Dire Straits
Dire Straits oli brittiläinen rockyhtye, jonka perustivat vuonna 1977 Mark Knopfler, hänen veljensä David Knopfler, John Illsley ja Pick Withers. Yhtyeen managerina toimi Ed Bicknell. Yhtye perustettiin punk rockin kultakaudella 1970-luvun lopussa ja se toi klassisen rockin uudestaan pinnalle. Alkuaikoinaan Mark ja David käyttivät heikkotehoisia vahvistimia, jotta pubien asiakkaat kykenivät keskustelemaan yhtyeen soittaessa. Tämä oli harvinaista rockmusiikissa, mutta ei haitannut Dire Straitsin nousua maailmanmaineeseen heti ensimmäisen levyn julkaisusta lähtien.
Yhtyeen tunnetuimpia kappaleita ovat mm. ”Sultans of Swing”, ”Romeo and Juliet”, ”Private Investigations”, ”Money for Nothing”, ”Walk of Life”, ”Down to the Waterline”, ”Tunnel of Love”, ”Lady Writer” ja ”Brothers in Arms”.
Yhtyeen levy "Brothers in Arms" (1985) on Musiikkituottajat ry:n mukaan viidenneksi myydyin ulkomainen levy Suomessa. Se on toiseksi myydyin albumi Iso-Britanniassa. Albumia on myyty maailmanlaajuisesti yli 30 miljoonaa kappaletta. 
Yhtyeen albumeja on myyty maailmanlaajuisesti yli 120 miljoonaa.
Mark Knopfler perusti yhdessä veljensä kitaristi David Knopflerin, basisti John Illsleyn ja rumpali Pick Withersin kanssa yhtyeen vuonna 1977 Lontoossa. Yhtyeen ensimmäiset kokoontumiset tehtiin Markin aiemman yhtyeen Cafe Racersin nimellä. Kuitenkin uuden rumpalin ja basistin liittymisen jälkeen he muuttivat nimensä Dire Straitsiksi ('kiipeli'), viitaten tällä bändin senhetkiseen huonoon rahatilanteeseen.
Ensimmäisen levynsä, "Dire Straits", yhtye nauhoitti vuonna 1978 lähinnä pienelle kannattajakunnalleen. Kuitenkin noin viisi kuukautta myöhemmin singlestä "Sultans of Swing" tuli jättimenestys sekä Isossa-Britanniassa että Yhdysvalloissa. Yhtye julkaisi seuraavan levynsä "Communiqué" vuonna 1979, mutta se ei yltänyt esikoislevy "Dire Straitsin" myyntilukuihin. Tämän jälkeen yhtyeen musiikkityyli vaihtui hieman, johtuen lähinnä kokoonpanon lähes vuosittaisesta vaihtumisesta. Mark Knopfler ja John Illsley olivat ainoat jäsenet alusta loppuun asti. Näistä kahdesta Knopfler oli yhtyeen pystyssäpitänyt voima.
Vuonna 1980 Dire Straits julkaisi jo kolmannen albuminsa. Albumi oli nimeltään "Making Movies" ja sen suosituimmaksi kappaleeksi nousi "Romeo and Juliet". Kesken äänitysten David Knopfler erosi yhtyeestä ja hänen tilalleen tuli Sid McGinnis. Levyllä soitti myös kosketinsoittaja Roy Bittan, joka oli tuttu Bruce Springsteenin E Street Bandista. Hän soitti kuitenkin vain tällä levyllä, eikä missään vaiheessa liittynyt yhtyeen vakiokokoonpanoon.
Yhtye oli tähän mennessä julkaissut albumin joka vuosi, mutta nyt seuraavaa albumia saatiin odottaa kaksi vuotta. Kosketinsoittaja Alan Clark ja kitaristi Hal Lindes olivat mukana tekemässä yhtyeen neljättä studioalbumia "Love over Goldia". Levyn suurimmaksi hitiksi nousi kappale "Private Investigations", joka nousi Ison-Britannian singlelistalla aina sijalle kaksi ja oli näin ollen ensimmäinen TOP5:een yltänyt Dire Straits -kappale. Muualla maailmassa "Industrial Disease" oli levyn kantava voima ja se nousi muun muassa Kanadassa aina listan kymmenen parhaan joukkoon.
Itse albumi "Love over Gold" nousi Ison-Britannian albumilistan kärkeen, mutta vain vähän aikaa tämän jälkeen yhtyeen rumpali Pick Withers jätti yhtyeen. Hänen korvaajaksi löydettiin kuitenkin Terry Williams, joka oli aikaisemmin soittanut brittiyhtye Rockpilessä.
Vuonna 1983 Dire Straits julkaisi EP:n "ExtendedancEPlay", jolla oli neljä kappaletta. "Twisting By the Pool" muistetaan tältä EP:ltä parhaiten. Vuotta myöhemmin yhtye julkaisi live-albumi "Alchemyn". Näihin aikoihin Mark Knopfler teki musiikin elokuvaan "Local Hero". Elokuvassa kuultavasta kappaleesta "Going Home" tulikin yksi yhtyeen suosituimmista kappaleista. Dire Straits lopetti konserttinsa usein juuri tähän kappaleeseen. Näin tapahtui myös Helsingin keikoilla Jäähallissa syksyllä 1985 ja Olympiastadionilla kesällä 1992.
Dire Straits palasi nauhoittamaan viidettä studioalbumiaan "Brothers in Armsia" vuoden 1984 lopulla, ja nauhoitukset saatiin päätökseen keväällä 1985. Albumi oli ensimmäinen toisen kosketinsoittajan, aiemmin sessiomuusikkona työskennelleen Guy Fletcherin kanssa nauhoitettu tuotos. Yhtyeen kokoonpano koki myös toisen muutoksen, kun kitaristi Hal Lindes jätti yhtyeen kesken albumin nauhoitusten. Lindes korvattiin Jack Sonnilla, jota ei kuitenkaan pidetty vielä tuolloin yhtyeen virallisena jäsenenä eikä hänen nimeään näin ollen listattu albumin kansivihkoseen. Myös rumpali Terry Williams korvattiin albumilla sessiomuusikko Omar Hakimilla; muu yhtye katsoi, ettei Williams pystynyt soittamaan kappaleita halutulla tavalla, joten Hakim nauhoitti albumin rumpuraidat kahdessa päivässä uudelleen. Tästä huolimatta molemmat saivat nimensä albumin tekijätietoihin, vaikka Williamsin ainoaksi esiintymiseksi albumilla jäi kappaleen "Money for Nothing" alussa kuultava, voimistuva rumpuintro. Williams kuitenkin jatkoi yhtyeessä albumia seuranneella massiivisella maailmankiertueella.
Brothers in Arms julkaistiin lopulta toukokuussa 1985, ja se valtasi välittömästi Britannian albumilistan kärkipaikan pysytellen listalla huikeat 228 viikkoa, ja se on äänestetty listoille useita kertoja uudelleen julkaisemisensa jälkeenkin. Albumi oli myös vuoden 1985 myydyin brittiläinen levytys. Myös Yhdysvalloissa albumi nautti samankaltaista suosiota kuin yhtyeen kotimaassa, sillä albumi oli Billboard 200-listan kärkipaikalla yhdeksän viikkoa myyden yli yhdeksän miljoonaa kappaletta eli multiplatinaa. Suomessa albumi on Suomen Musiikkituottajat ry:n mukaan kaikkien aikojen viidenneksi myydyin ulkomaalainen äänite. Albumilta julkaistiin kaikkiaan viisi singleä; "So Far Away", "Money for Nothing", "Brothers in Arms", "Walk of Life" sekä "Your Latest Trick". Näistä rockmuusikkojen prameaa ja leveää elämäntyyliä tavallisten työläisten näkökulmasta kritisoiva "Money for Nothing" sekä katusoittajasta kertova "Walk of Life" menestyivät parhaiten, ja ne lienevät nykyään yhtyeen tunnetuimpia - elleivät jopa kaksi tunnetuinta - kappaletta. "Money for Nothing" palkittiin myös Grammy-palkinnolla parhaasta duon tai ryhmän laulusuorituksesta 
"Brothers in Arms" oli yksi ensimmäisiä studioalbumeita, joilla hyödynnettiin digitaalisia laitteistoja, sillä Knopfler halusi albumin kuulostavan äärimmäisen taidokkaasti soitetulta ja tuotetulta. Albumin nimikkosingle "Brothers in Arms" on myös tiettävästi kaikkien aikojen ensimmäinen CD-levynä julkaistu single, ja siitä tuli "Walk of Lifen" ja "Money for Nothingin" ohella yksi konserttien suosikkinumeroista. Albumi itse on Guinnessin ennätysten kirjan mukaan kaikkien aikojen ensimmäinen CD-formaatissa julkaistu albumi, joka on ylittänyt miljoonan myydyn kappaleen rajan, ja sitä pidetään näin ollen eräänlaisena uudisraivaajana CD-formaatille.
Albumia seurasi massiivinen ja menestyksekäs maailmankiertue vuosina 1985-1986. Ennen kiertueen alkua yhtye vahvistui myös saksofonisti Chris Whitella, ja kiertue aloitettiin huhtikuussa 1985 Jugoslaviasta. Kiertue sisälsi myös yhtyeen 13 loppuunmyytyä esiintymistä Wembley Arenalla, jonka jälkeen yhtye siirtyi Wembleyn stadionille esiintymään Live Aid-hyväntekeväisyyskonsertissa. Kiertue kattoi kaikkiaan 247 esiintymistä 100 eri kaupungissa, ja se päättyi
Sydneyn kaupunkiin, jossa yhtye esiintyi 21 kertaa perättäin. Vuonna 1986 "Brothers in Arms" palkittiin jälleen kahdella Grammylla.
Maailmankiertueen päätyttyä Knopfler laittoi yhtyeensä tauolle ja työskenteli sooloprojektiensa parissa ja sävelsi myös elokuvamusiikkia. Vuonna 1988 yhtyeen esiinnyttyä Eric Claptonin kanssa, rumpali Terry Williams jätti yhtyeen.
Mark Knopfler tiedotti Dire Straitsin tilanteesta syksyllä 1988 sanoen, ettei ole enää varma yhtyeen jatkosta. Tauon aikana uutta materiaalia ei syntynyt, mutta syksyllä 1988 julkaistiin kokoelma-albumi "Money for Nothing", joka sijoittui Britanniassa albumilistan kärkisijalle. Knopfler perusti myös kantrimusiikkia soittaneen The Notting Hillbillies-yhtyeen, johon kuuluivat hänen lisäkseen Guy Fletcher, Brendan Croker, Steve Phillips sekä Ed Bicknell. Yhtye julkaisi myös studioalbumin "Missing… Presumed Having a Good Time" vuonna 1990 ja sen kappale "Your Own Street Way" nousi myös pienoiseksi hitiksi. Knopfler on kiertänyt yhtyeen kanssa muutamaan otteeseen myös soolourallaan Dire Straitsin hajoamisen jälkeen.
Knopfler, Illsley, Clark ja Fletcher kokosivat Dire Straitsin jälleen yhteen tauon jälkeen alkuvuodesta 1991. Yhtye aloitti seuraavan studioalbuminsa äänittämisen sessiomuusikoiden avustuksella, ja yhtyeen viimeiseksi jäänyt studioalbumi "On Every Street" julkaistiin syksyllä 1991. Albumi sai osakseen ristiriitaisia arvosteluja, eikä se monien kriitikoiden ja kuuntelijoiden silmissä ollut enää yhtä hyvä tuotos kuin edeltäjänsä. Arvosteluista huolimatta albumia myytiin yli kahdeksan miljoonaa kappaletta, ja se sijoittui Britannian albumilistalla jälleen kärkipaikalle, ja Yhdysvalloissa sen sijoitus oli kahdestoista. Albumilta julkaistiin kaikkiaan kolme singleä; "Calling Elvis", "Heavy Fuel" ja "The Bug", jotka osoittautuivat kaupallisiksi flopeiksi yhtyeen kotimaassa mutta saavuttivat listamenestystä Yhdysvalloissa. Albumia seurasi yli kaksivuotinen ja yli 300 esitystä kattanut menestyksekäs maailmankiertue, joka rantautui myös Suomeen Helsingin olympiastadionille elokuussa 1992. Kiertue kuitenkin poltti yhtyeen niin loppuun, että sen päätyttyä Knopfler oli menettämässä yhtyeensä lisäksi myös avioliittonsa. Yhtye päätti kiertueensa - mutta samalla myös uransa - 9. lokakuuta 1992 Espanjassa.
Kiertueen aikana nauhoitettu livetallenne "On The Night" julkaistiin seuraavana vuonna, ja se nappasi Top 5-listasijoituksia lukuisissa maissa mikä oli epätavallista livealbumille. Live-EP "Encores" menestyi myös hyvin Ranskassa, ja yhtyeen uran alkupuolen kappaleita sisältänyt "Live at the BBC" sai hyviä arvosanoja Yhdysvalloissa. Albumin julkaisun jälkeen Dire Straits lopetettiin virallisesti. Yhtyeen jäsenet ovat jatkaneet musikintekoa kukin soolourilla.