Barokki
Barokki oli taidesuuntaus, jota sävytti suurellisuus. Se käytti mahtipontisuutta ja ylenpalttista koristeellisuutta luomaan draamaa ja jännitettä maallisen ja kirkollisen vallan ilmaisukeinona kuvanveistossa, maalaustaiteessa, arkkitehtuurissa, sisustuksessa, kirjallisuudessa, teatterissa ja musiikissa. Barokin aikakausi alkoi noin vuoden 1600 paikkeilla Roomassa Italiassa, ja levisi sieltä lähes koko Eurooppaan ja Amerikan mantereelle.
"Barokki"-nimityksen juuret ovat ranskan sanassa "baroque/barroque", 'epäsäännöllinen' ja portugalin "barroco", 'epämuotoinen helmi'. Nimitystä käytettiin ensi kerran vuonna 1765.
Barokin suosion takasi katolisen kirkon tuki. Trenton kirkolliskokouksessa oli päätetty, että taiteiden pitäisi viestiä uskonnollisia aiheita suoralla ja emotionaalisella osallistumisella. Katoliselle kirkolle barokkiarkkitehtuuri oli yksi vastareformaation tärkeimpiä propagandavälineitä.
Myös maallinen yläluokka näki barokin arkkitehtuurin ja taiteen dramaattisen tyylin keinona vaikuttaa vierailijoihin ja ilmaisemaan voittoisaa valtaa ja hallitsemista. Barokkipalatsit on rakennettu pihojen, etuhuoneiden, suurten portaikkojen ja vastaanottohuoneiden sarjojen ympärille mahtipontisuuden moninkertaistamiseksi. Samanlaisella tuhlailevalla ylenpalttisuudella yksityiskohtainen taide, musiikki, arkkitehtuuri ja kirjallisuus innostivat toisiaan barokin kulttuuriliikkeenä, kun taiteilijat tutkivat, mitä he saisivat luoduksi toistavista ja vaihtelevista kuvioista.
Barokin arkkitehtuuri syntyi 1500-luvun lopulla Italiassa, ja huippuunsa se kehittyi Ranskassa kuningas Ludvig XIV:n aikana 1600-luvun lopulla. Barokkiarkkitehtuurille on tyypillistä mahtipontinen koristelu ja symmetria. Barokkiarkkitehtuurin kokonaisvaikutelma oli monumentaalinen. Katsoja pyrittiin saamaan tuntemaan itsensä pieneksi suuren koon, liikkeen vaikutelman ja loistokkuuden keinoin.
Barokin taiteen keskeisin piirre oli keskittyminen dramaattisuuteen. Renessanssin maalaus- ja veistostaiteiden kreikkalaisesta tyyneydestä siirryttiin teatraalisiin, voimakkaita tunteita herättäviin aiheisiin, joissa usein kuvattiin dynaamisia tilanteita.
Barokin sisustus oli hyvin koristeellista. Hovibarokin tärkein kaluste oli hienosti verhoiltu ja näyttävä baldakiinivuode. Barokin tyypillisiä koristeaiheita olivat kierteissorvatut pylväät, pieniä perättäisiä aaltoja tai helmiä muistuttavat värelistat, C-kirjaimen muotoiset voluutit, erilaiset lehti-, hedelmä- ja simpukkakoristeet sekä pienet enkelihahmot. Huonejärjestys ja huonekalujen paikka oli usein tarkkaan määrätty, mutta paino oli silti renessanssin tyyliä enemmän mukavuudella, kuten tuolien kaarevassa muotoilussa ja verhoilussa. Kristallilasin valmistus keksittiin vuonna 1680 Böömissä, ja kristallikruunusta tuli barokin uusi kattovalaisintyyppi. Suomessa barokin vaikutus huonekalumuotoiluun jäi melko vähäiseksi.
Pyrkimys dramaattisuuteen on havaittavissa myös musiikissa. Keskeisin barokin uusista musiikin muodoista, ooppera, pyrki tähän yhdistämällä draamaa ja musiikkia ennennäkemättömällä tavalla. Ihmisen tunteiden katsottiin olevan staattisia sieluntiloja, joista jokaisen sai aikaan tietty eri henkien yhdistelmä sielussa. Uskottiin, että näitä tunnetiloja, eli affekteja, läpikäymällä musiikin avulla oli mahdollista saada nämä henget sielussa paremmin tasapainoon. Barokkimusiikissa säveltäjät eivät pyrkineet ilmentämään omia henkilökohtaisia tunnetilojaan vaan näitä yleisiä affekteja.
Barokin kirjallisuus sijoittuu 1500-luvun loppuun ja 1700-luvun puoliväliin. Se syntyi vastapainoksi renessanssille. Aikaa leimasivat hallitsijoiden uskonsodat ja taistelut ja itsevaltaisten johtajien ilkivaltainen hallitseminen. Barokin aikana oli jyrkkä jakautuminen arvojen ja elämän hallintojen välillä ja sisäiset ristiriidat kuvaavat hyvin barokkia. Barokkia on kuvattu renessanssin rappiokaudeksi ja kirjallisuuden tutkijat usein sivuuttavat sen.
Lyriikassa suosituimpia muotoja olivat sonetti, elegia, epigrammi ja oodi.
Barokkiajan teatterit olivat suuria ja hienoja, sillä varakas porvarisluokka oli alkanut tukea teatteria. Näyttämöiden syvyyttä korostivat vielä perspektiivisiksi maalatut kulissit. Lavastus rakentui useista osista. Varsinaista sivunäyttämöä ei ollut. Orkesterisyvennys erotti näyttämön katsomosta. Barokin teatteritekniikan ja lavastuksen kehitykseen vaikutti Euroopassa paljon etenkin italialainen Bibiena-suku. Barokkiteatterin katsomo oli hevosenkengän muotoinen, ja permantoa ympäröi yleensä 3–6 parveketta. Permannolla olleet katsojat istuivat penkeillään ja varakas yleisö aitioissaan. Katsojat saivat nähdä toisensa yhtä hyvin kuin itse esityksenkin. Nykyaikaan säilyneitä barokkiteattereita ovat Drottningholmin linnanteatteri Ruotsissa ja Litomyslin linnanteatteri Tšekissä. Myös New Yorkin Metropolitan-oopperan katsomo on vastaavan muotoinen kuin barokkiteattereiden katsomot olivat.