Ranskassa Occitanien alueella lähellä Espanjan ja Andorran rajaa. Foix on Ariègen departementin pääkaupunki.
Kaupungissa sijaitsee Foix'n kreivien linna, joka kohoaa vanhankaupungin yläpuolelle. Sen tornit ovat peräisin 1100-, 1300- ja 1400-luvulta. 1300-luvulta peräisin oleva goottilainen kirkko on pyhitetty Pyhälle Volusianukselle, joka oli Toursin arkkipiista 400-luvulla.
Connie Corleone
Constanzia ”Connie” Corleone-Rizzi on kuvitteellinen hahmo Mario Puzon menestysromaanissa "Kummisetä" ja Francis Ford Coppolan ohjaamassa elokuvatrilogiassa, joka kertoo tarinan italialaisamerikkalaisesta rikollisperheestä. Connie on perheen päämiehen Vito Corleonen ainoa tytär. Elokuvissa Corleonen osan näyttelee Talia Shire, joka on myös ohjaajan Coppolan sisar ja kolmannessa elokuvassa Connien veljentytärtä Marya näytelleen Sofia Coppolan täti.
Connie Corleone on perheen kuopus ja menee naimisiin Carlo Rizzin kanssa. Carlo työskentelee perheen hyväksi sangen vähäpätöisessä asemassa, ja kohtelee vaimoaan huonosti. Connie, joka on tottunut vanhimman veljensä Sonnyn suojelukseen, kertoo pahemman riidan jälkeen Carlon käytöksestä. Tämä saa äkkipikaisen ja väkivaltaisen Sonnyn pois tolaltaan ja hän pahoinpitelee pahasti Carlon ja käskee jättää Connien rauhaan.
Mafiasodan alettua Vito Corleonen murhayrityksen jälkeen 1946, Carlo auttaa kostoksi perheen vihollisia. Sopivalla hetkellä hän pahoinpitelee jälleen Connien tietäen tämän soittavan veljelleen. Sonnyn matkareitille järjestetään väijytys, jossa hänet murhataan konepistooleilla.
Michael Corleonen tehdessä isänsä kuoleman jälkeen tilit selviksi muiden perheiden kanssa, Clemenza tappaa Carlon vuonna 1955 kuristamalla. Connie oli aikanaan saanut Michaelilta lupauksen säästää Carlon hengen, eikä hän leppynyt veljelleen pitkään aikaan. Vasta Fredon kuoleman jälkeen vuonna 1960 heidän välinsä palasivat liki ennalleen, tosin Connie ei tiennyt Michaelin olleen Fredon kuoleman takana.
Myöhemmin 1970-luvulla Connie tukee Sonnyn aviottoman pojan Vinnien pyrkimyksiä päästä suvun päämieheksi. Tässä vaiheessa hän myös osallistuu aktiivisesti perheen rikollistoimintaan. "Kummisetä osa III" -elokuvan loppukohtauksessa Connie surmaa kummisetänsä Don Altobellon myrkytetyllä cannolilla.
Kynänteroitin
Kynänteroitin, lyhyesti teroitin, on väline, jolla teroitetaan lyijykyniä ja puuvärikyniä. Teroittimen teräosa on tehty terävästä metallista. Teroittimia on sähköllä toimivia ja käsikäyttöisiä, ja niitä on olemassa erikokoisille kynille. Teroittimen kuori valmistetaan tavallisesti muovista, puusta tai metallista.
Teroitettaessa teroitin tuetaan ja kynä työnnetään teroittimen kyljessä olevaan reikään. Kynää käännetään myötäpäivään, kunnes se on sopivan terävä. Teroittimessa saattaa olla säiliö, jonne teroituksessa syntyvät roskat siirtyvät.
Sähkötoimisessa kynänteroittimessa terää liikuttaa pieni sähkömoottori. Iso, mekaaninen teroitin saattaa olla kiinni pöydässä. Tällainen teroitin on voimakas, ja sellaisessa kynän terä katkeaa harvemmin kuin pienemmässä versiossa. On olemassa myös pöytäteroittimia, joissa kynä työnnetään reikään ja teroitetaan kiertämällä teroittimen kampea.
Luomi
Luomi on ihon kasvain. Luomia tai luomen kaltaisia ihomuutoksia on noin 60 erilaista. Synnynnäisiä luomia on vastasyntyneillä 1-3 %:lla. Luomien määrä kasvaa lapsuudessa ja nuoruudessa ja on yleensä suurimmillaan 30–40 vuoden iässä. Tuolloin luomia on keskimäärin 15–40. Tämän jälkeen luomien määrä alkaa taas vähentyä.
Luomi saattaa joskus muuttua pahanlaatuiseksi. Melanooma on eräs ihosyöpätyyppi. Jos luomi kasvaa nopeasti tai muuttuu ulkonäöltään, melanoomaa voidaan epäillä. Kuitenkin vain alle puolet melanoomista syntyy luomiin. Luomi voi muuttua pahalaatuiseksi kasvaimeksi esimerkiksi liiasta auringon otosta, sillä UV-säteily aiheuttaa muutoksia iholla. Poikkeavan näköiset suuret luomet voidaan poistaa. Toimenpiteitä tekevät terveyskeskuslääkärit, ihotautilääkärit ja plastiikkakirurgit. Pigmenttiluomen poistaminen tapahtuu paikallispuudutuksessa.
Esiintyy yleensä leuan tai sukupuolielimien lähettyvillä. Taliluomesta saattaa kasvaa karvoja. Se ei ole koholla, joten sitä ei ole syytä leikata.
Kenji Ogiwara
Kenji Ogiwara (, s. 20. joulukuuta 1969 Kusatsu) on japanilainen entinen yhdistetyn hiihtäjä ja moninkertainen maailmanmestari, olympiavoittaja ja yhdistetyn maailmancupin kokonaiskilpailun voittaja kausina 1992–1993, 1993–1994 ja 1994–1995.
Ogiwara aloitti lajin harrastamisen jo vuonna 1981 ja kilpauransa hän päätti vuoden 2002 keväällä. Hän harrastaa musiikkia ja autoja, ja on ammatiltaan toimistotyöntekijä.
Muista Flebasta
Muista Flebasta ("Consider Phlebas", 1987) on Iain M. Banksin kirjoittama tieteisromaani. Se on Banksin ensimmäinen tieteisromaani ja avaa hänen niin sanotun "Kulttuuri"-romaanisarjansa, joka sijoittuu kuvitteelliseen Kulttuurin yhteiskuntaan. "Muista Flebasta" kertoo Idiranin ja Kulttuurin välisestä sodasta.
Enonkosken kirkko
Enonkosken kirkko on Enonkoskella keskellä kirkonkylää sijaitseva Savonlinnan seurakuntaan kuuluvan Enonkosken kappeliseurakunnan puukirkko. Kirkon on suunnitellut Magnus Schjerfbeck ja se on valmistunut vuonna 1886. Kirkko rakennettiin vuonna 1860 rakennetun ja 1884 palaneen vanhan kirkon tilalle. Kirkkoa on korjattu useasti, lämmöneristyskorjaus oli vuonna 1985 ja julkisivukorjaus 2000. 
Tyyliltään kirkko on päätytornillinen pitkäkirkko, kirkossa on leveä poikkilaiva Kirkkoon mahtuu noin 600 henkilöä. Urut ovat urkurakentamo Martti Porthanin valmistamat, 21-äänikertaiset ja peräisin vuodelta 1989. Alttaritaulun on maalannut Albert Moliis, taulu on vuodelta 1900.
Toisin kuin useissa muissa kirkoissa, ei Enonkosken kirkon tornissa oleva risti osoita pääsisäänkäynnin suuntaan, vaan Ylä-Enonvedelle, jossa kirkkomatkalla syksyllä 1858 tapahtui vakava, kahdeksan ihmisen hukkumiseen johtanut kirkkoveneonnettomuus.
Ypäjän kirkko
Ypäjän kirkko on kirkkorakennus, joka sijaitsee Ypäjän kunnan keskuksessa keskeisellä paikalla. Se rakennettiin vuosina 1901–1902 Henrik Helinin ja Aleksander Nyströmin suunnitelmien mukaan kansallisromanttiseen jugend-tyyliin.
Kirkkoa on peruskorjattu vuosina 1939 ja 1998. Seurakunnan kirkkoherrana toimi eläkkeelle jäämiseensä asti lääninrovasti Risto Ahti. Kyseisessä kirkossa hän toimi pappina 1970-luvulta lähtien. Seurakunnan hautausmaa sijaitsee kirkon välittömässä läheisyydessä.
Vanha kirkko sijaitsi viereisellä tontilla. Se oli alun perin 1550-luvulla hirsistä rakennettu ristikirkko, joka purettiin ja rakennettiin uudelleen 1676 ja 1798 sekä hävitettiin lopullisesti 1901.
Metsämaan kirkko
Metsämaan kirkko on vuonna 1777 rakennettu kappeliseurakunnan puukirkko Metsämaan kirkonkylässä Metsämaalla Loimaalla. Kirkon kuoriosa on monikulmainen ja peräisin 1860-luvulta. Kirkossa on noin 350 istumapaikkaa. Metsämaan kirkko ei ole käytössä talvikuukausina.
Kirkon rakentamiseen pyydettiin lupaa vuonna 1767, mutta sitä ei myönnetty. Vuonna 1777 kirkon rakentaminen alkoi ilman lupaa, kunnes työhön tuli viranomaisten määräämä keskeytys ja vaatimus selvityksestä. Talonpoikien selvitys tyydytti maaherraa, joka antoi luvan saattaa rakentamisen loppuun.
Kirkko on aiemmin kuulunut Metsämaan seurakunnalle. Seurakunta liittyi ensin vuoden 2000 alussa Kanta-Loimaan ja vuoden 2005 alussa Loimaan seurakuntaan. Metsämaan seurakunta säilyi kappeliseurakuntana.
Julius Korir
Julius Korir (s. 21. huhtikuuta 1960 Nandin piirikunta, Kenia) on kalenjin-heimon nandi-haaraan kuuluva kenialainen entinen estejuoksija ja olympiavoittaja.
Yleisurheilevan maailman tietoisuuteen Korir nousi vuonna 1982 voitettuaan kaikkien yllätykseksi Kansainyhteisön kisojen kultamitalin 3 000 metrin estejuoksussa. Koririn tuloskehitys eteni myönteiseen suuntaan, mutta hän jäi seitsemänneksi ensimmäisissä yleisurheilun MM-kisoissa 1983 Helsingissä.
1984 Los Angelesin olympialaisissa Korir osoitti olevansa vakavasti otettava ehdokas kultamitalin voittajaksi voitettuaan oman välieränsä. Loppukilpailussa hän aloitti loppukirin puoli kierrosta ennen maalia, onnistui karistamaan muut juoksijat kannoiltaan ja juoksi maaliin olympiavoittajana.
Vuonna 1985 Korir kärsi loukkaantumisesta, eikä hän enää seuraavina kausina edustanut maataan kansainvälisellä tasolla.
Legitimiteetti
Legitimiteetti on politiikan tutkimuksessa ja oikeusfilosofiassa käytettävä käsite. Sitä tutkitaan tavallisesti suhteessa poliittisen järjestelmän tai muun yhteiskunnallisen instituution toimintaan. Yksinkertaisimmillaan legitimiteetti tarkoittaa järjestelmän hyväksymisenarvoisuutta kansalaisten silmissä. Tässä tapauksessa legitiimi järjestelmä ei perustu pakkoon, vaan kansalaisten velvollisuudentuntoon järjestelmää ja sen sääntöjä kohtaan.
Legitimiteetti voidaan nähdä kansalaisten tosiasiallisena hyväksyntänä järjestelmää kohtaan. Tällaista legitimiteettikäsitystä kutsutaan empiiriseksi. Muiden muassa Max Weberin ja Niklas Luhmannin legitimiteettikäsitykset pohjautuvat empiiriseen näkemykseen legitimiteetistä.
Legitimiteetti voidaan nähdä myös normatiivisesta näkökulmasta. Tällöin järjestelmän legitimiteetti edellyttää järjestelmän laillisuutta eli legaalisuutta. Tästä lähtökohdasta käsin katsottuna legitiiminä on pidettävä lainmukaista järjestelmää. Normatiivista näkökulmaa ovat edustaneet muiden muassa Jean-Jacques Rousseau, Immanuel Kant ja Jürgen Habermas.
Välittävän kannan mukaan legitimiteetti edellyttää kumpaakin: sekä tosiasiallista hyväksyntää että normatiivista lainmukaisuutta.
Helmuts Balderis
Helmuts Balderis (, s. 30. kesäkuuta 1952 Riika, Latvian SNT, Neuvostoliitto) on latvialainen entinen jääkiekkoilija, joka edusti Neuvostoliittoa 1970- ja 1980-luvulla.
Lapsena Balderis harrasti taitoluistelua 10-vuotiaaksi saakka. Hän alkoi pelata jääkiekkoa Riian Dynamossa. Seuratasolla hän pelasi Riian Dynamossa vuosina 1967–1977. Valmentaja Viktor Tihonov tapasi Balderiksen 16-vuotiaana ja oivalsi heti tämän lahjakkuuden. Balderis pelasi TsSKA Moskovassa vuosina 1977–1980. Neuvostoliiton liigassa hän pelasi 462 ottelua ja teki 333 maalia. Balderis pelasi uudelleen Riian Dynamossa vuosina 1980–1985, jonka jälkeen lopetti pelaamisen neljäksi vuodeksi. NHL:ssä Balderis pelasi Minnesota North Starsissa kaudella 1989–1990 ja Latvian sarjassa HK Riiassa ja Latvijas Zelts -seurassa vuosina 1991–1994 ja Essanka Ogolkussa vuosina 1994–1996.
Luistelutaidoiltaan häntä pidetään parhaimpana pelaajana. Lempinimi "sähköjuna" kuvaa hänen luistelutaitoaan. Balderis oli taitava mailankäsittelijä ja harhauttelija. Balderis oli "taiteilija", joka sopeutui Neuvostoliiton kurinalaiseen joukkuepeliin.
Leo Honkala
Leo Ilmo Honkala (8. tammikuuta 1933 Oulu – 17. toukokuuta 2015 Oxelösund, Ruotsi) oli suomalainen painija, painivalmentaja ja olympiamitalisti. Hän on ainoa olympiamitalin henkilökohtaisessa lajissa oululaisena voittanut (muutti vuonna 1954 Tampereelle) urheilija.
Suomessa asuessaan poliisina työskennellyt Honkala edusti Oulun Pyrintöä, Oulun Poliisi-Urheilijoita ja Tampereen Poliisi-Urheilijoita.
Honkala valittiin 19-vuotiaana Suomen edustajaksi Helsingin 1952 olympialaisiin kreikkalais-roomalaisen painin kevyimmässä eli 52 kilon sarjassa. Kisoihin valmistautuessaan hän sai keripukin, jota hoidettaessa hänen painonsa nousi 60 kiloon. Niinpä hänen viimeinen valmistautumisviikkonsa kului laihduttaessa.
Ensimmäisessä olympiaottelussaan ”Lelle” Honkala voitti Saaria edustaneen Ziemmerin selätyksellä. Toisessa ottelussa hänet tuomittiin pistein 1–2 hävinneeksi Saksan Weberille, mutta vastalauseen jälkeen numerot kääntyivät suomalaisen voitoksi. Egyptin Fawzysta Honkala sai työvoiton mutta kärsi työhäviön Neuvostoliiton Boris Gurevitšille. Viimeisessä ottelussa Italian Ignazio Fabraa vastaan yksi pistetuomareista näytti jo italialaisen menneen selälleen, mutta mattotuomari ei yhtynyt näkemykseen, ja lopulta ottelu päättyi Fabran voittoon. Honkala sai pronssia.
Vuonna 1953 Honkalan olkapää meni ensimmäisen kerran sijoiltaan, ja kun seuraavina vuosina tehdyt kaksi leikkausta eivät parantaneet olkapäätä, lopetti Honkala uransa. Ainoan Suomen mestaruutensa hän voitti uransa loppuhetkillä vuonna 1956 Jämsässä.
Honkala muutti 1960-luvun puolivälissä Ruotsiin ja jatkoi siellä seuravalmentajana siviilityönsä ohessa. Vuonna 1974 hän siirtyi Ruotsin Painiliiton valmentajaksi ja kouluttajaksi, ja vuosina 1980–1985 hän toimi liiton päävalmentajana.
Honkala kilpaili voimanostossa ikämiesvuosinaan. Marraskuussa 2006, 73-vuotiaana, hän tunnusti käyttäneensä anabolisia steroideja ennen kesän 2006 veteraanien voimanoston EM-kisoja.
Honkala löydettiin kuolleena kotoaan 17. toukokuuta 2015.
Tauno Kovanen
Tauno Into Kovanen (20. kesäkuuta 1917 Kuru – 9. helmikuuta 1986 Lahti) oli suomalainen painija ja olympiamitalisti.
Kovanen aloitti kilpailemisen vasta 30-vuotiaana ja oli jo 35-vuotias yltäessään olympiapronssille kreikkalais-roomalaisen painin raskaassa sarjassa (yli 87 kg) Helsingissä 1952.
Itä-Autereen Junkkareita ja Lahden Ahkeraa edustanut Kovanen oli siviiliammatiltaan poliisi ja voitti kahdesti poliisien Euroopan mestaruuden painissa.
Erkki Pakkanen
Erkki Olavi Pakkanen (19. huhtikuuta 1930 Elimäki – 23. huhtikuuta 1973 Kouvola) oli suomalainen nyrkkeilijä ja olympiamitalisti.
Erkki Pakkanen menetti isänsä 9-vuotiaana, joten jo kansakouluikäisenä hän joutui tekemään lujasti töitä kotitilallaan. Rippikouluikäisenä hän aloitti painiharrastuksen mutta vaihtoi vuonna 1947 valmentaja Urho Majorannan aloitteesta nyrkkeilyyn. Lokakuussa 1949 hän voitti 58 kilon sarjassa Kouvolassa Nyrkkeilyliiton nuorten mestaruuden ja kuukautta myöhemmin nuorten Suomen mestaruuden.
Maaliskuussa 1952 Kouvolan Nyrkkeilijöitä edustava Pakkanen saavutti kevyessä sarjassa (alle 60 kg) SM-pronssia Kalevi Alanteen ja Risto Fagerströmin takana. Olympiakarsinnat oteltiin toukokuussa Helsingin Messuhallissa, ja Pakkanen voitti kevyen sarjan finaalissa Pauli Dufvan hajaäänin. Olympiavalintojen kannalta ratkaisevassa ottelussa heinäkuun alussa Kouvolassa Pakkanen tyrmäsi Dufvan kolmannessa erässä.
Helsingin olympialaisissa kevyeen sarjaan osallistui 27 nyrkkeilijää. Pakkanen pääsi suoraan toiselle kierrokselle, jolla hän voitti Iranin Petros Nazarbegianin pistein 3–0. Kolmannella kierroksella Pakkanen otti pistevoiton Venezuelan Vincente Matutesta, joka suuttui tappiostaan niin että repi kisapaikan pesuhuoneesta suihkut alas. Kolmannessa ottelussaan Pakkanen hävisi pistein 0–3 Italian Aureliano Bolognesille, joka lopulta voitti kultaa. Pakkanen sai kolmannesta sijastaan diplomin, ja vasta vuonna 1970 hänelle ja muille kolmanneksi sijoittuneille nyrkkeilijöille jaettiin pronssimitalit Messuhallissa järjestetyssä tilaisuudessa.
Pakkanen loukkasi oikean kätensä kämmenluun jo kilpailumatkalla Tanskassa vuonna 1950, eikä se koskaan palautunut täysin terveeksi. Vuonna 1953 Nyrkkeilyliiton mestaruuskilpailuissa käsi petti lopullisesti, ja Pakkanen lopetti nyrkkeilyuransa 23-vuotiaana. Elantonsa hän hankki autonkuljettajana, vuodesta 1958 alkaen itsenäisenä yrittäjänä.
Erkki Pakkasella oli kaksi poikaa, vuonna 1953 syntynyt Jarmo ja vuonna 1958 syntynyt Jyrki. Jarmo Pakkanen kilpaili raviohjastajana Kouvolan raviradalla pääsiäisenä 1973, kun katsomossa istunut Erkki Pakkanen kuoli sydämen petettyä.
Erkki Mallenius
Erkki Mallenius (12. tammikuuta 1928 Lappeenranta – 2. heinäkuuta 2003 Pori) oli suomalainen nyrkkeilijä ja olympiamitalisti.
Mallenius kilpaili nyrkkeilijänä ensimmäisen kerran vuonna 1945. Seuraavana vuonna hän voitti 62-kiloisten sarjassa Nyrkkeilyliiton nuorten mestaruuden ja hänet palkittiin kisojen parhaana nyrkkeilijänä. Seuraavina vuosina hän lihoi jopa 70-kiloiseksi ja saavutti uransa ainoan SM-mitalin vuonna 1950 sijoittuessaan välisarjassa (alle 67 kg) kolmanneksi Klaus Tiljanderin ja Mauno Laineen jälkeen, mutta vuodeksi 1952 hän laihdutti päävalmentaja Jukka Laaksosen kehotuksesta ja pääsi Helsingin olympialaisiin Suomen edustajaksi uuteen 63,5-kiloisten sarjaan.
Helsingin olympialaisissa Mallenius voitti ensimmäisessä ottelussaan Burman Stanley Majidin kolmannessa erässä teknillisellä tyrmäyksellä, vaikka hän ensimmäisessä erässä loukkasi pahasti vasemman kätensä ja kävi lattiassakin. Se oli kaikkien aikojen ensimmäinen suomalaisnyrkkeilijän olympialaisissa teknillisellä tyrmäyksellä saavuttama voitto. Toisessa ottelussaan Belgian Jean Paternottea vastaan Mallenius nyrkkeili vasen peukalo puudutettuna ja voitti pistein 2–1 (eräluvut 60–56, 60–57, 58–59). Välieräotteluun Neuvostoliiton Viktor Mednovia vastaan lääkäri ei enää päästänyt Malleniusta, joten hän sijoittui kolmanneksi ja sai palkintojenjaossa kunniakirjan. Vasta vuonna 1970 hänelle ja muille kolmanneksi sijoittuneille nyrkkeilijöille jaettiin pronssimitalit Messuhallissa järjestetyssä tilaisuudessa.
Olympialaisten jälkeen Malleniuksen peukalovamma todettiin luultua pahemmaksi: nivelkuppi oli hajonnut. Hänen nyrkkeilyuransa päättyi siihen. Muutamien vuosien ajan hän toimi vielä nyrkkeilyvalmentajana ja vuosina 1950–1954 seuransa Lappeenrannan Nyrkkeilijäin johtokunnassa. Hän valmistui Lappeenrannassa rakennusmestariksi ja muutti pysyvästi asumaan Harjavaltaan. Valmentajauransa päätteeksi hän toimi SVUL:n Satakunnan piirin valmentajana vuosina 1958–1960.
Sweet Home Alabama
”Sweet Home Alabama” on kappale Lynyrd Skynyrdin toiselta levyltä "Second Helping" (1974) ja on yhtyeen tunnetuimpia hittejä. Kappale on esiintynyt myös monissa elokuvissa, kuten esimerkiksi "Texasin moottorisahamurhat", "Con Air – lento vapauteen", "Joe Dirt", "Forrest Gump", "Purppuravyöhyke" ja "Sahara". Kappale löytyy myös videopeleistä "Guitar Hero World Tour" ja "Singstar Legendat".
”Sweet Home Alabama” tehtiin vastineeksi Neil Youngin kappaleeseen ”Southern Man”, joka käsitteli Yhdysvaltojen etelävaltioiden rasismia afroamerikkalaisia kohtaan. ”Sweet Home Alabamassa” kerrotaan etelävaltioiden hyvistä puolista ja todetaan mm. "... Hope Neil Young will remember / Southern man don't need him around ..." Laulaja Ronnie Van Zant esitti kappaleen yleensä Neil Young -paita yllään.
Neil Young ja Ronnie Van Zant huhuista huolimatta kunnioittivat toisiaan muusikkoina ja ystävinä. Neil Young on esittänyt kappaleen itsekin kerran vuonna 1977 Van Zantin kuoltua lento-onnettomuudessa.
Hannu Niskanen on suomentanut Sweet Home Alabaman nimellä Rautalampi. Sen on julkaissut coverina rautalampilainen Grand Merlin -yhtye.
Free Bird
Free Bird on Lynyrd Skynyrd -yhtyeen kappale ja sen tekijöiksi on kirjattu yhtyeen kitaristi Allen Collins ja laulaja Ronnie Van Zant. Kappale ilmestyi yhtyeen debyyttialbumilla Pronounced Leh-Nerd Skin-Nerd (1973) ensimmäistä kertaa pitkänä versiona. Tätä ennen siitä oli levityksessä vain single, josta kitarasoolo oli leikattu. Free Bird on perinteisesti ollut yhtyeen encore konserttiesiintymisissä. Free Birdin kitarasoolo on valittu 3. parhaaksi Stairway to Heavenin ja Eruptionin jälkeen "Guitar Worldin" äänestyksessä.
Free Birdin perussointukulku oli Collinsin mielessä jo vuonna 1969. Hänet on merkitty kappaleen ainoaksi säveltäjäksi (Van Zant teki sanoitukset), mutta on mahdollista, että toisella Skynyrd-kitaristilla Gary Rossingtonilla oli osuutta lopulliseen melodiaan.
Free Birdin lyriikka on kirjattu Ronnie Van Zantin nimiin. Erityisen tunnettu osa sanoitusta on avausrepliikki ”If I leave here tomorrow, would you still remember me?” Tämä ei kuitenkaan välttämättä ole Van Zantin omaa tekstiä. Tarinan mukaan nämä sanat lausui ensimmäistä kertaa nuorena avioituneen Allen Collinsin vaimo. Sanat hän oli suunnannut aviomiehelleen.
Free Bird kuullaan usein konserteissa viimeisenä kappaleena. 
Kappale on kansainvälinen vastine "Soittakaa paranoid!"-huudolle.
Free Bird encorena oli alkuperäisen Lynyrd Skynyrdin tavaramerkki konserteissa. Kappale rakentui livenä yleensä hieman eri tavalla kuin studioäänitys. Koko esityksen aloitti perinteisesti kosketinsoittaja Billy Powell hiljaisella flyygeli-introllaan. Areenakonserteissa flyygelin ääni hukkui yleisön suosionosoituksiin. Kappaleeseen oli sisällytetty myös kosketinsoitinsoolo, joka seurasi kitaravälikettä. Juuri Powellin hiljainen pianonsoitto ja tuskaiset eleet saivat usein yleisön liikuttuneeksi.
Jotta kitarasoolon järjestäminen olisi ollut mahdollista, kuultiin lavalla kolmea kitaristia (ensimmäisen albumin aikaisessa kokoonpanossa Rossingtonin ja Collinsin lisäksi kitarassa oli Ed King). Kingiä tunnetummaksi kitaristiksi nousi kuitenkin hänet vuonna 1976 korvannut Steve Gaines. Kuuluisimpia Free Bird -esityksiä ovatkin Atlantassa 1976 äänitetty show, joka päätyi One More From The Road -livealbumille, sekä Kalifornian Oaklandissa vuonna 1977 nauhoitettu videotallenne, joka löytyy elokuvasta Freebird... The Movie.
Harry Siljander
Harry Siljander (10. joulukuuta 1922 Helsinki – 5. toukokuuta 2010 Espoo) oli suomalainen nyrkkeilijä ja olympiamitalisti.
Siljander harrasti nuoruudessaa nyrkkeilyn ohella pikaluistelua ja uintia. Talvisodan sytyttyä hän liittyi armeijaan vapaaehtoisena ollessaan 17-vuotias. Joukoissa harrastettiin nyrkkeilyä ja vuonna 1943 Siljander voitti divisioonanmestaruuden. Kotiuduttuaan 1944 Siljanderin nyrkkeilyura lähti nousuun. Hän voitti SM-hopeaa keskisarjassa 1946 ja iski raskaassa keskisarjassa viisi mestaruutta vuosina 1947–1952.
Siljander oli Suomen olympiaedustajana 1948 Lontoossa ja 1952 Helsingissä. Lontoossa Siljander hävisi tuomariäänin tulevalle mestarille George Hunterille kamppailussa pääsystä mitaliotteluihin. Helsingissä hän eteni välieriin asti ja sai pronssia.
Uransa jälkeen Siljander perusti oman liha-alan yrityksen ja toimi lihakauppiaana Helsingin Hietalahden kauppahallissa vuoteen 1986. Seuratasolla Siljander edusti Helsingin Atleettiklubia. Eläkevuosinaan hän valmensi Espoon Luolakarhujen nyrkkeilijöitä.
Messu eli Herran Echtolinen
Messu eli Herran Echtolinen oli Mikael Agricolan kirjoittama messukäsikirja. Se ilmestyi vuonna 1549. Teos sisälsi jumalanpalvelusjärjestyksen eli jumalanpalveluksen vaiheet ja ohjeet sen toimittamiseksi.
Keskiaikana Suomessa oli noudatettu katolisen kirkon messukaavaa, ja uskonpuhdistuksen myötä messu uudistettiin paitsi kieleltään kansankieliseksi, myös sisällöltään. Luterilainen messu korosti erityisesti saarnan merkitystä. Agricola hyödynsi teoksessaan vanhoja käsin kirjoitettuja messun suomennoksia, sekä Olaus Petrin ruotsinkielistä messukirjaa.
Kirjan lopussa oli lisäksi Ensimmäisen Mooseksen kirjan neljä ensimmäistä lukua. Tämä osoittaa, että Agricolalla oli tarkoitus kääntää myös koko Vanha testamentti suomeksi jo ilmestyneiden Uuden testamentin ("Se Wsi Testamenti") ja Vanhan testamenentin osien (kuten "Weisut ia Ennustoxet", "Ne Prophetat") lisäksi.
Mikko Salmi
Mikko Salmi (s. 30. elokuuta 1975 Ylitornio) on suomalainen päätoimittaja, poliitikko, muusikko ja pappi . Hän on toiminut Demokraatti-lehden päätoimittajana vuodesta 2015.
Salmi valmistui ylioppilaaksi Puolalanmäen lukiosta vuonna 1994 ja teologian maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 2000. Vuosina 2000–2002 hän työskenteli nuorisosihteerinä Nuorten Keskus ry:ssä ja vuosina 2002–2007 Töölön seurakunnan pastorina. Hän perusti Pop-messun, jota on järjestetty Töölön seurakunnassa keväästä 2005 lähtien.
Salmi tuli julkisuuteen voittamalla vuoden 2003 Golden Stars -kilpailun Seinäjoen Tangomarkkinoilla. Vuonna 2005 hän julkaisi ensimmäisen levynsä "Jyviä ja pakanoita". Vuosina 2005–2006 Salmi juonsi Subtv:llä "Tunnustusten yö" -keskusteluohjelmaa. Vuosina 2008-2015 Salmi juonsi "Toivon päivä" -lähetystä Radio Deissä. Marraskuussa 2007 ilmestyi Salmen tuottama ja Edel Records Finlandin julkaisema Suomen ensimmäinen Virsikaraoke-DVD. Salmi tuotti toukokuussa 2008 julkaistun Veisukaraoke-DVD:n. Salmen toinen sooloalbumi "Jeesuksen ikäinen mies" julkaistiin lokakuussa 2009.
Mikko Salmi on ollut kolumnistina Kalevassa, Oulu-lehdessä, Sanassa ja Vantaan Laurissa. Vuonna 2013 Salmi oli Oulun seurakuntayhtymän digitaalisen viestintäyksikön Rauhan aseman toimituspäällikkönä. Vuosina 2012-2016 Salmi toimi viestintäalan yrittäjänä Sielun Soundi -nimisen yrityksensä kautta. Vuosina 2016-2018 hän toimi Demokraattia julkaisevan Kustannus Oy Demokraatin toimitusjohtajana. Mikko Salmi aloitti nykyisessä tehtävässään Demokraatin päätoimittajana 1. syyskuuta 2015.
Vuoden 2012 kunnallisvaaleissa Salmi valittiin Oulun kaupunginvaltuustoon SDP:n listalta. Salmi sai vaaleissa 812 ääntä. Hän oli SDP:n ehdokkaana kevään 2015 eduskuntavaaleissa. Äänisaalis oli 3008 ääntä. Salmi oli ehdolla SDP:n puoluesihteeriksi helmikuun puoluekokouksessa vuonna 2017. Vuosina 2012-2015 Salmi toimi Oulun kaupunginhallituksen jäsenenä. Hänet valittiin kuntavaaleissa 2017 uudestaan Oulun kaupunginvaltuustoon 480 äänellä. Tällä hetkellä Salmi toimii Oulun kaupunginhallituksen ja sen konsernijaoston jäsenenä.
Mikko Salmi on Oulun hiippakunnan piispan Samuel Salmen poika. Hänellä on kolme kouluikäistä lasta.
Pörssiyhtiö
Pörssiyhtiö tarkoittaa yritystä, jonka osakkeet noteerataan arvopaperipörssin pörssilistalla. Pörssien yhteydessä voi olla pörssilistan ulkopuolella julkisesti noteerattuina myös yrityksiä, jotka eivät täytä kaikkia pörssin pörssiyhtiölle asettamia vaatimuksia.
Pörssiyhtiöt ovat yleensä suuria yrityksiä tai joissain tapauksissa voimakkaaseen kasvuunsa rahoitusta etsiviä kasvuyrityksiä.
Pörssiyhtiön pörssiosakkeet ovat julkisen kaupankäynnin kohteena. Osakekirjoja ei kaikissa pörsseissä enää käytetä, vaan kauppa käydään osakkeita vastaavina arvo-osuuksina ja osakesiirrot kaupankäynnin tuloksena toteutetaan tilisiirtoina arvo-osuustilien kesken.
Suomessa kaikki pörssilistalla noteerattavat osakeyhtiöt ovat yhtiömuodoltaan julkisia osakeyhtiöitä (oyj).
Pörssiyhtiöllä on useita tiedottamiseen liittyviä velvoitteita. Sen täytyy muun muassa julkistaa välittömästi kaikki osakkeen arvoon oleellisesti vaikuttava tieto.
Se meiden Herran Jesusen Christusen Pina
Se meiden Herran Jesusen Christusen Pina, ylesnousemus ia taiuaisen astumus, niste Neliest Euangelisterist coghottu oli Mikael Agricolan kirjoittama Jeesuksen kärsimyshistoria eli passioharmonia. Se julkaistiin vuonna 1549.
Teos oli nimensä mukaisesti koottu kaikista neljästä evankeliumista, ja käsittelee pääsiäisen tapahtumia. Teos pohjautuu Wittenbergin yliopiston opettajan Johannes Bugenhagenin vastaavanlaiseen saksankieliseen evankeliumeista yhdistettyyn kärsimyshistoriaan. Agricola käytti teoksen pohjana mahdollisesti myös teoksen ruotsinnosta sekä luonnollisesti omaa Uuden testamentin suomennostaan ("Se Wsi Testamenti"). Kärsimyshistorian tekstejä oli tapana lukea pääsiäisen hiljaisen viikon jumalanpalveluksissa.
Skynyrd’s Innyrds
Skynyrd's Innyrds on yhdysvaltalaisen southern rock -yhtye Lynyrd Skynyrdin vuonna 1989 julkaistu kokoelmalevy, joka sisältää yhtyeen tunnetuimpia hittejä ja pari aiemmin julkaisematontakin kappaletta.
Viktor Konovalenko
Viktor Sergejevitš Konovalenko (, 3. marraskuuta 1938 Gorki, Neuvostoliitto – 20. helmikuuta 1996 Nižni Novgorod, Venäjä) oli Neuvostoliittoa 1960-luvulla edustanut jääkiekkomaalivahti.
Konovalenko pelasi Gorkin Torpedon joukkueessa Neuvostoliiton mestaruussarjassa 540 ottelua vuosina 1956–1972. Hän teki näyttäviä torjuntoja jaloilla jopa hypäten ja oli loistava luistelija.
__notoc__
Jalustinlihas
Jalustinlihas ("musculus stapedius") on välikorvan kuuloluuketjun jalustimeen kiinnittynyt lihas, joka vaimentaa liian kovia ääniä vasaraan liittyvien lihasten kanssa jäykistämällä kuuloluuketjua. Lihakset eivät kuitenkaan pysty suojaamaan korvaa kovin äkillisiltä ääniltä, koska niiden reaktioaika on noin 0,015 sekuntia. Jalustinlihasten supistumista kovien äänien saapuessa korvaan kutsutaan jalustinheijasteeksi. Jalustinheijaste kuuluu yhdessä koukistusheijasteen ja räpytysheijasteen kanssa suojaheijasteisiin.
Fredo Corleone
Frederico ”Fredo” Corleone on kuvitteellinen hahmo, joka esiintyy Mario Puzon menestysromaanissa "Kummisetä" ja Francis Ford Coppolan ohjaamassa "Kummisetä"-trilogiassa, joka kertoo italialaisamerikkalaisen rikollisperheen tarinan. Fredo on perheen päämiehen Vito Corleonen keskimmäinen poika. Elokuvissa Corleonen osan näyttelee John Cazale.
Fredo Corleone on perheen lapsista herkin, joka väkivaltaisessa ympäristössään ei löydä omaa paikkaansa. Lopulta hänelle löytyy tehtävä perheen aloittaessa liiketoiminnat hotelli- ja viihdealalla Las Vegasissa 1950-luvun alussa. Fredon taidot eivät kuitenkaan riitä ja hän keskittyy enemmän juhlimiseen, jolloin varsinaiseksi johtajaksi nousee Moe Greene. Moe tapetaan Michael Corleonen siirtyessä isänsä tilalle perheen johtoon.
Fredo menee naimisiin entisen elokuvatähden kanssa, mutta ei pysty tasavertaiseen suhteeseen. Michaelin pojan ehtoollisjuhlassa Fredo joutuu vaimonsa nöyryyttämäksi, jolloin Michaelin on puututtava tilanteeseen. Fredo pettää Michaelin antamalla Hyman Rothille tietoja hänestä. Michaelin tajuttua Fredon osallisuuden murhayritykseensä, hän eristää ensin tämän perheen kaikista toimista ja lopulta äitinsä kuoltua tapattaa veljensä, tämän ollessa kalastamassa.
Talamus
Näkökukkula eli talamus () on aistiratojen väliasemana toimiva suuri tumake, joka sijaitsee väliaivojen sivuseinämissä. Kaikki aistien hermoradat, lukuun ottamatta hajuaistimuksia välittäviä hermoratoja, kulkevat isoaivokuorelle näkökukkulan tumakkeiden kautta.
Näkökukkulassa sijaitsee ulompi polvitumake (), jonka kautta verkkokalvolta tuleva näköinformaatio välittyy näköaivokuorelle.
Panettone
Panettone on italialainen, Milanon seudulta lähtöisin oleva joulun ja uuden vuoden aikaan tarjoiltava pullamainen kakku. Kakku on levinnyt eri puolille Italiaa ja vuoden 2006 jälkeen myös Alppien pohjoispuolelle. Nimen alkuperä tulee luultavimmin italian kielisestä sanasta "pane", leipä, joka etto-acressiivillä tarkoittaa suurta leipää .
Panettonessa on ympärillään aina paperinen vyöte, muotti, jossa se on paistettu ja jota ei poisteta paistamisen jälkeenkään. Panettonen valmistus kestää hyvin pitkään, kohottaminen itsessään useita päiviä. Panettone sisältää muun muassa kandeerattua appelsiinia ja sitruunan kuorta (sukaatteja) sekä rusinoita. Panettoneja on saatavissa hyvinvarustelluista elintarvikemyymälöistä myös Suomessa ja makuvaihtoehtoja löytyy useita, Amaretosta pähkinöihin, ja sisältövaihtoehtoja suklaamassasta vaniljakiisseliin. Se säilyy huoneenlämmössä pakkauksessaan useita päiviä. Se tarjoillaan kuuman juoman tai makean viinin kanssa; se sopii aamiaiselle yhtä hyvin kuin kuohuviinilasillisen seuraksi iltapäivällä. Kakkua murretaan käsin, ja palaset laitetaan suoraan suuhun.
Mary Corleone
Mary Corleone on kuvitteellinen hahmo Francis Ford Coppolan ohjaamassa elokuvassa "Kummisetä osa III", joka päättää italialaisamerikkalaisesta rikollisperheestä kertovan elokuvatrilogian. Mary on Michael Corleonen tytär. Elokuvissa Corleonen osan näyttelee Sofia Coppola. Mario Puzon "Kummisetä"-romaanissa Michael Corleone ja Kay Adams saavat kaksi poikaa. 
Michael Corleone on pitänyt tyttärensä onnistuneesti perheen rikollisen toiminnan ulkopuolella ja Mary johtaa lailliseksi muuttuneen Corleonen säätiötä, joka on tunnettu hyväntekeväisyydestä. Vuonna 1979 Mary kuitenkin rakastuu serkkuunsa Vinnieen, joka on perinyt luonteensa isältään Sonny Corleonelta. Michael pelkää tyttärensä tekevän pahan virheen ja löytääkin tilanteelle oivan ratkaisun. Vinnien on hylättävä Mary, jos hän haluaa tulla Michaelin seuraajaksi.
Vuonna 1980 perhe vierailee Palermossa Cavalleria rusticana -oopperan ensi-illassa, jonka Turiddun roolissa esiintyy Maryn veli Anthony. Oopperaesityksen jälkeen Michael Corleone yritetään murhata, mutta murhaajien luoti osuukin kuolettavasti Maryyn.
Krakovan ghetto
Krakovan ghetto oli yksi viidestä suuresta juutalaisten ghetosta toisen maailmansodan aikana. Gheton perustivat natsit Krakovan kaupunkiin 3. maaliskuuta 1941.
Ennen sotaa Krakovassa asui yksi Puolan suurimmista juutalaisvähemmistöistä, joka käsitti 60 000–80 000 henkeä. Valtaosa varsinkin konservatiivisista juutalalaisista asui Kazimierzin kaupunginosan vanhoissa juutalaiskortteleissa, mutta suuri osa ns. assimiloituneista juutalaisista asui muiden puolalaisten seassa eri puolilla kaupunkia. Vainot alkoivat heti saksalaisten vallattua kaupungin syyskuussa 1939. Juutalaiset pakotettiin osallistumaan työpalveluun, ja marraskuussa kaikkien yli 12-vuotiaiden juutalaisten tuli käyttää Daavidin tähdellä varustettua käsivarsinauhaa. Synagogat suljettiin ja niiden arvoesineet takavarikoitiin.
Toukokuussa 1940 saksalainen miehityshallinto päätti suurista juutalaiskuljetuksista pois kaupungista. Vain noin 15 000 työläistä perheineen sai jäädä kaupunkiin, muut uudelleenasutettiin kaupunkia ympäröiville alueille ja muualle Puolaan. Ghetto perustettiin virallisesti 3. maaliskuuta 1941 Podgórzen kaupunginosaan Veikselin etelärannalle, ei siis Kazimierzin juutalaiskorttelien alueelle. 15 000 juutalaista ahdettiin 320 asuinrakennukseen, joissa oli yhteensä 3 167 huonetta. Huono-onnisimmat joutuivat oleilemaan kaduilla. Nälkä oli gheton asukkaille yksi pahimmista ongelmista.
Ghetto eristettiin muureilla ympäröivästä kaupungista. Kaikki ikkunat ja ovet, jotka antoivat kaupungin ns. arjalaiselle puolelle, suljettiin. Ghettoon johti vain neljä vartioitua sisäänkäyntiä. Kuten Varsovan ghetossa, myös Krakovassa juutalainen vastarintaliike ŻOB (Żydowska Organizacja Bojowa) järjesti vastarintaa, jota tuki puolalainen Armia Krajowa. Krakovassa mihinkään suureen kansannousuun ei kuitenkaan ryhdytty.
Järjestelmälliset kuljetukset ghetosta alkoivat 30. toukokuuta 1942. Asukkaat kuljetettiin ympäröiville keskitys- ja tuhoamisleireille, pääasiassa Bełżeciin ja läheiselle Płaszówin keskitysleirille.
Työleirille kuljetetuista osa pääsi Oskar Schindlerin tunnetulle emalitehtaalle: Schindler suojeli juutalaisia työntekijöitään ja pelasti näin yli tuhannen ihmisen hengen.
Virallisesti juutalaisille ilmoitettiin, että heidät kuljetettaisiin Ukrainaan uudelleenasutettaviksi. Satoja ihmisiä surmattiin myös itse ghetossa.
Vuoden 1943 maaliskuussa ghetto tyhjennettiin viimeisistäkin 10 000 juutalaisesta. 8 000 työhön kykenevää kuljetettiin Płaszówiin, loput ammuttiin ghettoon. Jäljelle jääneet kuljetettiin Auschwitziin.
Gheton tyhjennyksen jälkeen kaikki juutalaisten jälkeensä jättämä omaisuus kerättiin talteen. Viimeiseksi Płaszówiin lähetettiin juutalaisten neuvosto ja ghettopoliisiin kuuluneet.
Anatoli Firsov
Anatoli Vasiljevitš Firsov (, 1. helmikuuta 1941 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto – 24. heinäkuuta 2000 Moskova, Venäjä) oli neuvostoliittolainen jääkiekkoilija, kolminkertainen olympiavoittaja ja kahdeksankertainen maailmanmestari. Kaikkien aikojen suurimpien neuvostopelaajien joukkoon luettu Firsov pelasi vasempana laitahyökkääjänä ja keskushyökkääjänä.
Firsov oli valmentaja Anatoli Tarasovin luottomies. Hän pelasi samassa ketjussa muun muassa Viktor Polupanovin, Vladimir Vikulovin, Aleksandr Maltsevin ja Valeri Harlamovin kanssa. Häntä pidetään poikkeuksellisen nopeana luistelijana ja tehokkaana maalintekijänä, hänellä oli erityisen voimakas lyöntilaukaus. Parhaassa turnauksessaan Firsov voitti Grenoblen talviolympiakisojen maalintekijätilaston 12 maalilla ja yhteensä 16 tehopisteellä Neuvostoliiton viedessä jääkiekon olympiakultaa vuonna 1968.
Anatoli Firsov teki Neuvostoliiton mestaruussarjassa 344 maalia 474 ottelussa seuroinaan TsSKA Moskova ja Spartak Moskova.
Tarasov laati tiukkoja harjoitusohjelmia Firsoville. Esimerkiksi Firsovin tavallisena harjoituspäivä oli ohjelmassa aamulla 45 minuutin juoksulenkki, kuntoharjoitus, aamiainen ja jääharjoitus klo 11-13. Sitten seurasi lounas, parin tunnin lepo ja harjoittelua iltakahdeksaan asti, jonka jälkeen oli ohjelmassa päivällinen. Kun Firsovilta kysyttiin dopingin käytöstä urheilussa, hän totesi: "Meidän huumeenamme oli Tarasov".
Erään tarinan mukaan Firsov piti Volga-autoa ilmassa n. 5-7 minuuttia yhdellä kädellä ja jaloilla Tarasovin hokiessa vieressä, "sinun pitää kestää tämä tilanne". He olivat tämän jälkeen menneet pelaamaan tennistä Tarasovin huvilalle. Firsov oli pelannut käsi murtuneena niin kuin mitään ei olisi tapahtunut.
Bomber Weekend
Bomber Weekend on Bomber Oy:n vuosittain järjestämä moottoripyöräfestivaali, jonka kesto on 3 päivää. Tapahtuman yhteydessä järjestetään mm. Pohjoismaiden stuntriding- ja endon- (etupyörälläajon) mestaruuskilpailut sekä erilaisia kiihdytyskilpailuja.
Tapahtuma on järjestetty seitsemänä vuonna.2005 tapahtumassa nähtiin useita ulkomaalaisia esiintyjiä, mm. Skotlannin Kevin Charmichael ja Ruotsin Matti Tepsa sekä Ghostrider. Vierailijoita tapahtumalla oli noin 9700.
2006 tapahtumassa rikottiin muun muassa kuminpolton maailmanennätys, 184 moottoripyörää polttamassa kumia samanaikaisesti.
Bomber-ajattelumaailma syntyi vuonna 1998 pääkaupunkiseudulla ja samana vuonna järjestettiin ensimmäinen Bomber-ilta Vauhtitiellä. Bomber-ilmiö on tuonut Suomeen stuntridingin joka on koko ajan kasvava harrastus. Fighter-moottoripyöriä alettiin rakentaa Suomessa. Nykyään suomalaisissa auto- ja moottoripyörännäyttelyissä on omat kategoriat Fighter-pyörille.
Bomber-harrastus on elämäntapa monille motoristeille.
Atari (täsmennyssivu)
Atari voi tarkoittaa:
Pasi Ilmari Jääskeläinen
Pasi Ilmari Jääskeläinen (s. 30. kesäkuuta 1966) on jyväskyläläinen kirjailija ja äidinkielen opettaja. Jääskeläinen kirjoittaa realistisia teoksia, joissa on fantasian aineksia. Tyyliä voi luonnehtia maagiseksi realismiksi tai Jääskeläisen omalla termillä reaalifantasia.
Jääskeläinen sai esikoisteoksellaan, novellikokoelmalla "Missä junat kääntyvät" (2000) Helsingin Science Fiction Seuran myöntämän Tähtivaeltaja-palkinnon. Lisäksi hänet on palkittu neljästi parhaasta kotimaisesta tieteisnovellista Atorox-patsaalla. Hänen novellejaan on käännetty useille kielille. Jääskeläisen ensimmäinen romaani "Lumikko ja yhdeksän muuta" ilmestyi 2006, saaden myöhemmin Kuvastaja-palkinnon.
Jääskeläinen työskentelee Jyväskylän Lyseon lukiossa äidinkielen ja kirjallisuuden lehtorina. Koulutukseltaan hän on filosofian maisteri.
Suomen ortodoksisen kirkon piispojen piispainkokous
Suomen ortodoksisen kirkon piispainkokous on kaikkien piispojen muodostama Suomen ortodoksisen kirkon kirkollinen hallintoelin, joka käsittelee ja ratkaisee mm.uskonoppia ja kanoneja koskevia hengellisiä asioita yhdessä kirkolliskokouksen ja kirkollishallituksen kanssa.
Joaquim Cruz
Joaquim Carvalho Cruz (s. 12. maaliskuuta 1963 Taguatinga, Brasilia) on brasilialainen entinen keskimatkojen juoksija ja 800 metrin olympiavoittaja 1984 Los Angelesin kisoissa.
Cruz syntyi metallityöläisen pojaksi Taguatingassa. Hän aloitti juoksemisen 13-vuotiaana ja osoittautui lahjakkaaksi. Vuonna 1981 hän juoksi 800 metrillä uuden nuorten maailmanennätysajan ja pääsi vuonna 1983 opiskelemaan Oregonin yliopistoon. Heti samana vuonna hän voitti yliopistojen mestaruuden 800 metrillä ja Helsingin MM-kisoissa pronssimitalin.
Seuraavana vuonna Los Angelesissa pidetyissä olympiakisoissa Cruz oli yksi ennakkosuosikeista yhdessä maailmanennätysmies Sebastian Coen kanssa. 800 metrin loppukilpailun viimeisessä kaarteessa Cruz aloitti kolmannelta paikalta loppukirin, juoksi kaikista ohi ja voitti olympiakultaa uudella olympiaennätysajalla 1.43,00.
1988 kesäolympialaisissa Etelä-Korean Soulissa Cruz kamppaili jälleen 800 metrin kullasta yhdessä kenialaisen Paul Erengin kanssa, mutta jäi hopealle. Sittemmin hänellä alkoi ilmetä ongelmia akillesjänteensä kanssa, eikä hän koskaan enää palannut entiselle tasolleen juoksijana.
Lainelautailu
Lainelautailussa eli surffauksessa () kuljetaan veden päällä lainelaudan eli surffilaudan avulla.
Surffaaja odottaa aaltoa laudan päällä maaten, ja alkaa sopivan aallon lähestyessä meloa käsillä kohti rantaa. Sopivalla hetkellä, lähellä aallon harjaa, surffaaja nousee seisomaan laudalle. 
Surffausta harrastetaan nykyisin kaikilla mantereilla, muun muassa Yhdysvalloissa, Australiassa, Brasiliassa ja Espanjassa.
Lainelautailu on mahdollista kun aallot ovat riittävän suuria ja säännöllisiä. Laji vaatii hyvää fyysistä kuntoa, tasapainoa ja ajoitusta.
Surffaus on harrastuksena vanha. Vuosina 1777 ja 1778 kapteeni James Cook raportoi nähneensä surffaajia Tahitilla ja Oahulla. Saarilla asuvat lähetyssaarnaajat kielsivät surffauksen vuonna 1821. Surffaus tuli jälleen muotiin vuonna 1920, kun havaijilainen uimari Duke Kahanamoku (1890–1968) teki harrastuksen taas hyväksytyksi. Nykyään surffaus on maailmalla tunnettu urheilulaji ja maailmanlaajuisia kilpailuja pidetään vuosittain. Lajista tulee olympialaji vuoden 2020 kesäkisoihin Tokioon.
Ilkka Koski
Ilkka Rikhard Koski (10. kesäkuuta 1928 Jyväskylä – 28. helmikuuta 1993 Helsinki) oli suomalainen nyrkkeilijä ja olympiamitalisti. Vuosina 1958–1962 hän nyrkkeili ammattilaisena yhdeksän ottelua (seitsemän voittoa, joista kolme tyrmäyksellä, yksi tasapeli, yksi tappio). Koski oli paras suomalainen raskaansarjan nyrkkeilijä lähes koko 1950-luvun. Hänen urheilu-uransa päättyi työtapaturmaan 1962.
Vuonna 2008 Ilkka Koski nimettiin Suomen nyrkkeilyn Hall of Fameen.
Ilkka Koski nousi Suomen ykköseksi kotiolympialaisia ennen vuonna 1951 tyrmäämällä SM-kisoissa edellisen mestarin Teemu Kuuselan. Lokakuussa 1950 Koski otteli ensimmäisen maaottelunsa. Vastassa oli Puola ja sen edustaja Rudolf Drapała, josta Koski otti maaotteluvoiton tyrmäyksellä. Tammikuussa 1951 käytiin Helsingin Messuhallissa 7 000-päisen yleisön edessä Johanssonin ja Ilkka Kosken välillä huima ottelu, jossa Johansson kävi toisessa erässä uransa ensimmäistä kertaa lattiassa lukua ottamassa. Johansson kuitenkin voitti tiukan ottelun pistein.
Helsingin olympialaisissa Koski pääsi suoraan 2. kierroksella, jossa hän kohtasi Unkarin vuoden 1949 Euroopan mestarin László Benen, sen jälkeen Iso-Britannian Eddie Hearnin ja välierissä Ruotsin Ingemar Johanssonin, jolle koki pistetappion 1–2. Näin Koski saavutti pronssimitalin. Mitali tosin annettiin vasta vuosia myöhemmin vuonna 1970.
Vuonna 1954 Koski valittiin edustamaan aikanaan arvostettuun Eurooppa–USA-otteluun. Kylmän sodan aikaiset edustajat tulivat tosin vain Neuvostoliiton johtaman blokin ulkopuolelta. Toukokuussa 1954 Chicagossa Koski kärsi tappion keskeytyksellä 3. erässä Garvin Sawyerille silmäkulman auettua.
Viime hetken valinnassa vuoden 1956 lopulla Koski sai paikan edustaa Suomea Melbournen olympialaisissa. Kosken toiset olympialaiset Melbournessa 1956 eivät sujuneet enää niin kuin Helsingissä. Hän koki tappion jo avauskierroksella italialaiselle Giacomo Bozzanolle.
Urallaan Ilkka Koski edusti Helsingin Nyrkkeilyseuraa vuosina 1951–1954 ja 1954–1957 Helsingin Nyrkkeilijöitä. Kaikkiaan maaotteluedustuksia tuli 24, joista Koski hävisi vain viisi.
Koski siirtyi ammattilaiseksi kesäkuussa 1958 Elis Askin talliin. Hänen vastustajiaan olivat useimmiten saksalaiset ammattilaisnyrkkeilijät. Nimekkäimpiä olivat Hans Friderich, jonka Koski voitti pistein, sekä entinen amatöörien Euroopan-mestari Ulli Nitzschke, joka tyrmäsi Kosken. Nitzschke-ottelu oli Kosken ainoa ammattilaistappio. Sen jälkeen Koski otteli vain kahdesti ruotsalaista Lasse Norlingia vastaan, ensin Tukholmassa ja sen jälkeen Helsingin olympiastadionilla Olli Mäki–Davey Moore-ottelun esiotteluna elokuussa 1962.
Kosken urheilu-ura päättyi lokakuussa 1962 työtapaturmaan hänen saatuaan sähköiskun ja pudottuaan sähkötolpasta. Hän siirtyi onnettomuuden jälkeen sairaseläkkeelle Helsingin kaupungin sähkölaitoksen palveluksesta. Sen jälkeen hän teki ravintolan vahtimestarin töitä.
Jorma Gallen-Kallela
Kaius Jorma Gallen-Kallela (22. marraskuuta 1898 Ruovesi – 30. marraskuuta tai 1. joulukuuta 1939 Uusikirkko, Lempiälä) oli suomalainen taidemaalari ja -graafikko.
Gallen-Kallelan isä oli Akseli Gallen-Kallela ja äiti Mary Gallen-Kallela (o.s. Slöör). Hän aloitti taideopintonsa isänsä johdolla. Ulkomailla Gallen-Kallela opiskeli taidetta Argentiinassa, Tanskassa, Ranskassa ja Itävallassa. Gallen-Kallelan tunnetuin taiteellinen työ liittyy Kansallismuseon freskoihin, joiden maalaamisessa hän avusti isäänsä. Lisäksi Gallen-Kallela avusti isäänsä Suur-Kalevalan kuvittamisessa. Gallen-Kallela myös maalasi uudestaan Juseliuksen mausoleumin tuhoutuneet freskot isänsä luonnosten perusteella. Itsenäisiä Jorma Gallen-Kallelan töitä ovat Rintamamies- ja Kalevala-postimerkit.
Gallen-Kallela osallistui Suomen sisällissotaan valkoisten puolella ryhmän- ja joukkueenjohtajana. Hänet komennettiin Vöyrin sotakouluun, jossa hän toimi jonkin aikaa opettajana. Talvisodassa luutnantti Gallen-Kallela toimi lähetti- ja toimistoupseerina ja pioneerikomentajan apulaisena. Hän kaatui sodan ensimmäisenä päivänä 30.11.1939 tai toisena päivänä 1.12.1939 ollessaan pidättämässä alasammuttuja Neuvostoliiton puna-armeijan lentäjiä Adolf Ehrnroothin kanssa. Gallen-Kallela pelasti Ehrnroothin hengen heittäytymällä tämän päälle, mutta sai itse surmansa.
Gallen-Kallela oli ensin naimisissa Robert Kajanuksen tyttären Elvi Kajanuksen kanssa. Liitosta syntyi yksi lapsi. Tämän jälkeen hän oli naimisissa Pirkko Alhqvistin kanssa. Tästä avioliitosta syntyi yksi lapsi.