hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Olli Haavisto
Olli Haavisto (s. 30. toukokuuta 1954 Pori) on suomalainen muusikko, pääsoittiminaan steel-kitara ja kitara. Hän on Suomen arvostetuimpia steel-kitaristeja ja toiminut sessiomuusikkona useiden suomalaisten kevyen musiikin artistien albumeilla.
Haaviston yhtyeitä ovat olleet muun muassa Vanha Isäntä, Jim Pembroke Band, J. Karjalainen ja Mustat Lasit, Mikko Kuustosen taustayhtye, The Boys, Dallas Wayne & The Dimlights, Kari Tapion taustayhtye, Hoedown, Farangs, Ninni Poijärven taustayhtye, Band'o, Jorma Kääriäisen taustayhtye ja Topi Sorsakosken yhtye.
Haaviston sisar on näyttelijä-laulaja Susanna Haavisto ja veli muusikko Janne Haavisto. Heidän isänsä on jazzvibrafonisti Jukka Haavisto.
Haavistolle myönnettiin taiteilijaeläke 2015.
Sessiomuusikko
Sessiomuusikko eli studiomuusikko on muusikko, joka soittaa ammatikseen eri artistien levyillä. Sessiomuusikoita käytetään myös eri yhtyeissä palkattuina jäseninä sekä artistien taustayhtyeissä.
Monet studiomuusikot ovat myöhemmin tulleet tähdiksi jossain kuuluisassa yhtyeessä. Toisaalta monet kansainvälisesti tunnetut muusikot ovat maineensa huipullakin halunneet jatkaa työskentelyä studiomuusikkona.
Samegrelo ja Zemo Svaneti
Samegrelo ja Zemo Svaneti () on hallintoalue ("mkhare") Georgian länsiosassa. Alueella on noin 471 700 asukasta (2007) ja sen pinta-ala on 7 440 neliökilometriä. Samegrelo ja Zemo Svanetin pääkaupunki on Zugdidi.
Samegrelo ja Zemo Svaneti rajautuu Ratša-Letškhumi ja Kvemo Svanetiin idässä, Imeretiin kaakossa, Guriaan etelässä, Mustaanmereen lännessä, Abhasiaan luoteessa ja Venäjään (Suureen Kaukasukseen) pohjoisessa. Hallintoalue muodostuu Samegrelon eli Mingrelian ja ylemmän ("zemo") Svanetian historiallisista alueista. Samegrelo levittäytyy Rioni-joen alangolle Mustanmeren rannalla, kun taas Svanetian alue on hyvin vuoristoinen ja sen läpi virtaa Enguri-joki. Suuri osa mingreleistä asuu Samegrelon alueella.
Samegrelo ja Zemo Svaneti jaetaan yhteen piirivapaaseen kaupunkiin* ja kahdeksaan piirikuntaan:
Efedriini
Efedriini on lääkeaine, jota on käytetty avaamaan hengitysteitä muun muassa astman ja keuhkoputkentulehdusten hoidossa. Piristävän vaikutuksensa takia sitä on käytetty myös dopingaineena. 1970-luvulla se määriteltiin kielletyksi dopingaineeksi.
Efedriinin sulamispiste on 37–39 °C, kiehumispiste 255 °C, suhteellinen tiheys 1,124 g/cm (vesi = 1,0 g/cm) ja leimahduspiste 85 °C.
Koska efedriinimolekyylissä on kaksi kiraalista hiiliatomia, on sillä neljä optista isomeeria. Sen (1R,2S)-enantiomeeria ja sen peilikuvaa (1S,2R) sekä näiden raseemista seosta sanotaan efedriiniksi. Vastaavasti (1R,2R)- ja (1S,2S)-enantiomeereja sanotaan pseudoefedriiniksi. Pseudoefedriini on yhtenä lääkeaineena eräissä antihistamiinivalmisteissa, kuten Duact, Clarinase ja Cirrus.
Efedriiniä saadaan efedrojen suvun kasveista, jotka olivat todennäköisesti myös vedalaisuudessa ja varhaisessa zarathustralaisuudessa tunnetun rituaalijuoman, soman, ainesosa.
Efedriinistä valmistetaan metamfetamiinia (CHN) poistamalla kemiallisesti efedriinimolekyyleistä hydroksyyliryhmät.
Efedriiniä on käytetty 10–50 milligramman annoksina astman, yskän ja nuhan hoitoon. Sen käyttö on vähentynyt, kun hengitysteiden avaamiseen on kehitetty täsmälääkkeitä, jotka aiheuttavat vähemmän riippuvuutta ja muita sivuvaikutuksia.
Kilpaurheilussa sitä on käytetty dopingaineena parantamaan rasituksensietokykyä ja estämään väsymystä. Muiden piristeiden tavoin efedriiniä käytetään voimaharjoittelussa räjähtävyyttä ja tehoa antamaan.
Virtsan efedriini- tai metyyliefedriinipitoisuus (CHNO) ei saa ylittää pitoisuutta 10 mg / L. Efedriiniä tutkitaan vain kilpailujen yhteydessä otetuissa testeissä. ADT:n arvioima varoaika efedriinille on noin 4 vuorokautta.
Efedriini on luokiteltu lisäksi huumausaineiden lähtöaineeksi, koska siitä voidaan valmistaa designhuumeita.
Efedriini kiihottaa ja piristää sympaattista hermostoa. Sen vaikutus välittyy eteenpäin keskushermoston kautta. Efedriini on sukua amfetamiinille, mutta sen vaikutukset keskushermostoon ovat kuitenkin amfetamiinia vähäisemmät. Hermoston ulkopuoliset vaikutukset ovat kuitenkin voimakkaammat: se aiheuttaa verenpaineen nousua, sydämen lyöntitiheyden kasvua, keuhkoputkien laajentumista, tahdosta riippuvan lihaksiston verisuonten laajenemista, muiden verisuonten supistumista ja energia-aineenvaihdunnan kiihtymistä.
Efedriinin aiheuttamia haittavaikutuksia ovat vapina, sydämen tykytys ja verenpaineen nousu. Herkille ihmisille ja suurina annoksina nautittuna se voi aiheuttaa sekavuutta ja vainoharhoja sekä vakavia rytmihäiriöitä. Rasituksen yhteydessä suuret lääkemäärät voivat aiheuttaa lämpöhalvauksen, vaarallisen rytmihäiriön ja jopa kuoleman.
Šota Rustaveli
Šota Rustaveli (, s. noin 1166) oli 1100- ja 1200-lukujen vaihteessa elänyt georgialainen runoilija, jonka ainoa säilynyt työ on Georgian kansalliseepoksen asemaan kohotettu "Pantterintaljainen" ().
Rustavelin elämästä on säilynyt jälkipolville huomattavan vähän tietoa verrattuna hänen merkitykseensä kirjailijana. Kansanperinteen ja kirjallisten viitteiden mukaan hän oli kotoisin Meskhetissä sijaitsevasta Rustavin kaupungista, nykyään suuremman Tbilisin lähellä sijiatsevan Rustavin sijaan. Ainoa hänestä kertova kirjallinen lähde on "Pantterintaljaisen" esipuhe, jonka on kuitenkin arveltu tyylillisten seikkojen perusteella olevan eri tekijän käsialaa kuin itse kirja. Jerusalemin Pyhän ristin luostarista vuonna 1960 löytyneen freskon on uskottu esittävän häntä, ja hänet on myös kirjattu kyseisen luostarin hyväntekijäksi. Rustavelin on myös arveltu kuuluneen kuningatar Tamarin, jolle "Pantterintaljainen" on omistettu, lähipiiriin tai olleen hänen varainhoitajansa. "Pantterintaljainen" on tuskin ollut hänen ainoa teoksensa.
"Pantterintaljaisella" on ollut suuri vaikutus georgiankieliseen kirjallisuuteen. Rustavelin käyttämät aforismit ja ilmaisut ovat juurtuneet georgian kieleen idiomeiksi: hän edustaa georgialle samaa kuin Shakespeare englannin kielelle tai Dante italialle. Hänen mukaansa on nimetty Šota Rustavelin valtionpalkinto, Tbilisin pääkatu Rustavelis gamziri, Tbilisin metron asema, Georgian tiedeakatemian kirjallisuuden instituutti ja asteroidi (1171 Rusthawelia). Hänen kuvansa on 100 larin setelissä.
Red Shoe Diaries
Red Shoe Diaries on Yhdysvalloissa 1990-luvulla tehty televisiosarja ja siihen perustuva elokuva. Sarjan kertojan osassa oli David Duchovny - mies sarjasta Salaiset kansiot. Sarja luokitellaan usein pehmopornoksi.
Kaatokolo
Kaatokolo on puuhun tehtävä kolo, minkä avulla tapahtuu puun kaatumissuunnan määrittely ja sen avulla ehkäistään puun kaatuessa muuten helposti tapahtuva tyven repeytyminen.
Moottorisahan tai käsisahan avulla tapahtuvassa puun kaadossa tehdään puun kaatumissuunnan puolelle suuremmissa puissa vastasahaus tai kirveellä hakattu suoraviivainen lovi. Loven syvyys on noin 10–20 prosenttia puun läpimitasta. Loven sijainti varsinaiseen kaatosahaukseen nähden on hieman kaatosahauksen alapuolella. Varsinainen kaatosahaus tehdään kaatosuunnan vastaiselle puolelle. Kaatosahaus lopetetaan 1–2 cm ennen kaatokolon pohjan linjaa, niin että kaatosahauksen ja kaatokolon pohjan väliin jää sen verran katkaisemattomia puusyitä. Nämä puusyyt toimivat saranan lailla ja pakottavat puun kaatumaan määrättyyn suuntaan.
Oliver Hardy
Oliver Norvell Hardy (18. tammikuuta 1892 Harlem, Georgia – 7. elokuuta 1957 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, tukevampi osapuoli kaksikosta Ohukainen ja Paksukainen ("Laurel and Hardy"). Hardy aloitti esiintymisuransa poikana laulamalla, ja esiintyi lyhytfilmeissä vuodesta 1913. Yhteistyö Stan Laurelin kanssa alkoi lyhytelokuvasta "The Lucky Dog". Vuosina 1927–1940 Laurel ja Hardy tekivät 16 pitkää elokuvaa ja yli 60 lyhytelokuvaa.
Oliver Hardy kuoli elokuussa 1957 oltuaan pitkään toipilaana sydänkohtauksen vuoksi. Hardy oli kuollessaan 65-vuotias.
Hardy esiintyi yli 400 filmissä näyttelijänä vuosina 1914–1951 ja ohjasi 12 elokuvaa.
Simson
Simson () on Vanhan testamentin hahmo Tuomarien kirjasta. Simson, jonka isä on Manoah Danin heimosta, on nasiiri ja voimamies aikana, jona israelilaiset sotivat filistealaisia vastaan. Simson kuvataan fyysisesti hyvin vahvaksi: hän repii leijonan hengiltä paljain käsin ja voittaa kaksintaisteluita. Simson vangitaan, mutta hän katkaisee köydet ja lyö aasin leukaluulla tuhat filistealaista kuoliaaksi.
Simson paljastaa vaimolleen Delilalle, että hänen voimiensa taika on hänen hiuksissaan. Filistealaisten palkkaama Delila leikkauttaa Simsonin hiukset ja Simson vangitaan ja sokaistaan. Simsonin hiukset kasvavat uudelleen ja viimeisenä tekonaan Simson romahduttaa viljanjumala Dagonin temppelin, johon filistealaiset ovat tulleet uhraamaan. Kaikki rakennuksessa olleet kuolevat. Simson haudataan isänsä hautaan lähellä Sorea.
Simsonin tarina kertoo kostosta ja naisen petollisuudesta, ja se on suosittu aihe kirjallisuudessa, kuvataiteissa ja musiikissa. Muiden muassa Rubens, Rembrandt, John Milton, Georg Friedrich Händel ja Camille Saint-Saëns ovat käsitelleet aihetta.
Epsilon Bootis
Epsilon Bootis (ε Boo / ε Boötis) on tunnettu kaksoistähti, joka on Karhunvartijan tähdistössä. Se tunnetaan myös perinteisillä nimillä Izar tai Pulcherrima. Tähti on punainen jättiläinen.
Donna Tartt
Donna Tartt (s. 23. joulukuuta 1963 Greenwood, Mississippi) on yhdysvaltalainen kirjailija, joka tuli tunnetuksi esikoisromaanillaan "Jumalat juhlivat öisin" vuonna 1992. Hänen muut romaaninsa ovat "Pieni ystävä" (2002) ja "Tikli" (2013), josta Tartt sai huhtikuussa 2014 Pulitzerin kirjallisuuspalkinnon.
Tartt syntyi Mississippin Greenwoodissa ja kasvoi Grenadan kaupungissa. Hän harrasti kirjallisuutta jo nuorena ja kirjoitti enismmäisen runonsa 5-vuotiaana ja julkaisi ensimmäisen sonettinsa 13-vuotiaana.
Tartt aloitti vuonna 1981 opiskelun Mississippin yliopistossa. Siellä hän vakuutti kirjailija Willie Morrisin, joka suositteli hänen töitään Barry Hannahille. He rohkaisivat Tarttia hakemaan lisää kokemusta, minkä takia hän siirty vuonna 1982 Bennington Collegeen. Siellä hän ystävystyi aloittelevien kirjailijoiden Bret Easton Ellisin, Jonathan Lethemin ja Jill Eisenstadtin kanssa. Ellis suositteli myöhemmin Tarttia agentilleen, joka onnistui myymään valmiin esikoisteoksen kustantajalle huomattavalla summalla. Kustantaja osasi ennakoida kirjan menestyksen ottamalla suoraan 75 000 kirjan painoksen tavallisen 10 000 sijaan, mutta nekään eivät riittäneet.
Tartt aloitti esikoisteoksensa "Jumalat juhlivat öisin" kirjoittamisen yliopistossa. Se ilmestyi vuonna 1992 ja oli The New York Timesin bestseller-listalla 13 viikkoa. "Jumalat juhlivat öisin" on käännetty 24 kielelle ja on myynyt maailmanlaajuisesti miljoonia. Tartt myi jo 1990-luvulla elokuvaoikeudet esikoisromaanistaan, mutta ohjaaja Alan J. Pakulan kuoltua 1998 hanke joutui jäihin.
Tarttin toinen romaani ilmestyi kymmenen vuotta ensimmäisen teoksen jälkeen. "Pieni ystävä" julkaistiin vuonna 2002. Se oli tunnelmaltaan, asetelmaltaan juoneltaan lähes esikoisteoksen antiteesi. Kirja sai WH Smith Literary Awardin. Tarttin kolmas romaani on "Tikli", joka sai nimensä hollantilaistaiteilija Carel Fabritiuksen maalauksesta, joka on romaania kuljettava voima. "Tiklistä" Tartt palkittiin Pulitzerin kirjallisuuspalkinnolla.
Tartt on kirjoittanut kolme romaania, ja julkaisujen välillä on ollut keskimäärin kymmenen vuoden aika. Hän on itse kuvaillut uuden kirjan kirjoittamisen ensimmäistä muutamaa vuotta tuskalliseksi ajaksi. Tartt kirjoittaa käsin ja kertoo kirjoittavansa koko ajan. Kirjajulkaisujen välissä hän ei anna juurikaan haastatteluja eikä esiinny julkisesti.
Bret Easton Ellis
Bret Easton Ellis (s. 7. maaliskuuta 1964 Los Angeles) on yhdysvaltalainen kirjailija. Ellis nousi maailmanlaajuiseen kuuluisuuteen teoksellaan "Amerikan Psyko" vuonna 1991. Romaanin päähenkilö on newyorkilainen Wall Street -pankkiiri Patrick Bateman, jonka elämän täyttävät kilpailu ja ylelliset merkkituotteet. Töiden jälkeen hän purkaa turhaumiaan sarjamurhaajana. Romaani herätti runsaasti keskustelua ja sen pohjalta on tehty samanniminen elokuva. Bret Easton Ellisin teoksia on käännetty 27 kielelle. Hän asuu Los Angelesissa ja New Yorkissa.
Zeta Reticuli
Zeta Reticuli (ζ Ret / ζ Reticuli) on kaksoistähti ζ Reticuli + ζ Reticuli, joka sijaitsee eteläisellä tähtitaivaalla Verkon tähdistössä eikä sen vuoksi näy Suomessa. Tähti sijaitsee noin 40 valovuoden päässä (tarkemmin 39,53 valovuotta eli 12,12 parsekia, virheprosentti 0,6502 %).
Zeta(1) Reticulin näennäinen kirkkaus on 5.54, spektrityyppi G2,5-5V, absoluuttinen kirkkaus 5,11 ja väri-indeksi B-V 0,64, massa 0,91–0,93 aurinkoa, läpimitta 0,91 aurinkoa ja luminositeetti eli säteily 0,79 aurinkoa. Tähti on hieman Aurinkoa kevyempi ja himmeämpi.
Zeta(2) Reticulin kirkkaus on 5,24, spektrityyppi G1-2V, absoluuttinen kirkkaus 4,83, väri-indeksi B-V 0,60, massa 0,99 auringon massaa, läpimitta 0,987 aurinkoa ja luminositeetti 1,02 aurinkoa. Tähti muistuttaa hyvin paljon Aurinkoa massaltaan ja kirkkaudeltaan.
Tähtien väli on 310" eli 9 000 AU, jos Hipparcos-satelliitin kolmiomittauksella arvioimat etäisyydet 39,40 ja 39,53 valovuotta ovat oikeita. Tähtien väli on ainakin 5 500 AU.
Zeta Reticulin tähdet kuuluvat Zeta Herculiksen liikkuvaan ryhmään. Molemmilla tähdillä on suuri ominaisliike. Tähdet ovat 8,7 miljardia vuotta vanhoja, ja niiden ajateltiin aluksi olevan vanhoja populaatio II:n alikääpiöitä. Tähtien metallipitoisuus on 0,55 (raudan mukaan 0,50–0,92) kertaa Auringon metallipitoisuus. Toisenlaisiakin arvioita tähtien iästä on esitetty.
Jotkut pitävät tähdistöä harmaiden avaruusolentojen kotipaikkana. Näihin tähtiin on liitetty ufokertomuksia, kuten Betty ja Barney Hillin abduktio. Zeta2 Reticuli -tähdellä on pariin otteeseen väitetty olevan planeettoja, mutta tätä ei ole kyetty uusissa havainnoissa todistamaan.
Elokuvan "Alien – kahdeksas matkustaja" tapahtumat on sijoitettu Zeta2 Reticulin lähellä olevalle kuvitteelliselle planeetalle, jota elokuvasarjan seuraavassa osassa "Aliens – paluu" kutsutaan LV-426:ksi.
Delta Leonis
Delta Leonis (δ Leo / δ Leonis) eli Zosma (or Zozma) tai Duhr on Leijonan tähtikuviossa oleva tähti, jonka näennäinen kirkkaus on 2,56 ja etäisyys 57,7 valovuotta. Absoluuttinen kirkkaus 1,29. Spektrityyppi A4 V, väri-indeksi 0,12 ja pintalämpötila noin 8.350 K.
Luminositeetti 23 aurinkoa. Säde 3,1 aurinkoa, massa 2,2 aurinkoa.
Ikä 600 — 750 miljoonaa vuotta, pyörähdysaika yli 12 tuntia, nopea pyörijä joka pyörii yli 180 km/s.
Tähteä epäillään Delta Scuti-muuttujaksi.
Zosmalla ei näytä olevan pölyrengasta kuten esimerkiksi Denebolalla.
Anna Halonen (taiteilija)
Anna Halonen (30. heinäkuuta 1889 Lapinlahti – 18. tammikuuta 1972 Lapinlahti) oli Halosten taiteilijasukuun syntynyt käsityönopettaja ja kutomoyrittäjä. Halosen isä oli Jussi Halonen ja äiti Anna-Liisa Puurunen.
Anna Halonen valmistui Fredrika Wetterhoffin kotiteollisuusopistosta käsityönopettajaksi. Hän perusti kutomon Kouvolaan 1920 yhdessä siskonsa Hannan kanssa. Sisar kuoli kuitenkin pian ja kutomo jäi Haloselle. Taidekutomon matto- ja ryijymalleja suunnittelivat muun muassa Halosen veljet taidevalaja Arttu, näyttelijä ja kuvanveistäjä Eemil sekä taidemaalari Kalle Halonen. Anna Halonen värjäsi kaikki malleissa käytetyt langat itse. Kutomo toimi 1950-luvulle asti.
Nykyisin Anna Halosen kutomon matto- ja ryijyluonnosten kokoelman omistaa Halosten museosäätiö.
Alfa Arietis
Alfa Arietis (α Ari / α Arietis) eli Hamal on 65,9 ± 1,3 valovuoden päässä oleva tähti. Näennäinen kirkkaus 2,01. Kirkkaus vaihtelee hieman korkeudella 0,05 välillä 1,98—2,04.
Absoluuttinen kirkkaus 0,48. Tähti on spektriluokan K2IIIab Ca-1 oranssi jättiläinen, kalsiumin ylimäärä spektrissä. Väri-indeksi 1,15. Pintalämpötila 4 590 kelviniä. Tähden kokonaissäteily noin 90 aurinkoa, säde 14,7 aurinkoa, massa 2 (tai 4,5) Auringon massaa. Tähden kulmaläpimitta on mittatu hyvin tarkasti, 0.00680".
Zeta Puppis
Zeta Puppis (ζ Pup / ζ Puppis) eli Naos tai Suhail Hadar on Suomessa näkymätön, eteläisellä tähtitaivaalla Peräkeulan tähtikuviossa sijaitseva kuuma, kirkas sininen tähti. Naosin näennäinnen kirkkaus on 2.21. Tyypiltään tähti on Alfa Cygni eli sykkivä muuttuja.
Epsilon Ursae Majoris
Epsilon Ursae Majoris (ε UMa / ε Ursae Majoris) eli Alioth on Otavan tähtikuviossa oleva tähti. Alioth on Otavan kattilan kahvan kattilaosaa lähin tähti. Tämä Ison Karhun tähdistön tunnettu tähti on taivaan 31. kirkkain näennäisellä kirkkaudellaan 1,76. Tähti on 80,9 ± 1,2 valovuoden päässä ja kuuluu Otavan liikkuvaan ryhmään.
Tähden spektrityyppi on A0VpCr, ja se on Alfa2 Canum Venaticorum -tyyppinen muuttuja. Alioth on kirkkain Ap-tähti, jonka spektrissä on huomattavasti kromia ja europiumia. Voimakkaat magneettikentät lajittelevat eri alkuaineita tähdessä, ja jotkut aineet näkyvät voimakkaampina tähtien spektrissä. Tähden magneettikenttä on eri kulmassa tähden pyörimisakseliin nähden, ja näin tähden pyöriminen saa aikaan spektrimuutoksia, kun tähden eri puolet ilmestyvät näkyviin pyörimisen tahdissa.
Eta Canis Majoris
Eta Canis Majoris (η Canis Majoris, η CMa) eli Aludra on Ison koiran tähtikuvion kirkkaimpia tähtiä suuruusluokallaan 2,45. Aludra on kuuma, kirkas sininen ylijättiläistähti. Tähden etäisyysarviot ovat hyvin epätarkkoja. Yleisesti käytetään epätarkkaa arviota 3 200 ± 1 800 valovuotta. Toisaalta tähti kuulunee joukkoon, joka on noin 1 760 valovuoden päässä. Absoluuttinen kirkkaus -7,51, jos etäisyys 3 200 valovuotta. Väri-indeksi B-V -0,08, spektrityyppi B5Ia. Tähden pintalämpötila on 13 500 kelviniä, ja sen kokonaissäteily, joka on enimmäkseen ultraviolettia, on noin 66 000 aurinkoa. Tähden säde on mittausten mukaan 43 aurinkoa ja massa 15 aurinkoa. Tähden ikä on 12 miljoonaa vuotta, ja se on kehittymässä nopeasti punaiseksi jättiläiseksi, eli se on "kuoleva tähti". Tähti puhaltaa tähtituulta 500 km/s. Tähti menettää tähtituulena noin miljoonasosan massastaan, ja on menettänyt noin kolmasosan. Lähellä Aludraa on optinen seuralainen tyyppiä A0V 169" päässä. Sen suunta on 285° ja näennäinen kirkkaus 6,90. Se on huomattavasti lähempänä maata kuin Aludra eikä kierrä Aludraa.
Ranskalais-flaamilainen koulukunta
Ranskalais-flaamilainen koulukunta hallitsi eurooppalaista musiikkielämää 1400-luvun puolestavälistä aina 1520-luvulle asti. Se on saanut nimensä pohjoisranskalaisilta, alankomaalaisilta ja erityisesti flaamilaisilta säveltäjiltä, jotka työskentelivät hoveissa ja kaupungeissa eri puolilla Eurooppaa aina Italiaa, Itävaltaa ja Espanjaa myöten.
Raphael G. Kiesewetterin teoksen "Die Verdienste der Niederländer um die Tonkunst" (, 1826) perusteella musiikinhistoriassa on ollut tapana puhua flaamilaisesta (tai alankomaalaisesta) koulukunnasta, jota edusti erityisesti Dufay, Ockeghem ja Josquin. Nykyisin katsotaan, että vaikka nykyisten Hollannin ja Belgian alueet olivatkin renessanssin vokaalimusiikin keskeisiä alueita, samaan vaikutuspiiriin kuuluivat myös Ranska, erityisesti Burgundi, ja Italia ja käytetään termiä ranskalais-flaamilainen koulukunta. Latinan ohella koulukunnan teoksissa käytettiin myös flaamia ja ranskaa ja etelässä italiaa.
Säveltäjät Johannes Ockeghem ja Antoine Busnoys edustivat koulukunnan varhaisempaa vaihetta. He käyttivät vielä monia keskiaikaisia sävellystekniikoita, kuten "cantus firmus"-rakenteita ja tenori-ääneen pohjautuvaa kontrapunktia, vaikka keksivät ja kehittivät jo monia renessanssimusiikin keskeisiä piirteitä: keskiajan musiikkia laajempi ääniala, äänien suurempi yhdenvertaisuus ja imitaation laajempi käyttö.
Ranskalais-flaamilaisen koulukunnan myöhäisemmän vaiheen säveltäjiin kuuluvat Jacob Obrecht, Heinrich Isaac ja ennen kaikkea Josquin Desprez. Koulukunnan myöhäiskauden säveltäjien musiikissa on monia yhdistäviä piirteitä. Teosten rakenteen määritteli pääasiallisesti vokaaliteoksen teksti ja kaikki äänet olivat suurin piirtein yhtä merkittäviä ja "tenor" äänen aseman harmonian pohjana korvasi hitaasti basso, eli harmonian alin ääni. Lainatut melodiat olivat edelleen yleisiä, mutta "cantus firmus" tavasta poiketen melodia jaettiin usein eri äänten kesken.
Merkittävin koulukunnan säveltäjistä oli "Josquin Desprez" (tai "Des Prez"), joka toimi elämänsä aikana useissa merkittävissä viroissa Ranskassa ja Italiassa. Ottavio Petrucci, polyfonisen musiikin ensimmäinen painaja, julkaisi kolme kirjaa Desprezin musiikkia ja otti jokaisesta myös uusintapainoksen aikana, jolloin kukaan muu säveltäjä ei saanut julkaistua enempää kuin yhden teoksen. Josquin Desprezin musiikkia, joka sisältää muun muassa 18 messua, yli 50 motettia ja 65 chansonia imitoitiin, kopioitiin ja uudelleentyöstettiin aina 1500-luvun lopulle asti.
Korollaari
Korollaari eli seurauslause on matematiikassa lauseesta johdettu toinen lause, jonka todistus on poikkeuksellisen lyhyt tai intuitiivisesti selvä.
Browning Automatic Rifle
Browning Automatic Rifle ("Rifle, Caliber .30, Automatic, Browning, M1918", myöhemmin "Browning Automatic Rifle, .30 Caliber, M1918A2") BAR M1918 on Yhdysvaltain armeijan ensimmäisessä ja toisessa maailmansodassa ja Korean sodassa käyttämä avoimelta lukolta ampuva, kaasumäntätoiminen pikakiväärimalli.
Aseen suunnitteli 1917 John Browning korvaamaan ranskalaisen Chauchat-pikakiväärin ja Hotchkiss M1909:n konekiväärin. BAR oli alun perin tarkoitettu raskaaksi automaattikivääriksi, mutta sitä käytettiin suurimman osan sen urasta pikakiväärinä haaratuella varustettuna. Se on kevyin palveluksessa ollut .30-06 Springfield -patruunaa ampuva sarjatulikivääri, vaikkakin sen keveys ja ainoastaan 20 patruunan lipas haittasi käyttöä konekiväärinä.
Ensimmäiset Browning Machine Rifle-nimellä tuolloin tunnetut aseet valmistuivat Winchesterin tehtaalta joulukuussa 1917 ja toimitukset armeijalle alkoivat helmikuussa 1918. Kivääriä valmistivat Colt, Winchester ja Marlin-Rockwell. Siitä toivottiin ratkaisijaa ensimmäisen maailmansodan asemasotaan; automaattikiväärien oli tarkoitus tulituksellaan pitää vihollisen jalkaväki suojautuneena juoksuhautoihinsa hyökkäyksen edetessä ei-kenenkään-maan yli. BAR-ampujien panosvyö oli varustettu metallisella "kupilla" aseen tukin tukemiseksi ampujan edetessä lonkalta ampuen. 
Asetta valmistettiin 85 000 kappaletta ennen sodan loppua.
Kesäkuussa 1937 pieni määrä aseita muutettiin pikakiväärimalleiksi mallinimellä M1918A1.
Viimeinen BAR:in malli, M1918A2 tuli käyttöön 1940. Puoliautomaattinen tuli jätettiin pois ja käytössä oli vain täysautomaattinen. Tulinopeus oli säädettävissä "nopeaksi" 500–650 laukausta minuutissa ja "hitaaksi" 300–450. Tukijalat olivat tässä mallissa kiinnitetty piippuun, mutta ne usein hylättiin lähdettäessä hyökkäykseen. Vuonna 1942 muovinen tukki korvattiin pähkinäpuisella. Myöhemmin piippuun lisättiin kantokahva.
BAR oli käytössä vielä Korean sodassa ja aseapuna Etelä-Vietnamin armeijalla. Monin paikoin sitä käytettiin 1990-luvulle asti. Ruotsi (Kulsprutegevär m/21 ja m/37), Puola (Browning wz.1928) ja Belgia (FN M1930) kehittivät BAR:sta 1930-luvulla versioita, joissa oli erillinen pistoolikahva ja vaihdettava piippu.
Muutamia satoja ruotsalais-ja belgialaisvalmisteisia BAR-pohjaisia pikakivääreitä oli käytössä myös Suomessa vuosina 1940-45 lähinnä rannikkolinnoitusjoukkojen käytössä. Aseita saatiin lisäksi pieniä määriä sotasaaliiksi Puna-armeijalta.
Bessus
Bessus (kuoli vuonna 329 eaa.) oli persialainen aristokraatti. Hän oli Baktrian ja Sogdianan satraappi. Hän murhasi Persian kuninkaan Dareios III:n ja julistautui kuninkaaksi nimellä Artakserkses V.
Bessus johti maakuntansa joukkoja Gaugamelan taistelussa vuonna 331 eaa., kun Aleksanteri Suuri kukisti Dareioksen. Bessus selvisi taistelusta hengissä ja seurasi Dareioksen mukana Ekbatanaan. Samalla Aleksanteri valloitti Mesopotamian ja Persian sydänmaan. Kun Aleksanteri lähestyi Ekbatanaa, Dareios lähti pakoon. Darioksen aikeena oli päästä Baktriaan ja kerätä siellä uusi armeija. Matkan aikana Bessus vangitsi Dareioksen. Luultavasti hän aikoi luovuttaa kuninkaan makedonialaisille. Kun Aleksanteri sai kuulla Dareioksen vangitsemisesta, hän lähti entistä kiivaammin ajamaan takaa Dareioksen seuruetta. Heinäkuussa 330 eaa. Bessus ja hänen kumppaninsa menettivät malttinsa ja murhasivat Dareioksen.
Sen jälkeen Bessus julistautui kuninkaaksi ja otti uudeksi nimekseen Artakserkses V. Luultavasti Bessus oli sukua Dareiokselle, koska Baktrian satraapit olivat tavallisesti kuninkaan lähisukulaisia. Bessus hallitsi kuitenkin vain valtakunnan koillisosaa, eikä häntä siksi yleensä pidetä virallisesti Persian kuninkaana. Aleksanteri taas oli julistanut, että aikoi kostaa Dareioksen murhan.
Bessus palasi Baktriaan, missä hän yritti kerätä joukkoja makedonialaisia vastaan. Kun Aleksanteri lähestyi Baktriaa, Bessuksen kumppanit vangitsivat Bessuksen ja luovuttivat Aleksanterille. Persialaisen tavan mukaan Aleksanteri määräsi, että Bessuksen nenä ja korvat oli leikattava irti. Sitten Bessus luovutettiin Dareioksen sukulaisille, jotka teloittivat hänet. Erään lähteen mukaan hänet ristiinnaulittiin samalla paikalla, missä Dareios oli kuollut.
Valtatie 16
Valtatie 16 on Pohjanmaan rannikolta Ylistarosta Lapuan ja Alajärven kautta Keski-Suomeen Kyyjärvelle johtava valtatie. Tien pituus on 106 kilometriä. Tie on kokonaisuudessaan kaksikaistainen ja varsin hyvälaatuinen. Liikennemäärät ovat melko vähäiset.
Yhdessä valtatien 13 kanssa valtatie 16 muodostaa yhteyden Vaasasta Jyväskylään. Reitti on hieman pidempi (283 km), kuin valtatietä 18 kulkeva reitti (270 km), mutta parempilaatuinen.
Valtatie 16 on osa pitkää Vaasan ja Joensuun välistä 490 kilometrin pituista itä-länsisuuntaista reittiä, joka valtatien 16 lisäksi seuraa pääosin kantatietä 77 ja valtatietä 9. Tie on myös osa Sinistä tietä, joka on kansainvälinen matkailutie Norjasta Ruotsin ja Suomen kautta Venäjälle Karjalan tasavaltaan.
Tie kulkee seuraavien kuntien kautta:Vaasan ja Kyyjärven välinen tie sai numeron 16 vuoden 1938 tienumerointijärjestelmässä. Tie on uudelleenrakennettu 1960-luvulla lähelle alkuperäistä reittiään. Poikkeus tästä on Vaasan ja Vähänkyrön Tervajoen väli, joka kulki Vähänkyrön kirkonkylän kautta alemmaksi Kyrönjokivartta nykyisen seututien 717 reittiä. Vuonna 2005 Vaasa–Ylistaro-osuus numeroitiin valtatie 18:ksi, jolloin 16 jäi vain Ylistaron itäpuolisen tien numeroksi.
Valtatie 16:lla kulkee päivittäin muutamia linja-autovuoroja. Päivittäin kulkee molempiin suuntiin pikavuoro Vaasasta Seinäjoelle, josta Lapuan kautta valtatielle 16 ja edelleen Kuopion kautta Joensuuhun.
Pidemmän aikavälin suunnitelmissa on valtatien 16 numeroinnin jatkaminen kantateitä 77 ja 75 pitkin Kyyjärveltä Siilinjärven kautta Kuhmoon. Näin muodostuisi uusi pitkä valtatieyhteys Pohjanmaalta Keski-Suomen, Savon ja Karjalan kautta Kainuuseen.
Valtatie 17
Valtatie 17 on entinen suomalainen valtatie, joka johti Kuopiosta Joensuuhun. Vuonna 2010 tie liitettiin osaksi valtatietä 9, ja tienumero 17 poistui käytöstä.
Valtatie 17 alkoi Kuopion pohjoispuolelta Siilinjärven Vuorelassa valtatie 5:n eritasoliittymästä ja päättyi Joensuussa valtatiehen 6. Nopeusrajoitus oli pääosin 80 kilometriä tunnissa, joillakin lyhyillä osuuksilla 60 kilometriä tunnissa. Osuudet Jännevirta–Vartiala ja Viinijärvi–Ylämylly ovat 2+1-kaistaista sekaliikennetietä, joiden nopeusrajoitus on kesäaikaan 100 kilometriä tunnissa. Tien pituus oli 126 kilometriä. Valtatie 17 kuului yleiseurooppalaiseen TERN-tieverkkoon. Tiellä on paljon vaarallisia tasoliittymiä, mutta Joensuun ja Kuopion päässä on muutamia eritasoliittymiä.
Tie oli osa pitkää Vaasan ja Joensuun välistä itä-länsisuuntaista reittiä, johon kuuluvat lisäksi valtatie 16 ja kantatie 77 sekä lyhyet osuudet muita teitä. Matkaa Vaasasta Joensuuhun on 490 kilometriä. Tie oli myös osa Sinistä tietä.
Tie kulki seuraavien kuntien ja taajamien kautta:
1800-luvun lopulle asti Kuopio oli liikenteellisesti Kallaveteen työntyvä niemi. Kelloniemestä Toivalaan oli usean kilometrin mittainen lossiyhteys Pohjois-Kallaveden yli aina rautatieyhteyden valmistumiseen vuoteen 1901 asti. Vuosien 1922 ja 1932 välillä autoja oli mahdollisuus kuljettaa Kallaveden poikki rautatievaunuissa. Yhteys autoliikenteelle Kallaveden yli (Kallansillat) valmistui vuonna 1932, jolloin vuosisadan alussa valmistuneita rautatiesiltoja ryhdyttiin hyödyntämään myös maantieliikenteessä.
Vuoden 1938 tienumerointijärjestelmässä Kuopion ja Joensuun välinen reitti nimettiin valtatieksi 17. Matkanteko ei tuohon aikaan vielä ollut kovin sujuvaa, koska Juurusveden ja Kallaveden välisessä Jännevirrassa sekä Juojärven ja Rikkaveden välisessä Ohtaansalmessa olivat lossit. Tien uusiminen aloitettiin 1940-luvun lopulla ja sillat Jännevirran ja Ohtaansalmen yli valmistuivat vuosina 1951 ja 1952. Ohtaansalmen kaunis kaarisilta rakennettiin kapeaksi, ja se ei enää riittänyt kasvavalle liikenteelle; sen rinnalle valmistui uusi silta vuonna 1996.
Joensuun päässä olevat nelikaistaiset tieosuudet valmistuivat 1960- 1990- ja 2000-luvuilla.
Vuonna 2010 valtatie 17 liitettiin osaksi valtatietä 9. Syynä oli liikenne- ja viestintäministeriön tavoite tehdä valtateistä pitkiä maakuntia yhdistäviä liikenneväyliä. Valtatie 9 saatiin näin ulottumaan Turusta Niiralaan.
Golden Gate
Golden Gate (”Kultainen portti”) voi viitata muun muassa:
Ekbatana
Ekbatana (, "Hagmatāna" tai "Haŋmatāna"; , "Aħĕmĕta"; m.kreik. , "Agbátana" tai , "Ekbátana"; , "a-gam-ta-nu") oli muinaisen Meedian pääkaupunki. Nykyään se tunnetaan nimellä Hamadan ja se sijaitsee 400 km lounaaseen Teheranista. Se oli tärkeällä paikalla pääteiden varrella.
Persian kuningas Kyyros Suuri valtasi kaupungin vuonna 549 eaa. Meedian kuningas Astyageeltä. Kaupungista tuli aikanaan Persian kuninkaiden kesäasuinpaikka. Parthialaiset tekivät siitä oman pääkaupunkinsa kun he valtasivat Persian seleukideilta.
Bangalore
Bangalore ( [ˈbeŋɡəɭuːru]) on Karnatakan osavaltion pääkaupunki Etelä-Intiassa. Kaupunki on Intian kolmanneksi suurin kaupunki asukasluvultaan 8 miljoonaa 
ja viidenneksi suurin metropolialue 8 miljoonaa asukasta .
Bangalore sijaitsee eteläisessä Intiassa Deccanin ylängöllä noin 920 metriä merenpinnan yläpuolella. Korkeutensa takia ilmasto seudulla ei ole niin kuuma kuin näillä leveyspiireillä yleensä. Monsuunikausi on heinäkuusta syyskuuhun.
Karnatakan osavaltion hallituksen päätöksellä kaupungin viralliseksi nimeksi muutettiin 1. marraskuuta 2006 sen ennen koloniaaliaikaa käytössä ollut kannadankielinen nimi Bengaluru ("Bengalūru").
Bangaloren 47,2 miljardin Yhdysvaltain dollarin suuruinen talous tekee siitä tärkeän talouden keskuksen Intiassa. Vuonna 2001 Bangaloren osuus 3,7 miljardia Yhdysvaltain dollaria ulkomaisista suorista sijoituksista Intiassa oli kolmanneksi korkein intialaisista kaupungeista. Bangalore on pääkonttori usealle raskasteollisuudelle kuten Hindustan Aeronautics Limited (HAL), National Aerospace Laboratories (NAL), Bharat Heavy Electricals Limited (BHEL), Bharat Earth Movers Limited (BEML) ja Hindustan Machine Tools (HMT). Bangalorea sanotaan "Intian Piilaaksoksi" suuren informaatioteknologian keskittymän vuoksi. Bangaloren IT-teollisuus on jaettu kolmeen "klusteriin" – Software Technology Parks of India, Bangalore (STPI); International Technology Park Ltd. (ITPL) ja Electronics City.
Biotekniikka on kasvava toimiala kaupungissa. Biocon, jonka pääkonttori on Bangaloressa, on maan johtava bioteknologiayritys ja sijoittuu 16. maailmassa tulojen suhteen. Bangaloren pörssi on suurin pörssi Etelä-Intiassa.
Koulut Bangaloressa ovat joko osavaltion tai yksityisten, joskus uskonnollisten, ajamia. Yksityiskoulut käyttävät tyypillisesti englantia opetuskielenä.
Bangaloressa on useita yliopistoja kuten Indian Institute of Management Bangalore (IIM-B), National Law School of India University ja Bangalore Medical College. St. John's Medical College ja Bangalore Medical College ovat jatkuvasti sijoittuneet parhaimpana pidetyiksi lääketieteen oppilaitoksiksi Intiassa. Bangaloren IT teollisuus rekrytoi paljon kaupungin suuresta joukosta insinööricollegeja. The National Centre for Biological Sciences(NCBS), on yksi kolmesta paikasta Intiassa, jossa alkusolututkimusta tehdään.
Intian tiedeinstituutti sijaitsee myös kaupungissa ja on yksi maansa arvostetuimmista oppilaitoksista.
Kempegowdan kansainvälinen lentoasema palvelee kansainvälisiä ja kotimaan reittilentoja. HAL Bangaloren kansainvälinen lentoasema toimii yleisilmailu- ja liikelentokenttänä.
Bangaloren metron ensimmäisen linjan osa avattiin vuonna 2011. Liikennöinti toisen linjan ensimmäisellä osuudella alkoi vuonna 2014.
Chitty Chitty Bang Bang
Chitty Chitty Bang Bang on kirjailija Ian Flemingin lastenkirjaklassikko, joka kertoo lentävästä ihmeautosta. Se on alun perin julkaistu englanniksi vuonna 1964. Siitä on tehty myös samanniminen elokuva vuonna 1968. "Chitty Chitty Bang Bang" on julkaistu myös suomeksi vuonna 1968 nimellä "Ihmeauto Chitty-Chitty-Bang-Bang" (Gummerus) ja uudelleen vuonna 2003 (Art House).
Supervenienssi
Supervenienssi eli päältävyys, päällätuleminen tai looginen päällekkäisyys on filosofiassa relaatio, joka vallitsee kahden eri tasoisiksi ajatellun ominaisuusluokan välillä. Epämuodollisesti "ylempi" ominaisuusluokka X supervenioi "alempaa" ominaisuusluokkaa Y, jos minkä tahansa olion X-ominaisuudet määräytyvät täysin sen Y-ominaisuuksien mukaan. Tällöin Y subvenoi X:ää.
Muodollisesti supervenienssin voi määritellä seuraavasti: Ominaisuusluokka X supervenioi ominaisuusluokkaa Y, jos kaikille olioille a, b pätee joko 1 tai 2:1 ja 2 ovat yhtäpitävät.
Esimerkiksi hyvän voidaan ajatella supervenioivan luonnollisia ominaisuuksia: yksi asia ei voi olla hyvä ja toinen paha ilman, että niiden (relevantit) empiiriset ominaisuudet eroavat. Jos vaikkapa on hyvä antaa ropo Pelastusarmeijan joulupataan vuonna 2005, niin on myös hyvä antaa ropo Pelastusarmeijan joulupataan vuonna 2006, mikäli yhteiskunnassa ja Pelastusarmeijassa ei sillä välin tapahdu jotakin asiaan vaikuttavaa muutosta.
Samoin mielen ja ruumiin välillä voidaan ajatella vallitsevan supervenienssi. Henkilön mentaalinen tila ei voi muuttua, jos ei hänen aivoissaan tapahdu mitään periaatteessa mitattavaa muutosta. Mielenfilosofiassa John Haugeland on esittänyt heikomman supervenienssin käsitteen: siinä kahdessa mahdollisessa maailmassa ilmenevät mentaaliset ominaisuudet voivat erota toisistaan vain, jos myös maailmoissa ilmenevät fysikaaliset ominaisuudet eroavat toisistaan. Näin kahdella yksilöllä, joiden fysikaalinen tila on identtinen, voi olla eri mentaaliset tilat. Esimerkiksi jos henkilö A näkee koiran ja henkilö B silmäänsä projisoidun kuvan koirasta, niin A:lla on todella "koiran näkemisen" mentaalinen tila, mutta B:llä vain harha koiran näkemisestä.
Supervenienssiä on kahta lajia, heikkoa ja vahvaa. Heikon supervenienssin vallitessa korkeamman tason muutoksia, esimerkiksi muutoksia teknologiassa, edeltää alemman tason muutos, siis muutos ihmisessä js koneiden käytössä. Heikko supervenienssi näyttäisi vallitsevan aina, eli korkeamman tason muutoksia ei voi tapahtua ilman alemman tason muutoksia. Vahva supervenienssi tarkoittaa puolestaan sitä, että alemman tason muutokset saavat aikaan kausaalisesti korkeamman tason muutoksia. Vahvan supervenienssin vallitessa voidaan hallitusti tuottaa ja ennakoida korkeamman tason muutoksia, esim. psyykenlääkkeiden vaikutuksia mielialoihin.
Supervenienssiä voi soveltaa myös mm. esteettisten ja luonnollisten ominaisuuksien tai sosiaalisten ja yksilöllisten ominaisuuksien suhteisiin.
Helsingin keskustatunneli
Helsingin keskustatunneli on suunniteltu autotunneli, joka kulkisi Länsiväylältä Sörnäisten rantatielle Helsingin keskustan alitse.
Vuonna 2010 keskustatunnelin hinnaksi arvioitiin 475–545 miljoonaa euroa. Helmikuussa 2013 kaupunkisuunnittelulautakunnan puheenjohtaja Risto Rautava ehdotti, että tunnelin rakentamista selvitettäisiin ja sanoi, että se pitäisi rakentaa suurimmaksi osaksi käyttäjien ja yksityisten sijoittajien rahoituksella. Rautava sanoi, että verorahoja tunnelin kustannuksiin ei saisi laitaa kymmenesosaa enempää. Liikennesuunnittelupäällikkö Ville Lehmuskoski arvioi, että pelastusmääräysten tiukentumisen vuoksi tunnelin rakentaminen maksaisi todennäköisesti yli 550 miljoonaa euroa.
Arvioiden mukaan keskustatunnelia käyttäisi noin 50 000 ajoneuvoa vuorokaudessa. Osa autoliikenteestä siirtyisi keskustan katuverkosta maan alle. Samalla laajennettaisiin keskustan kävelykatuja, sillä Kaivokatu on suunniteltu muutettavaksi kävelykaduksi ja Esplanadit on tarkoitus kaventaa yksikaistaisiksi.
Tunnelin läntinen suu olisi Ruoholahdessa, josta tunneli kulkisi Hietaniemen hautausmaan eteläpuolen ja Mechelininkadun alitse ja edelleen Rautatiekatujen välissä olevaan satamaradan kuiluun. Tunneli jatkuisi kalliossa Kaisaniemen puiston alla. Töölönlahden liittymästä olisi yhteydet keskustan katuverkkoon ja Forumin, Elielin sekä Kluuvin pysäköintilaitoksiin. Sörnäisiin päin mentäessä tunnelin linjaukselle on kaksi vaihtoehtoa, joista toisen itäinen suuaukko on Sörnäisten rantatiellä Vilhonvuorenkadun risteyksessä ja toinen Haapaniemenkadun risteyksessä. Tunnelin kokonaispituus olisi noin 3,4 kilometriä.
Helsingin kaupunkisuunnittelulautakunta hyväksyi keskustatunnelisuunnitelman vuonna 1999. Maaliskuussa 2006 kaupunginhallitus päätti, että tunnelille aletaan laatia asemakaavaa. Kenkää keskustatunnelille -kansanliike luovutti tammikuussa 2008 vajaan 12 000 helsinkiläisen allekirjoittaman kunnallisaloitteen, jossa vaadittiin, että tunnelia ei rakennettaisi. Sosiaalidemokraatit ilmoittivat, etteivät tue tunnelin rakentamista ja toukokuussa kaupunginhallitus keskeytti tunnelin asemakaavan laatimisen. Kokoomus ja ruotsalainen kansanpuolue kannattivat tunnelin rakentamista, mutta kaupunginhallitus päätti vihreiden, sosiaalidemokraattien, vasemmistoliiton ja keskustan edustajien äänillä keskeyttää sen suunnittelun ilmasto- ja rahasyistä.
Vuonna 2010 kaupunginvaltuusto hyväksyi maanalaisen yleiskaavan, johon jätettiin mahdollisuus tunnelin rakentamiselle. Samana vuonna kokoomus piti tunnelin rakentamista ehtona autottoman keskustan hankkeen toteuttamiselle ja ehdotti, että tunnelille voisi tulla käyttömaksut.
Lappeenrannan teknillisen yliopiston ylioppilaskunta
Lappeenrannan teknillisen yliopiston ylioppilaskunta (LTKY) on perustettu vuonna 1969 silloisen Lappeenrannan teknillisen korkeakoulun (nykyisin Lappeenrannan teknillinen yliopisto (LUT)) aloittaessa toimintansa.
Yliopistolain ja ylioppilaskunnan sääntöjen mukaan: "Ylioppilaskunnan tarkoituksena on olla jäsentensä yhdyssiteenä ja edistää heidän yhteiskunnallisia, sosiaalisia ja henkisiä sekä opiskeluun ja opiskelijan asemaan yhteiskunnassa liittyviä pyrkimyksiä." Ylioppilaskunta huolehtii, että opiskelijoilla on edustajansa kaikissa yliopiston eri päätöksentekoelimissä, joissa opiskelijoiden mielipiteitä pitää ottaa huomioon. Näitä elimiä ovat yliopiston hallitus, osastoneuvostot, tieteelliset neuvostot ja erillislaitosten johtokunnat.
Ylioppilaskunnan jäsenten terveydenhoidosta huolehtii Ylioppilaiden terveydenhoitosäätiössä (YTHS). LTKY:lla on edustaja YTHS:n valtuuskunnassa. Asumisesta ylioppilaskunta huolehtii Lappeenrannan seudun opiskelija-asuntosäätiön (LOAS) kautta, jonka valtuuskunnassa ja hallituksessa on ylioppilaskunnan edustajia.
Ylioppilaskunnan vapaa-aikaan ja kulttuuriin keskittyvät sektorit järjestävät jäsenistölle erilaisia tapahtumia ja aktiviteetteja opiskelun vastapainoksi. Ylioppilaskunnan alaisuuteen kuuluu kymmeniä harrastekerhoja, joiden jäseniksi kaikki LTKY:n jäsenet voivat liittyä tai tarvittaessa perustaa uuden kerhon, jos sopivaa kerhoa ei vielä ole.
Tomsk
Tomsk () on Tomskin alueen pääkaupunki Keski-Siperiassa Venäjällä Tomjoen varrella. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kaupungin asukasluku oli 524 669 .
Venäjän tsaari Boris Godunov määräsi kasakkajohtaja Gavril Pisemskin perustamaan linnoituksen Tomjoen varrelle "Tataarien maahan" vuonna 1604. Tomsk oli tärkeä sotilaallinen keskus sodissa alueen alkuperäisväestöä vastaan. Siitä kehittyi myös merkittävä hallintokeskus. Kaupungin väkiluku kasvoi nopeasti 1830-luvun alun kultalöytöjen myötä. Kaupungissa on useita yliopistoja ja korkeakouluja. Tomskin yliopisto perustettiin 1878 ja se oli ensimmäinen yliopisto Siperiassa.
1890-luvulla rakennettu Siperian rata kulkee lähes 70 km Tomskin eteläpuolelta ja sen valmistumisen jälkeen Tomskin suhteellinen tärkeys alueella laski esimerkiksi Novosibirskiin verrattuna. Haara Tomskiin valmistui 1896.
Tomsk on jaettu neljään hallintopiiriin, "rajoniin", joissa oli asukkaita vuonna 2010 seuraavasti:
Pakistanin rupia
Pakistanin rupia (lyhenne PKR) on Pakistanin virallinen rahayksikkö. Se jakautuu 100 paisaan. Pakistan alkoi käyttää omaa valuuttaansa vuonna 1948. Itsenäisyyden alkuaikoina käytettiin Intian valuuttaa, jossa oli leimattuna "Pakistan".
1 euro (EUR) on noin 129 rupiaa (PKR) ja 1 rupia on noin 0.008 euroa (tilanne 4. kesäkuuta 2013).
Selkämeri
Selkämeri (), aikaisemmin "Raumanmeri", on Pohjanlahden eteläosan nimitys. Etelässä se rajoittuu Ahvenanmaahan ja Ahvenanmereen ja pohjoisessa Merenkurkkuun. Selkämeri jakaantuu Suomen ja Ruotsin kesken, mutta keskellä Selkämerta on myös huomattavan suuri kansainvälinen vesialue. Saaria on vain rannikkoalueilla, kauempana rannikosta niitä ei ole. Selkämeren suolapitoisuus on noin 0,5 %.
Merisääennustuksissa käytetään Selkämeren rajoille seuraavaa määritelmää: meren eteläraja kulkee leveyspiiriä 60°30’ N seuraten. Selkämeren eteläosan pohjoisrajana on leveyspiiri 62° N, joka on samalla Selkämeren pohjoisosan eteläraja. Selkämeren pohjoisraja seuraa linjaa Ruotsin Järnas uddesta Suomen rannikon Halsögrundiin. Selkämeren kansainvälinen lyhennekoodi on B3, missä B on lyhennys Itämeren englanninkielisestä nimestä ("the Baltic Sea"). Selkämeren eteläosan lyhenne on B3S ja pohjoisosan B3N, missä S ja N viittaavat englanninkieleen (S= "south" ’etelä’; N= "north" ’pohjoinen’)
Aiemmin Rauman edustalla ollut Pohjanlahden eteläinen osa tunnettiin "Raumanmerenä". Vielä 1800-luvulle saakka nimi Raumanmeri säilyi, mutta 1900-luvun alussa sen rinnalle alkoi nousta nykyinen "Selkämeri"-nimitys. Aluksi nimi Selkämeri mainittiin kartoissa ja kirjoissa vain suluissa, mutta pian Selkämeri vakiintui viralliseksi nimeksi.
Raumalla nimenmuutosta vastaan protestoitiin. Vuonna 1933 kaupunginhallitus lähetti Suomen Maantieteelliselle seuralle pyynnön puuttua asiaan. Mitään ei kuitenkaan tapahtunut, ja vielä vuonna 1944 kaupunginhallitus osoitti valituksen suoraan Valtioneuvostolle. Tämäkään ei johtanut mihinkään. Nimi Raumanmeri kuitenkin elää vielä nykyäänkin.
Selkämeren suurin syvyys on noin 300 metriä. Tämä syvin kohta sijaitsee Ruotsin aluevesillä.
Pak sarzamin shad bad
Pāk sarzamīn šād bād (پاک سرزمین شاد باد, suomeksi ”Siunattu olkoon pyhä maa”) on Pakistanin kansallislaulu. Se otettiin käyttöön 1954, jolloin Pakistanista tuli tasavalta. Sen sanat on kirjoittanut pakistanilainen runoilija Abul Asar Hafeez Jalandhari ja sävelen Ahmed G. Chagla. Laulun sävel on kirjoitettu ennen sen sanoja. Kansallislaulu on urdunkielinen.
Puerto Plata
Puerto Plata on Dominikaanisen tasavallan pohjoisrannikolla sijaitseva kaupunki. Sen asukasluku on 90 000 (2000). Kaupunki saa tulonsa pääosin matkailusta. Varsinkin Sosua, Cabarete sekä Playa Dorada ovat matkailijoiden suosiossa upeiden rantojensa takia.
Kolumbus miehistöineen laski ankkurinsa tänne Puerto Platan edustalle vuonna 1493.
Matkailijoille suositellaan Puerto Platan meripihkamuseota, täältä Steven Spielberg sai ajatuksen Jurassic Park -elokuvaansa. Kiinnostavaa nähtävää ovat myös Cabareten tippukiviluolat.
E-fed
E-fed tai Electronic-federation on internetissä pelattava roolipeli, jonka aiheena on vapaapaini. Pelissä jokainen pelaaja luo itselleen hahmon ja kirjoittaa roolipelauksia, joiden perusteella ottelut järjestetään ja otteluiden voittajat valitaan.
Suomessa on aikojen saatossa esiintynyt muutamia e-fed järjestöjä. Tällä hetkellä toiminnassa ovat New Horizon Pro Wrestling ja Universal Contentious Crusaders.
Wallis Simpson
Wallis, Windsorin herttuatar (ent. Bessie Wallis Simpson, ent. "Spencer", o. s. "Warfield", 19. kesäkuuta 1896 – 24. huhtikuuta 1986) oli kruunusta luopuneen Yhdistyneen kuningaskunnan kuninkaan Edvard VIII:n puoliso. Edvard luopui kruunusta mennäkseen naimisiin kahdesti eronneen yhdysvaltalaisen Wallis Simpsonin kanssa, ja hänestä tuli Windsorin herttua.
Bessie Wallis Warfield kasvoi Baltimoressa Marylandissa. Hänen ensimmäinen miehensä oli merivoimien lentäjä Earl Winfield Spencer. Mies osoittautui ailahtelevaiseksi alkoholistiksi, joten Wallis Spencer jätti tämän. Eron jälkeen hän aloitti suhteen tuolloin naimisissa olleen englantilais-amerikkalaisen liikemiehen Ernest Simpsonin kanssa, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1928.
Englannissa Wallis Simpson tapasi Walesin prinssi Edvardin rakastajattaren kautta; Edvard tuli poikamiesvuosinaan tunnetuksi naisseikkailuistaan. Heidän suhteensa kehittyi rouva Simpsonin ollessa yhä naimisissa. Edvard nousi kuninkaaksi tammikuussa 1936. Lokakuussa Simpsoneiden avioero tuli voimaan, ja pian tämän jälkeen Edvard luopui kruunusta, sillä Englannin kirkon päämiehenä hän ei voinut avioitua eronneen kanssa. He muuttivat asumaan Ranskaan, jossa he avioituivat heinäkuussa 1937, ja Edvard sai arvonimen Windsorin herttua. Hänen vaimostaan tuli Windsorin herttuatar.
Edvardin intohimoinen kiintymys eronneeseen rouva Simpsoniin herätti pahennusta. Myös pariskunnan vierailu 1937 kansallissosialistisessa Saksassa ja Hitlerin tapaaminen herättivät epäilyksiä.
Herttuapari odotti turhaan kutsua takaisin Lontooseen. Kuningas Yrjö VI:n kuoltua tämän leski, kuningataräiti Elisabet syytti Yrjön kuolemasta epäsuorasti herttuatarta siinä mielessä, että ennenaikaisen kuolema johtui tehtävän aiheuttamasta stressistä, eikä herttuatarta siksi kutsuttu hautajaisiin. Vasta kuningatar Maryn muistotilaisuuteen pariskunta sai yhteisen kutsun..
Windsorin herttua kuoli kurkkusyöpään 28. toukokuuta 1972 Pariisissa. Edvard siunattiin kuninkaallisin menoin Windsorin linnan kappelissa 1972, ja Windsorin herttuatar oli tilaisuudessa läsnä. Myös herttuattaren oma terveys oli alkanut heikentyä, hän kärsi aivoverenkiertohäiriöistä sekä vakavasta hajamielisyydestä. Herttuatar asui Pariisissa kuolemaansa saakka.
Windsorin herttuatar siunattiin haudan lepoon Windsorin linnan kappelissa 1986. Hänen siunaustilaisuuteensa osallistui noin sata vierasta, mukaan lukien silloinen pääministeri Margaret Thatcher puolisoineen ja Labour-puoluetta edustanut oppositiojohtaja Neil Kinnock. Siunaustilaisuudessa ei herttuattaren toivomuksesta pidetty puhetta eikä viitattu häneen tai hänen elämäänsä millään lailla. Hänen asemansa kuninkaallisen perheen jäsenenä kävi ilmi vain siunauksessa. Arkun hautaanlaskua todisti neljä kuninkaallisen perheen jäsentä, kuningatar Elisabet II ja Edinburghin herttua sekä Walesin prinssi ja prinsessa. Herttuattaren työntekijöitä ja ystäviä oli läsnä kahdeksan. Herttuatar haudattiin Windsorin linnan lähellä olevalle Frogmoren kuninkaalliselle hautausmaalle miehensä haudan viereen.
Linz
Linz on Itävallan kolmanneksi suurin kaupunki Wienin ja Grazin jälkeen. Se on Ylä-Itävallan osavaltion pääkaupunki. Siellä asui vuonna 2014 193 814 asukasta.
Linz on merkittävä teollisuuskaupunki ja sijaitsee Tonavan varrella lähellä Saksan ja Tšekin rajaa.
Kaupunki on tärkeä liikenneristeys ja siellä on muun muassa tärkeä jokisatama. Kaupungissa on myös yliopisto. Linz on myös tärkeä teollisuuskeskus, jossa on mm. metalli-, kone- ja kemianteollisuutta. Kaupunki toimi Euroopan kulttuuripääkaupunkina 2009. Kaupungin perustivat jo roomalaiset.
Linzillä on seuraavat ystävyyskaupungit:
Roksane
Roksane (ennen 341 eaa.–n. 309 eaa.) oli Aleksanteri Suuren baktrialainen vaimo. Hän meni Aleksanterin kanssa naimisiin 327 eaa. Baktria oli Persian itäosissa nykyisen Afganistanin alueella. Roksanen isä oli "Oksyartes" Balkhista. Balkh oli viimeinen Aleksanterin käsiin joutuneista Persian provinsseista ja avioliitto oli yritys sovitella välejä baktrialaisiin satraappeihin. Antiikin lähteissä kuitenkin kerrotaan, että Aleksanteri rakasti vaimoaan. Roksane seurasi Aleksanteria Intiaan 326 eaa. Aleksanteri kuoli Babylonissa 323 eaa., mutta Roksane synnytti hänelle vielä tämän jälkeen pojan Aleksanteri IV:n. Aleksanterin luoma valtakunta kuitenkin natisi liitoksistaan ja äidistä ja pojasta tuli valtapelin nappuloita. Aleksanterin äiti Olympias suojeli heitä Makedoniassa. Olympias kuitenkin murhattiin 316 eaa. Lopulta Kassandros murhautti Roksanan ja hänen poikansa noin 309 eaa.
Fjodor I
Fjodor I (31. toukokuuta 1557 – 17. tammikuuta 1598) oli Venäjän tsaari vuosina 1584-1598. Hän oli Iivana Julman poika ja seuraaja Venäjän vallassa. Fjodor I:n neuvonantajana toimi Boris Godunov, joka itse asiassa oli hallitsija "de facto". Godunovista tuli Venäjän hallitsija Fjodor I:n kuoltua.
Vaimo vuodesta 1580 Irina Fjodorovna Godunova. Liitosta syntyi yksi lapsi: