Johnny Rotten
Johnny Rotten (oikealta nimeltään John Joseph Lydon; s. 31. tammikuuta 1956 Lontoo, Iso-Britannia) on brittiläinen muusikko, joka tuli tunnetuksi vuosina 1975–1978 kuuluisan punk-yhtye Sex Pistolsin laulajana.
John Joseph Lydon syntyi Lontoossa 31. tammikuuta 1956. Lydonin elämäkerran mukaan tieto ei kuitenkaan ole virallinen, sillä hänen syntymätodistuksensa on kadonnut. Lydonin vanhemmat, John ja Eileen Lydon, olivat molemmat katolilaisia siirtolaisia Irlannista. Perheeseen kuului myös hänen kolme veljeään, Bobby, Jimmy ja Martin.
Lontoon slummissa kasvanut John sairastui seitsemänvuotiaana vakavasti selkäydinkalvon tulehdukseen juotuaan saastunutta vettä, minkä seurauksena hän joutui sairaalaan yli vuodeksi. Hän oli suurimman osan ajasta koomassa. Tämän seurauksena Lydon menetti suurimman osan muististaan ja sairaalasta päästyään joutui opiskelemaan kaiken oppimansa uudelleen äitinsä avustuksella. Tauti myös vaurioitti Johnin selkärankaa pysyvästi. Myös hänen näkökykynsä heikentyi.
Vuonna 1975 nuoren Lydonin räikeä olemus kiinnitti uutta yhtyettä kasaavan Malcolm McLarenin huomion. McLaren tarjosi työttömälle ja tylsistyneelle Lydonille paikkaa yhtyeen laulajana ja koe-esiintymisen jälkeen hänet otettiin mukaan bändiin johon kuuluivat jo Steve Jones, Paul Cook ja Glen Matlock. Koe-esiintymisessä Rotten esitti shock rock/glam rock -yhtye Alice Cooperin vuoden 1970 menestyskappaleen I'm Eighteen. Yhtye sai lopulta nimen Sex Pistols.
Yhtye nousikin nopeasti kuuluisuuteen Lydonin kapinallisten sanoitusten ja julkisuuskuvan myötä. Samainen julkisuuskuva aiheutti erimielisyyksiä Pistolsien sisällä, etenkin Lydonin (joka oli saanut muilta yhtyeen jäseniltä lempinimen "Johnny Rotten") ja Matlockin välillä. Jatkuvien riitojen seurauksena Matlock jättikin bändin vuonna 1977 ja jätti näin basistin paikan avoimeksi. Lydon ehdottikin muille Pistolsin jäsenille tähän virkaan ystäväänsä John Simon Ritchie-Beverlyä, jolla ei ollut minkään asteisia musikaalisia lahjoja. McLaren värväsikin tämän lopulta vain punkin ulkonäkönsä vuoksi. Myös Ritchie sai uuden lempinimen, Sid Vicious. Vaikka Vicious ei osannut kunnolla soittaa bassoa, hän toi Sex Pistolsien imagoon lisää kaaosta ja vei huomiota keulakuva Rottenilta. Tämä alkoi taas huonontaa yhtyeen jäsenten välejä ja kun kuvaan vielä lisättiin McLarenin juonittelut, Viciouksen huumeongelmat ja häiriintynyt tyttöystävä oli hajoaminen välttämätöntä. Johnny Rotten erosikin yhtyeestä Amerikan kiertueensa päätteeksi tammikuussa 1978.
Lydon on kuitenkin esiintynyt vielä yhtyeen alkuperäisten jäsenten kanssa vuosina 1996, 2002, 2003, 2008 ja Julien Templen dokumentissa "The Filth and the Fury"
1978, Sex Pistolsin hajottua Lydon perusti oman yhtyeensä Public Image Limitedin (PiL). Pil esitti post-punk-musiikkia, joka erosi täysin Sex Pistolsin raa'asta punkista. Yhtye jatkoi toimintaansa vuoteen 1992. Toisin kuin Pistols PiL oli täysin Lydonin hallitsema ja hän päättikin lähes täysin kaikista yhtyettä koskevista asioista itse. Kuin Sex Pistols -aikoina myös PiL:ssä Lydon sanoitti ja lauloi kaikki laulut itse. Yhtye ei koskaan noussut suuren suosioon, vaikka julkaisikin useita, paljon kehuttuja albumeita.
Lakkautettuaan Public Image Limitedin vuonna 1992 Lydon alkoi suunnitella soolouraansa ja julkaisikin ensimmäisen albuminsa Psycho's Pathin vuonna 1995. Hän sävelsi, sanoitti ja esitti itse kaikki laulut. Albumi ei menestynyt listoilla juurikaan ja sai erittäin vaihtelevia arvosteluja kriitikoilta. Albumin Yhdysvalloissa julkaistu versio sisältää kappaleen "Open Up", jonka Lydon teki yhteistyössä Leftfieldin kanssa. "Open Up" olikin suuri klubihitti Yhdysvalloissa ja Britanniassa.
Vuonna 1983 Lydon näytteli sivuosaa elokuvassa Copkiller, jonka pääosassa esiintyi Harvey Keitel. Elokuva haukuttiin suurimmilta osin lyttyyn, sen sijaan Lydon sai kehuja roolistaan rikkaana psykopaattina. Hänen näyttelijäntyönsä jäi kuitenkin siihen, ellei mukaan lasketa pieniä rooleja satunnaisissa elokuvissa silloin tällöin.
90-luvun puolivälissä Lydon isännöi Yhdysvalloissa päivittäistä, minuutin mittaista erikoisradio-ohjelmaa "It's a Rotten Day", jossa hän kommentoi päivän uutisotsikoita.
TV:n puolella Lydon on erilaisten haastattelujen ohella esiintynyt mm. viihdeohjelmissa kuten "Judge Judy" ja "I'm a Celebrity, Get Me Out of Here!", jonka jälkeen hän teki Discovery Channelille dokumentin haikaloista, hämähäkeistä ja belgialaiselle TV-kanavalle ohjelman "Reynebeau & Rotten", jossa hän selvitti Marc Reynebeaun kanssa mikä tekee Britanniasta niin mahtavan. Vuonna 2000 Lydonilla oli myös oma TV-ohjelma "Rotten TV", jota näytettiin yhdysvaltalaisella kaapelikanava VH1:llä muutaman jakson verran. Ohjelmassa Lydon käsitteli omalla tyylillään mm. Yhdysvaltojen politiikkaa sekä populaarikulttuuria.
Lydon on naimisissa Nora Forsterin kanssa. Heillä ei ole yhteisiä lapsia.
Lydon ilmoitti vuoden 2016 alkupuolella olevansa sokeutumassa. Hänen näkönsä on ollut huono jo lapsuusiän sairaudesta lähtien.
Lydon on kirjoittanut omaelämäkerran, "Johnny Rotten - No Irish, No Black, No Dogs", joka julkaistiin Suomessa nimellä "Johnny Rotten". Kirja kertoo Lydonin nuoruudesta, Sex Pistolsin ja punkin noususta, tuhosta ja kaikista sen vaiheista. Kirjassa kuullaan myös monia muita asiaan liittyviä henkilöitä, kuten toimittaja Caroline Coonia, Billy Idolia, Paul Cookia ja Steve Jonesia.