hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
U.S. News &amp; World Report
U.S. News & World Report on yhdysvaltalainen uutisaikakauslehti, jonka toimitus sijaitsee Yhdysvaltain pääkaupungissa Washingtonissa. Lehden omistajayhtiön (U.S. News & World Report, L.P.) pääkonttori sijaitsee Daily News Buildingissa New Yorkissa. U.S. News perustettiin vuonna 1933 ja vuonna 1945 perustettiin ulkomaanuutisiin keskittynyt lehti World Report. Lehdet yhdistyivät vuonna 1948. Sekä U.S. Newsin että World Reportin perustaja oli David Lawrence (1888–1973) ja lehden nykyinen omistaja on Mortimer Zuckerman, joka hankki lehden omistukseensa vuonna 1984.
U.S. News & World Reportin pääkilpailijat ovat Time ja Newsweek. Lehteä julkaistiin pitkään viikoittain ja vuoden 2009 alusta kerran kuukaudessa. Lehden levikki laski voimakkaasti 2000-vuosikymmenen lopulla. Vuonna 2007 lehden levikki oli noin kaksi miljoonaa, vuonna 2008 noin 1,7 miljoonaa ja vuonna 2009 noin 1,3 miljoonaa. Vuoden 2010 lopulla uutisoitiin lehden säännöllisen julkaisun paperiversiona lopettamisesta vuodesta 2011 alkaen.
U.S. News & World Report on julkaissut vuodesta 1983 alkaen luetteloa Yhdysvaltain parhaista yliopistoista ja collegeista. Vuodesta 1990 lehti on julkaissut luetteloa myös Yhdysvaltain parhaista sairaaloista. Vaikka lehden viikoittainen ja myöhemmin myös kuukausittainen julkaisu on lopetettu, näitä luetteloja on kerrottu julkaistavan jatkossakin myös paperiversiona.
Petrosaviales
Petrosaviales on yksisirkkaisiin kuuluva vähälajinen kasvilahko. Sen edustajat ovat juurakollisia tai lehtivihreättömiä ja sienijuuren varassa eläviä ("Petrosavia") karvattomia ruohoja. Lehtiasento on kierteinen ja juurakossa lehdet ovat suomumaisia. Kukat ovat esilehdettömiä ja niiden kehälehdet ovat hieman erilaistuneet verhiöksi ja teriöksi. Heteet kiinnittyvät kehälehtiin tai ovat niistä erillään. Sikiäin on kehänpäällinen tai puolittain -alainen ja siinä on yhteensä vähintään 12 siemenaihetta. Vartalot ovat erillisiä ja niiden päässä ovat lähes nuppimaiset tai johteiset luotit. Hedelmä on tuppilo ("Petrosavia") tai liiteluomainen kota ("Japonolirion").
Lahkossa on vain yksi heimo
Dioscoreales
Dioscoreales on yksisirkkaisiin kuuluva koppisiemenislahko. Sen tunnetuimpia edustajia ovat suoliljat ("Narthecium") ja jamssit ("Dioscorea").
Lahkoon kuuluu varsin erinäköisiä enimmäkseen ruohovartisia kasveja. Yhdessä heimossa (Burmanniaceae) on vaihtelevassa määrässä sienijuuren varassa eläviä ruohoja.
Lahkon kasvien kukinnoissa tai kukissa on rauhaskarvoja, emin vartalo on lyhyt, kehälehdet säilyvät hedelmässä ja siemenen alkio on lyhyt.
Lahkossa on viisi heimoa.
Pandanales
Pandanales on yksisirkkaislahko, jonka tunnetuimpia edustajia ovat panamapalmu- ja kairapalmukasvit. Lahkossa esiintyy yksisirkkaisille poikkeuksellista 4- tai 5-lukuista kukkatyyppiä. Lahkon iäksi on arvioitu noin 124 miljoonaa vuotta, joten se on syntynyt liitukaudella.
Lahkossa on viisi heimoa.
Sinfoniaorkesteri
Sinfoniaorkesteri on yksi länsimaisen taidemusiikki-instituution kulmakivistä. Sinfoniaorkesteri sisältää soittimia useimmista soitinryhmistä, vähintään jousista ja puhaltimista, ja esittää sinfonioita ja muita laajamittaiselle orkesterille sävellettyjä orkesteriteoksia, muun muassa konserttoja. Lisäksi monet eurooppalaiset sinfoniaorkesterit toimivat oopperaorkestereina.
Orkesteria johtaa nykyisin yleensä kapellimestari. Vielä 1800-luvun alkupuolella orkesterin johtamisesta vastasi usein konserttimestari tai cembalisti. Nykyisinkin on tosin olemassa joitain orkestereita, jotka soittavat ilman kapellimestaria. Viime vuosina useat instrumentalistit ovat myös halunneet kokeilla orkesterin johtajina ja palanneet vanhaan käytäntöön johtaa pianon äärestä tai konserttimestarin paikalta.
Sinfoniaorkesterin kokoonpano vaihtelee teoskohtaisesti. Yhteensä soittajia on nykyaikaisissa orkestereissa tavallisesti 70–100. Tyypillinen sinfoniaorkesteri koostuu seuraavista soitinryhmistä:
Teatro Real
Teatro Real (suomeksi "Kuninkaallinen teatteri") on oopperatalo Espanjan pääkaupungissa Madridissa. Se sijaitsee Plaza de Orientellä, kuninkaallisesta palatsista itään. Oopperatalo avattiin kuningatar Isabella II:n kaudella vuonna 1850.
Oopperatalo on kärsinyt historiansa aikana useista rahoitus- ja rakennusongelmista. Vuonna 1925 se jouduttiin evakuoimaan sortumavaaran vuoksi, kun talon alla suoritetut metrotunnelin kaivaustyöt olivat heikentäneet jo ennestään epävakaan hiekkamaan kantavuutta. Teatro Real avasi lopulta ovensa uudestaan vasta vuonna 1966.
1980-luvun lopulla aloitettiin kalliit entisöimistyöt, jotka kestivät lähes kymmenen vuotta. Uudistunut oopperatalo avattiin vuonna 1999, ja se on nykyään yksi Euroopan edistyksellisimpiä.
Teatro Realin nykykapasiteetti on 1 630 istumapaikkaa, mutta se saattaa vaihdella orkesterin kokoonpanon mukaan. Pääsalin lisäksi rakennuksessa on myös useita pienempiä saleja, jotka on sisustettu Pradon ja Kuningatar Sofían museoista lainatuilla taideteoksilla. Talossa järjestetään myös teatteri- ja balettiesityksiä.
Martin Jarvis
Martin Jarvis (s. 4. elokuuta 1941 Cheltenham, Englanti) on brittinäyttelijä. Hän on myös äänittänyt useita äänikirjoja.
Jarvis on ollut vuodesta 1974 lähtien naimisissa brittinäyttelijätär Rosalind Ayresin kanssa. Martin Jarvisilla on kaksi lasta, poikaa, edellisestä avioliitosta. Pariskunnalla on oma radiotuotantoyhtiö, Jarvis & Ayres Productions.
Jarvis ja hänen vaimonsa tunnetaan Titanicista, jossa he näyttelivät Duff Gordon -nimistä pariskuntaa.
Gagaatti
Gagaatti on kivettynyttä hiiltä tai puuainesta. Gagaattia saattaa muodostua myös mustasta ruskohiilestä, mutta yleisesti gagaatti on ruskohiilen muunnos. Gagaatti on väriltään musta ja kiven pinta on kiiltävä. Sitä käytetään korukivenä ja sen kovuus on 3,5 Mohs'in asteikolla. Sitä on käytetty koruihin varhaisista ajoista asti ja sitä on käytetty muun muassa munkkien rukousnauhoissa.
Gagaattia kutsutaan myös mustaksi meripihkaksi ja sitä esiintyy Englannissa, Espanjassa, Ranskassa, Saksassa, Venäjällä, Yhdysvalloissa.
Sokoja
Sokoja () on kylä Kokkolassa entisen Kaarlelan kunnan alueella, noin 10 kilometriä kaupungin keskustasta eteläkaakkoon. Sokoja on pinta-alaltaan noin 40 km² ja siellä asuu noin 900 asukasta, joista enemmistö on ruotsinkielisiä. Sokoja on jaettu viiteen eri alueeseen: Yli-Sokoja, Rasmus, Wentjärvi, Sokoja ja Koivisto.
Sokojan kylä rajoittuu koillisessa valtatiehen 13 ja lounaassa Kruunupyyn kunnan rajaan. Kylä sijaitsee lähellä Kokkola-Pietarsaaren lentoasemaa.
Suomen vanhin kivinavetta, rakennettu 1748, sijaitsee Rasmuksen alueella, missä sijaitsee myös arkkitehtuurisesti merkittävä tiilitalo vuodelta 1779.
Myllypuron metroasema
Myllypuron metroasema () on yksi Helsingin metron maanpäällisistä asemista. Se palvelee Myllypuron osa-aluetta Itä-Helsingissä Vartiokylän kaupunginosassa. Asema on katettu ulkoasema ja se sijaitsee aivan Liikuntamyllyn vieressä.
Myllypuron asema avattiin 21. lokakuuta 1986, ja sen suunnitteli arkkitehtitoimisto Toivo Korhonen Oy. Se sijaitsee 1,922 kilometrin etäisyydellä Itäkeskuksen metroasemasta ja 1,371 kilometrin päässä Kontulan metroasemasta. Myllypuron metroasema peruskorjattiin vuosina 2014-2016, jolloin asemalle rakennettiin muun muassa lasiseinät ja sisäänkäyntejä korjattiin. Aseman eteläinen sisäänkäynti sai kolmet rullaportaat, joita ei aiemmin asemalla ollut lainkaan.
Kontulan metroasema
Kontulan metroasema () on yksi Helsingin metron pohjoisen haaran maanpäällisistä asemista. Se palvelee Kontulan osa-aluetta Itä-Helsingissä Mellunkylän kaupunginosassa. Asema sijaitsee osittain Kontulan ostoskeskuksen alla, 1,371 kilometrin etäisyydellä Myllypuron metroasemasta ja 1,644 kilometrin päässä Mellunmäen metroasemasta.
Kontulan asema avattiin 1. marraskuuta 1986, kun aikaisemmin Itäkeskukseen päättynyttä metrolinjaa jatkettiin Kontulaan. Aseman suunnitteli arkkitehtitoimisto Toivo Korhonen Oy. Alkuvaiheessaan Kontulan asema oli metron pääteasemana, mutta vuonna 1989 metrolinjaa jatkettiin Mellunmäkeen. Metroasema rakennettiin aikanaan pienellä budjetilla, ja sen olemus on betoninen. Aseman keskimmäinen lippuhalli uusittiin vuonna 2002 ja sinne rakennettiin aseman ensimmäiset liukuportaat. Itäisen lippuhallin kunnostus aloitettiin 16. lokakuuta 2006, mutta työt viivästyivät pääurakoitsijan konkurssin takia yli vuodella. Peruskorjattu lippuhalli avattiin 3. maaliskuuta 2008. Uudistuksessa lippuhallia laajennettiin ja tavallisten portaiden tilalle rakennettiin kolmet liukuportaat. Lisäksi tavoitteena oli uusia aseman kaikki pinnat ja valaistus, mutta työ jäi viivytysten takia kesken. Peruskorjausta jatkettiin syksyllä 2008 viimeistelemällä 1-raiteen kesken jäänyt puoli ja peruskorjaamalla aseman läntinen sisäänkäynti.
Laituritasolla raiteen 1 puolella taustaseinässä on kolme Henry Pullan ja Kimmo Hela-aron vuonna 1988 laatimaa graffititeosta "Artism", "Crash" ja "Space". Työt ovat saaneet jäädä paikoilleen, vaikka lähes kaikki muut graffitikulttuuria edustavat (tilaus)työt poistettiin kaupunkikuvasta Helsingin Stop töhryille -projektissa, johon myös metroa operoiva liikennelaitos osallistui.
Aseman yhteydessä (laiturin länsipäässä radan etelävierustalla) on valkoinen kaksikerroksinen rakennus, jossa sijaitsevat Mellunmäen ratahaaran liikennettä ohjaava Kontulan asetinlaite, sähkönsyöttömuuntamo sekä miehittämätön aluevalvomo.
Mellunmäen metroasema
Mellunmäen metroasema () on yksi Helsingin metron pohjoisen haaran maanpäällisistä asemista, ja sekä Helsingin metron että koko maailman pohjoisin metroasema. Se on linjan M2 itäinen pääteasema. Asema palvelee Mellunmäen osa-aluetta Mellunkylän kaupunginosassa Itä-Helsingissä. Koska asema sijaitsee aivan Vantaan rajan vieressä, se palvelee myös rajan toisella puolella sijaitsevaa Länsimäen kaupunginosaa.
Asema avattiin 1. syyskuuta 1989, ja sen suunnitteli arkkitehtitoimisto Toivo Korhonen Oy. Se sijaitsee 1,644 kilometrin etäisyydellä Kontulan metroasemasta.
Metroaseman kääntöraide ulottuu maan alla Vantaan puolelle. Metrolinjaa on kaavailtu jatkettavaksi Mellunmäestä Sipoon suuntaan alueliitoksen myötä.
Aseman liukuportaiden yläpuolella on Veikko Turtiaisen tekemä "Puureliefi".
Puotilan metroasema
Puotilan metroasema () on yksi Helsingin metron Vuosaaren haaran asemista. Asema sijaitsee Vartiokylän kaupunginosassa katetussa kallioleikkauksessa Itäkeskuksen ja Vuosaaren sillan välisellä tunneliosuudella Puotilan ja Puotinharjun osa-aluiden rajalla Itä-Helsingissä. Kävelyetäisyydellä asema palvelee myös osaa Vartioharjun osa-alueesta. Aseman itäisessä lippuhallissa on kebab-pizzeria Puotilan Säde, jonka paikalla oli ennen kioski.
Puotilan asema avattiin 31. elokuuta 1998. Sen suunnitteli arkkitehtitoimisto "Kaupunkisuunnittelu Oy Jarmo Maunula". Asema sijaitsee 1,042 kilometrin etäisyydellä Itäkeskuksen metroasemasta ja 1,955 kilometrin päässä Rastilan metroasemasta. Sen läheisyyteen on rakennettu useita kerrostaloja, ja uusia on suunnitteilla Itäkeskuksen laajentumisen yhteydessä. 2009 avattu Prisma Itäkeskus sijaitsee Puotinharjussa lähellä metroaseman läntistä sisäänkäyntiä. Lisäksi Puotilan ostoskeskus, Puotilan urheilukenttä, Puotilan ala-aste sekä Vartiokylän yläaste sijaitsevat aseman välittömässä läheisyydessä.
Asemalla on vuodesta 2002 lähtien ollut tilateos Viestejä varjaageilta.
Vuosaaren metroasema
Vuosaaren metroasema () on yksi Helsingin metron maanpäällisistä asemista. Se palvelee Vuosaaren kaupunginosaa Itä-Helsingissä ja on linjan M1 itäinen pääteasema. Metroasema sijaitsee Vuosaaren uudessa keskustassa, muun muassa kauppakeskus Columbuksen, palvelukeskus Albatrossin, Vuotalon, Vuosaaren urheilutalon ja Cirrus-tornitalon vieressä.
Asema avattiin 31. elokuuta 1998 Vuosaaren metroradan valmistuttua. Sen suunnitteli arkkitehtitoimisto "Esa Piironen Oy". Laiturihallin kattoon hankittiin kilpailun kautta taiteilija Jussi Nivan teos "Expose". Vuosaaren asema sijaitsee 1 244 metrin etäisyydellä Rastilan metroasemasta.
Vuosaaren metroaseman pohjoisen puoleisella raiteella oli testikäytössä olevat laituriovet. Ovet liittyivät metron automatisointiin ja ne oli tarkoitus asentaa myöhemmin muillekin asemille. Suunnitelmat kuitenkin hylättiin, kun metron automatisointi pysähtyi sopimuskiistoihin. Vuosaaren asemalta laituriovet purettiin vuonna 2015.
Vuosaaren metroasemalta ajetaan bussien liityntälinjoja Kallvikintielle, Porslahdentielle, Vuosaaren satamaan, Aurinkolahteen ja Meri-Rastilaan. Lisäksi asemalta on yhteydet runkolinjalla 560 Mellunmäkeen, Kontulaan, Malmille, Paloheinän ulkoilualueelle sekä Myyrmäkeen.
Maria-Liisa Nevala
Maria-Liisa Nevala (ent. Kunnas, oik. "Saukkonen", s. 24. huhtikuuta 1943 Kauhava) on suomalainen kirjallisuudentutkija. Hän oli Suomen Kansallisteatterin pääjohtaja 1992–2010.
Nevala valmistui filosofian kandidaatiksi 1966 ja lisensiaatiksi 1969 ja väitteli tohtoriksi 1972 kotimaisesta kirjallisuudesta Helsingin yliopistossa. Hän toimi Helsingin yliopiston kotimaisen kirjallisuuden dosenttina 1973–1977 apulaisprofessorina 1977–1991 ja professorina 1991–1992. Lontoon yliopiston vierailevana professorina hän toimi 1982–1983.
Nevala valitsi vuoden 1995 Finlandia-palkinnon voittajan. Hän toimi Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran esimiehenä 2002–2007 ja on ollut Teatterikorkeakoulun hallituksen puheenjohtaja..
Nevalalle myönnettiin vuonna 2011 Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton kultainen kunniamerkki.
Svetlana Horkina
Svetlana Vasiljevna Horkina (, s. 19. tammikuuta 1979 Belgorod, Neuvostoliitto) on venäläinen kaikkien aikojen menestyksekkäimpiä telinevoimistelijoita. Hän on yhdeksänkertainen maailmanmestari, 13-kertainen Euroopan-mestari ja kaksinkertainen olympiavoittaja.
Horkina lopetti menestyksekkään uransa vuoden 2004 Ateenan olympialaisiin 25-vuotiaana. Hän on voimistelijaksi harvinaisen pitkä, 164 senttimetriä, ja hänen vahvin lajinsa olikin eritasonojapuut, joissa hän pystyi parhaiten hyödyntämään pitkiä raajojaan.
Horkina on viettänyt vilkasta elämää myös urheilu-uran ulkopuolella. Vuonna 1997 hän poseerasi ilman rihman kiertämää Venäjän Playboyssa. Hän on myös näytellyt teatterin lavalla. Kesällä 2005 hän synnytti lapsen.
Horkina on myös toiminut Venäjän voimisteluliiton varapuheenjohtajana. Vuonna 2004 hänet valittiin duumaan Yhtenäisen Venäjän ehdokkaana. Horkina julkaisi vuonna 2008 omaelämänkertansa sekä vuonna 2009 fitness-oppaan.
Isänmaallinen pelastusliike
Isänmaallinen pelastusliike, MPS () on Tšadin johtava puolue.
Idriss Déby perusti isänmaallisen pelastusliikkeen vuonna 1990 kapinallisryhmänä. Se toimi Sudanista käsin, ja sitä rahoitti Libya.
Déby teki liikkeestänsä puolueen, kun hän oli ottanut vallan joulukuussa 1990 tehdyllä vallankaappauksella. MPS on ollut valtapuolue siitä lähtien.
Sen presidenttiehdokas Idriss Déby valittiin vuoden 2001 presidentinvaaleissa presidentiksi 63,2 prosentti ääniosuudella. Vuoden 2002 parlamenttivaaleissa puolue sai 113 parlamenttipaikka 155:stä paikasta ja siten ehdottoman enemmistön.
Vuoden 2002 jälkeen parlamenttivaaleja lykättiin viisi vuotta, ja uudet vaalit pidettiin lopulta helmikuussa 2011. Niissä isänmaallisen pelastusliike sai 117 paikka.
Kai Laitinen
Kai Leo Kaarlo Laitinen (27. syyskuuta 1924 Suonenjoki – 11. maaliskuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen kirjallisuudentutkija ja kriitikko. Hän toimi Helsingin yliopiston kotimaisen kirjallisuuden professorina vuosina 1986–1989. Hänen laatimansa "Suomen kirjallisuuden historia" vuodelta 1981 on alan keskeinen yleisesitys.
Kai Laitinen valitsi vuoden 1993 Finlandia-palkinnon saajan. Samanlaisessa tehtävässä hän oli jo vuonna 1964, kun italialaiskirjailija Dacia Maraini vastaanotti hänen kädestään kansainvälisen kustantamoiden myöntämän Prix Formentor -kirjallisuuspalkinnon Mallorcalla. Laitinen tunnettiin kirjallisuuden popularisoijana ja suomalaisen modernismin suunnannäyttäjänä esimerkiksi Parnasso-lehden päätoimittajan roolissa. Professorina hän johdatti monia opiskelijoita kirjailijoiksi, vaikka tällainen ammatillinen koulutus ei kuulunut yliopistollisen toiminnan tavoitteisiin.
Boolen logiikka
Boolen logiikka pohjautuu Boolen algebraan. Sen toiminnan edellyttämiseksi käytetään kolmea operaattoria, joilla rajataan, yhdistetään tai erotetaan hakusanoja. Operaattoreita käytetään hakusanojen välissä. Boolen logiikka mahdollistaa monipuolisen ja tarkemman tiedonhaun. Logiikkaa hyödynnetään suurimmassa osassa internetin hakukoneita, esimerkiksi Google ja AltaVista.
AND-operaattorin käyttö rajaa hakua, ja se on käyttökelpoinen yhdistettäessä eri aihepiirien käsitteitä toisiinsa. AND-operaattorin käyttö kahden hakusanan välissä edellyttää, että haku löytää vain tuloksia, jotka sisältävät molemmat hakusanat. Esimerkiksi haulla "A AND B" saadaan aineistoa, joka sisältää sekä termin A että termin B.
OR-operaattori laajentaa hakua. Sen käyttö soveltuu erityisesti laajentamaan synonyymisten ja merkitykseltään lähekkäisten käsitteiden joukkoa. OR-operaattorilla tuotettu haku löytää aineistoa, joka sisältää joko molemmat tai jommankumman hakusanan. Esimerkiksi haku "A OR B" löytää aineistoa joko A:sta ja B:stä yhdessä tai niistä erikseen.
NOT-operaattori rajaa hakua. Operaattorilla suoritetut haut voivat helposti rajata pois hyödyllistäkin tietoa. Oikein käytettynä se on kuitenkin hyödyllinen sulkemaan pois asiaan liittymättömiä termejä. NOT-operaattoria käytettäessä kahden hakusanan välissä saadaan hakutuloksia, jotka sisältävät vain ensimmäisen hakusanan. Tuloksista rajautuu kokonaan pois jälkimmäisen hakusanan sisältävät aineistot, vaikka ensimmäinen hakusana niihin sisältyisikin. Esimerkiksi haulla "A NOT B" saadaan aineistoa, johon sisältyy termi A. Haku sulkee pois tulokset, joissa termi B esiintyy joko sitten yhdessä tai erikseen termin A kanssa.
Commelinales
Commelinales on yksisirkkaisiin ja sen Commelinids-ryhmään kuuluva kasvilahko. Sen tunnetuimpia edustajia ovat koristekasveina käytetyt soljokasvit (muun muassa juorut "Tradescantia"), kenguruntassut ("Anigozanthus") ja vesihyasintit ("Eichhornia").
Lahkossa on viisi heimoa, joista ainoakaan ei kuulu Suomen vakinaiseen kasvistoon.
Montrealin ilmastokokous
Montrealin ilmastokokous, (UNCCC, "United Nations Climate Change Conference COP 11") pidettiin Montrealissa Kanadassa 28. marraskuuta - 9. joulukuuta 2005. Se käsitteli ilmastonmuutosta.
Se oli ("United Nations Framework Convention on Climate Change", UNFCCC) yhdestoista konferenssi. Kokous oli ensimmäinen Kioton sopimusta käsittelevä jatkokokous, jossa yritettiin sopia jatkotoimista Kioton sopimuksen voimassaolokauden jälkeen eli 2012 alkaen. neuvotteluihin osallistuu myös maita jotka eivät ole mukana Kioton sopimuksessa eli Yhdysvallalt ja kehitysmaita.
Kokoukseen osallistui yli 10 000 delegaattia eri maista, mukana oli sekä ympäristöjärjestöjen että teollisuuden edustajia.
Kioton sopimukseen sitoutuneet sopivat jatkavansa keskusteluja kasvihuonekaasujen päästöjen vähentämisestä. Yhdysvallat käveli välillä ulos kokouksesta, mutta suostui lopulta laihaan sopuun: keskustelujen jatkamisesta sovittiin, mutta ilman aikarajaa, eivätkä yksittäiset maat sitoutuneet mihinkään.
Poliisi ja roisto
Poliisi ja roisto tai rosvo ja poliisi on vanha joukkoleikki, jossa kahtia jaetun joukon toinen osa toimii poliiseina ja toinen rosvoina.
Pelialue on yleensä rajattu ja siellä sijaitsee vankila, johon poliisi yrittää saada kiinni roistot. Jos vapaana olevat roistot pääsevät vankilan luo koskettamaan vangittua roistoa sovitun monta kertaa (esim. kolmasti), tämä vapautuu. Parhaimmassa tapauksessa kaikki vangit vapautuvat. Leikkiä voi jatkaa niin, että joukkueiden osat vaihtuvat.
Joissakin variaatioissa rosvoilta on pitänyt löytyä ennalta sovittu esine esimerkiksi kivi, jonka he ovat piilottaneet. Muuten heitä ei ole voitu vangita, piiloina toimivat yleensä kengät ja povitaskut.
YK:n ilmastonsuojelun puitesopimus
YK:n ilmastonsuojelun puitesopimus (UNFCCC, ) on kansainvälinen ilmastonmuutosta vastaan taisteleva sopimus, joka syntyi Rio de Janeirossa YK:n ympäristö- ja kehityskokouksessa Earth Summitissa vuonna 1992. Se tunnetaan yleisesti pelkästään nimellä ilmastosopimus. Sen pääasiallinen saavutus on vuonna 1997 laadittu Kioton ilmastosopimus, joka oli voimassa vuoteen 2012 saakka ja jossa sovitaan kasvihuonekaasujen päästöjen rajoittamisesta. Kioton sopimuksen jatkosta keskusteltiin Montrealin ilmastokokouksessa vuonna 2005 ja Kööpenhaminan ilmastokokouksessa joulukuussa 2009.
Kansallinen demokratian ja uudistamisen liitto
Kansallinen demokratian ja uudistamisen liitto () on tšadilainen puolue, jota johtaa Saleh Kebzabo. Vuoden 2001 presidentinvaaleissa puolueen ehdokas oli Daleh Kebzabo, joka sai 7% äänistä. Vuoden 2002 parlamenttivaaleissa puolue voitti 5 paikkaa 155:stä. Puolue on mukana hallituksessa.
Erik Tawaststjerna
Erik Werner Tawaststjerna (10. lokakuuta 1916 Mikkeli – 22. tammikuuta 1993 Helsinki) oli suomalainen musiikintutkija, pianisti ja kriitikko, joka työskenteli Helsingin yliopiston musiikkitieteen professorina sekä "Helsingin Sanomien" musiikkikriitikkona. Hänet tunnetaan parhaiten Jean Sibeliuksen tutkijana ja viisiosaisen Sibelius-elämäkerran kirjoittajana.
Erik Tawaststjerna kuului Tawaststjernan aatelissukuun, josta on noussut lukuisia sotilas- ja hallintomiehiä sekä kulttuurivaikuttajia. Hänen isänsä Ilmari Tawaststjerna (1879–1932) oli Helsingin yliopiston siviilioikeuden professori. Erik Tawaststjerna opiskeli aluksi matematiikkaa Rolf Nevanlinnan johdolla mutta päätti sitten suuntautua konserttipianistin uralle. Hän opiskeli vuosina 1937–1944 pianonsoittoa Sibelius-Akatemiassa (vuoteen 1939 saakka Helsingin konservatorio) sekä ulkomailla, opettajinaan muiden muassa Heinrich Neuhaus ja Alfred Cortot. Ensikonserttinsa hän piti Helsingissä vuonna 1943.
1950-luvun aikana Tawaststjerna siirtyi vähitellen pianistista musiikkitieteilijäksi ja erikoistui Jean Sibeliuksen tutkimiseen. Hän väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 1960 Sibeliuksen pianosävellyksiä käsittelevällä väitöskirjalla, ja samana vuonna hänet valittiin yliopiston musiikkitieteen professoriksi. Hän hoiti tätä professuuria vuoteen 1983 ja toimi vuosina 1977–1983 myös Suomen Akatemian tutkijaprofessorina. Yliopistouransa ohella Tawaststjerna kuului merkittävimpiin suomalaisiin taidemusiikin arvostelijoihin, ja hän kirjoitti arvosteluja muiden muassa "Helsingin Sanomiin" vuosina 1957–1989. Hän oli myös kansainvälisesti tunnettu luennoitsija ja musiikkikilpailujen tuomari.
Tawaststjernan tieteellinen päätyö on viisiosainen Jean Sibeliuksen elämäkerta. Tämä jättiläistyö vei häneltä yli kaksi vuosikymmentä (1965–1988) ja toi hänelle kaikkien aikojen ensimmäisen Tieto-Finlandia-palkinnon vuonna 1989. Tawaststjerna kirjoitti suurteoksensa ruotsiksi, mutta se julkaistiin ensin suomeksi; teos on käännetty myös englanniksi ja venäjäksi. Elämäkertasarjan lisäksi hän julkaisi Sibeliuksesta lukuisia muita teoksia sekä käsitteli tätä suosituissa radio- ja televisioesitelmissään. Toinen Tawaststjernan intohimo oli venäläinen musiikki: hän julkaisi teoksen Sergei Prokofjevista ja suunnitteli pitkään Dmitri Šostakovitšin elämäkertaa, mutta se jäi häneltä toteuttamatta.
Tawaststjernan puoliso vuodesta 1942 oli ruotsin kielen lehtori Carmen Tawaststjerna; pianisti Erik T. Tawaststjerna on heidän poikansa.
Jean Sibelius -viulukilpailu
Kansainvälinen Jean Sibelius -viulukilpailu on yksi maailman arvostetuimmista viulukilpailuista. Kilpailu järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1965 säveltäjä Jean Sibeliuksen satavuotisjuhlavuoden kunniaksi. Kilpailun järjestävät Sibelius-Seura ja Sibelius-Akatemia viiden vuoden välein Helsingissä. Kilpailu on avoin kaikkien kansallisuuksien viulisteille, jotka kilpailuvuonna täyttävät korkeintaan 30 vuotta. Kilpailu tuo voittajille maineen ja rahapalkinnon lisäksi konsertointimahdollisuuksia.
Kilpailu on kolmivaiheinen. Ensimmäiseltä kierrokselta enintään 20 soittajaa pääsee välieriin ja vuodesta 2010 alkaen kuusi edelleen finaaliin. Esimerkiksi vuonna 2005 kilpailuun pyrki yhteensä 175 soittajaa, joista 58 hyväksyttiin mukaan ja 52 osallistui itse kilpailuun. Kahdella ensimmäisellä kierroksella kilpailijat soittavat soolosonaatteja ja kamarimusiikkia pianon säestyksellä, finaalissa he soittavat kaksi viulukonserttoa sinfoniaorkesterin säestäminä. Kaikki soittavat finaalissa Sibeliuksen viulukonserton pakollisena ja toisen konserton he saavat valita annetusta listasta.
Ensimmäisen kilpailun pääpalkinto vuonna 1965 oli 3 000 Yhdysvaltain dollaria. 
Vuonna 2015 ensimmäisen palkinnon arvo on 25 000 euroa, toinen palkinto 18 000 euroa ja kolmas palkinto 12 000 euroa. Muut finalistit saavat kukin 2 000 euron tunnustuspalkinnon. Kilpailuissa palkitaan myös paras Sibeliuksen viulukonserton tulkinta ja jaetaan muita erikoispalkintoja.
Zingiberales
Zingiberales on yksisirkkaisten luokkaan "Liliopsida" kuuluva lahko, joka edustaa Commelinidae-ryhmän omaan suuntaansa erikoistunutta tyyppiä. Tunnetuimpia lahkon edustajia ovat kaupallisesti merkittävät banaanit ("Musa") ja inkiväärit ("Zingiber"). Koristekasveja on melkein kaikissa heimoissa.
Lahkon kasvit ovat kookkaita ruohoja, joiden lehdet ja valevarret kasvavat juurakoista. Vain kukkaverso on aidosti varrellinen. Lehdet sijaitsevat kahdessa rivissä, ja ne ovat erilaistuneet selväksi ruodiksi ja lavaksi. Lavassa on vahva keskisuoni. Kukinnon ylälehdet (kukkien tukilehdet) ovat isoja, ja niiden hangoissa on isoja kukkia. Niiden kehälehdet ovat erilaistuneet värikkääksi verhiöksi ja teriöksi. Heteitä on viisi ja niiden ponnet ovat pitkät. Sikiäin on kehänalainen ja siinä on paljon siemenaiheita. Vartalo on pitkä ja luotti kookas. Hedelmä on kotamainen tai marjamainen, siemenet vaipallisia ja niissä on tärkkelyspitoista ulkovalkuaista (perispermi) ja tulppamainen alkio. Taimen sirkkalehti ei yhteytä ja on kielekkeellinen. Laajentuneessa hypokotyylissä (sirkkalehden alapuolinen nivelväli) on juuria.
Lahkon iäksi arvioidaan 114 miljoonaa vuotta, joten se on peräisin liitukaudelta.
Lahkossa on kahdeksan heimoa.
Suomalaiset ihannesiirtokunnat
Suomalaiset ihannesiirtokunnat ovat ulkosuomalaisten siirtokuntia, jotka perustettiin jonkin tietyn aatteen tai filosofian pohjalta. Yhteisöt olivat yleensä kooltaan hyvin pieniä ja lyhytkestoisia. Jotkut vanhemmistakin ihanneyhteisöistä ovat säilyttäneet suomalaisuutensa näihin päiviin asti.
Juulian totuudet
Juulian totuudet on JP Siilin ohjaama ja käsikirjoittama kolmiosainen tv-minisarja vuodelta 2002. Päähenkilö Juuliaa esittää Mervi Takatalo. Muissa keskeisissä rooleissa ovat Iida-Maria Lindstedt, Jukka Nick, Harri Helminen ja Martti Syrjä.
Sarja kertoo 16-vuotiaan Juulian kapinasta, totuuksista ja siitä, miten ne törmäävät todellisuuden ja aikuisten maailman kanssa. Sarja kertoo myös yhteisöstä ja siitä, mitä sen jäsenet voivat olla valmiita tekemään tavoitteidensa eteen.
"Juulian totuudet" palkittiin vuonna 2002 Prix Italialla parhaasta draamasarjasta. Lisäksi se palkittiin parhaan tv-ohjelman Telvis-palkinnolla. Minisarjan lopputunnuskappaleen ”Juulian totuudet” esittää Irina. Kappaleesta on myös tehty musiikkivideo, jossa nähdään osia sarjasta.
Yle TV2 ensiesitti sarjan marras-joulukuussa 2002. Juulian totuudet uusittiin elokuussa 2010.
Kapina (vuoden 1973 kirja)
Kapina on kirjailija Samuli Parosen yhteiskuntakriittinen romaani. Sen kustansi vuonna 1973 Otava, jonka toimessa olleet Hannu Mäkelä ja Paavo Haavikko löysivät 1960-luvun alussa lyijykynällä ruutupaperille kirjoittavan Parosen.
Kirja kertoo yksinäisen, työttömän ja miltei rahattoman miehen kulusta kaupungissa jalka ja selkä kipeänä. Hän kohtaa toisia asunnottomia, heidän ”auttajiaan”, poliisin ja lopulta kuulee yhteiskunnallista keskustelua sairaalassa. Sairaalakuvaus on samankaltainen kuin Aleksandr Solženitsynin "Syöpäosastossa".
Palkkasoturi (täsmennyssivu)
Palkkasoturi voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Keskisormi
Keskisormi ("digitus medius, digitus tertius, digitus III") on ihmisen sormista keskimmäinen ja pisin. Toisilla ihmisillä keskisormi saattaa olla hieman vino.
Monissa länsimaisissa kulttuureissa keskisormen näyttämistä pidetään loukkaavana eleenä.
Petkeljärven kansallispuisto
Petkeljärven kansallispuisto sijaitsee Ilomantsin kunnassa Pohjois-Karjalassa. Se on osa Pohjois-Karjalan biosfäärialuetta. Aluetta hoitaa Metsähallitus. Petkeljärven puiston erikoisuuksiin kuuluvat mm. arvokkaat, jyrkkärinteiset harjut sekä jatkosodan aikaiset taisteluhaudat ja -varustukset, joista osa on entisöity. Petkeljärven ja Patvinsuon kansallispuistot kuuluvat Pohjois-Karjalan biosfäärialueeseen, joka puolestaan kuuluu UNESCO:n ohjelmaan "Programme on Man and the Biosphere (MAB)" ("Ihminen ja biosfääri").
Puisto sijaitsee Ilomantsin keskustan itäpuolella. Petraniemen opastuskeskukseen on tieyhteys Ilomantsin kirkolta Möhköön vievältä tieltä. Matkaa opastuskeskusksesta Möhkön tielle on kuusi kilometriä, Ilomantsin keskustaan 23 kilometriä ja Joensuuhun 93 kilometriä.
Petkeljärven kansallispuiston rakennuskantaa on uusittu 2000-luvulla. Talvella 2007 Petraniemen opastuskeskuksen ravintola- ja majoitussiivet ovat yhdistyneet ja ravintola on laajentunut 60-paikkaiseksi. Uudet tilat avattiin toukokuussa 2007.
Leirintäalue sijaitsee Petraniemen kärjessä. Sisämajoitustiloja on 2–4 hengen huoneissa. Telttailualueella on penkki- ja pöytäryhmiä. Hiekkakentällä on 10 sähköistettyä matkailuvaunupaikkaa. Alueella on myös vuokrattava rantasauna, kaksi sähkösaunaa, suihkut, leirikeittiö, tulipaikka ja uimapaikka.
Opastuskeskuksessa on kanoottien ja veneiden vuokraus ja maasto-opastukset.
Opastuskeskusen lisäksi puistossa on muutamia parkkipaikkoja, mutta ei muita luvallisia tulentekopaikkoja. Koska harjuluonto kuluu herkästi, retkeilijöiden toivotaan pysyvän poluilla.
Petkeljärveltä lähtee erimittaisia vaellus- ja melontareittejä.
Leppävaaran kaupunkirata
Leppävaaran kaupunkirata () on Helsingistä Huopalahden kautta Leppävaaraan johtava kaupunkirata, joka valmistui neliraiteiseksi elokuussa 2001. Se on samalla itäisin osa Turkuun johtavaa rantarataa.
Rataa on suunniteltu jatkettavaksi Leppävaarasta Kauklahteen saakka, eli rantaradalle välille Leppävaara–Espoo rakennettaisiin kaksi raidetta lisää. Jatkettavan osan pituus on noin 14 kilometriä.
Useampiraiteinen rata mahdollistaisi lähijunien ja nopeiden kaukojunien erottelun omille raiteilleen, näin pystyttäisiin tihentämään junien vuorovälejä rantaradalla. Nykyisin Espoon keskuksesta junien vuoroväli on noin 15 minuuttia. Kaupunkiradan valmistuttua vuoroväli saataisiin parhaimmillaan kuuteen minuuttiin. Espoon kaupunkirata tulee ajankohtaiseksi viimeistään silloin, jos ELSA-rataa aletaan rakentaa Espoosta Histan ja Veikkolan kautta Lohjanharjulle ja ehkä mahdollisesti Turkuun saakka.
Helsinki–Leppävaara-väliä kulkevat arkisin tihein väliajoin liikennöivät A-junat, jotka pysähtyvät kaikilla asemilla.
Peter O’Toole
Peter O’Toole (2. elokuuta 1932 – 14. joulukuuta 2013) oli irlantilaissyntyinen brittiläinen elokuva- ja teatterinäyttelijä.
Peter O’Toole kasvoi Leedsissä, Englannissa. Hänen isänsä oli irlantilainen ja äitinsä skotlantilainen. O’Toole keskeytti katolisen koulun jo hyvin nuorena ja ryhtyi toimittajaksi "Yorkshire Evening News" -lehteen.
Palveltuaan radiomiehenä laivastossa toisessa maailmansodassa O’Toole opiskeli Royal Academy of Dramatic Artissa ja työskenteli teatterissa. Vuonna 1954 hän teki ensiesiintymisensä televisiossa ja 1959 pienen roolin elokuvassa. Vuonna 1960 O’Toole meni naimisiin walesilaisen näyttelijän Siân Phillipsin kanssa. He saivat kaksi tytärtä, Katen ja Patin, joista Kate on myös näyttelijä. Erottuaan vuonna 1979 Peter O’Toole ei solminut uutta avioliittoa.
O’Toolen elokuvallinen läpimurto oli David Leanin ohjaama vuoden 1962 "Arabian Lawrence", jossa O’Toole esitti pääosassa kuulua ensimmäisen maailmansodan legendaa T. E. Lawrencea. Rooli toi hänelle BAFTA-palkinnon.
O’Toole oli ennätyksellisesti yhteensä kahdeksan kertaa Oscar-ehdokkaana, viimeksi Oscar-gaalassa 2007 elokuvasta "Venus", saamatta palkintoa kertaakaan. Vuonna 2003 hänelle myönnettiin elämäntyö-Oscar. Aluksi hän ei aikonut ottaa palkintoa vastaan, sillä sen katsotaan olevan merkki uran päättymisestä tai vähintään selvästä hiipumisesta. O’Toole kirjoitti palkinnon myöntävälle akatemialle olevansa vielä mukana kisailemassa, mutta kun hänelle vastattiin, että palkinto myönnetään joka tapauksessa, hän lopulta vastaanotti sen vastentahtoisesti.
O’Toole esiintyi uransa aikana myös teatterissa ja tulkitsi Shakespearen näytelmiä. Hän oli Royal Shakespeare Companyn jäsen.
Norsunluurannikon jalkapallomaajoukkue
Norsunluurannikon jalkapallomaajoukkue on Norsunluurannikon (Côte d'Ivoire) kansallinen edustusjoukkue jalkapallossa. Joukkuetta hallinnoi Norsunluurannikon jalkapalloliitto Fédération Ivoirienne de Football. 8. lokakuuta 2005 joukkue selviytyi ensimmäistä kertaa karsinnoista jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuihin 2006 Saksaan. Norsunluurannikko on voittanut Afrikan mestaruuden kahdesti, vuosina 1992 ja 2015.
Viuhkalehtikasvit
Viuhkalehtikasvit ("Cabombaceae") on toinen kahdesta "Nymphaeales"-lahkoon kuuluvasta kasviheimosta. Siihen kuuluvat akvaariokasveina tutuksi tulleet viuhkalehdet ("Cabomba") ja laji "Brasenia schreberii".
Viuhkalehtikasvit ovat vedessä kasvavia ruohoja, joilla on juurakko ja kelluvia varsia. Lehtiasento on joskus vastakkainen, tavallisesti kierteinen, ja niissä on halkihaarainen eli dikotominen suonitus. Kukat ovat yksittäisiä ja melko pieniä. Kukan osat ovat erillisiä toisistaan ja sijaitsevat 2–4-, tavallisesti 3-lukuisissa kiehkuroissa. Verho- ja terälehtiä on kumpiakin 3–4 ja ne saattavat olla lähes toistensa kaltaisia. Joskus niissä on mesiäisiä. Heteiden ponnet ovat ulko- tai sivuluomaisia ja palhot ovat ohuita, eivät lapamaisia. Kehänpäällisiä emejä on 1–22, tavallisesti 3–18, ja kussakin on 1–5 siemenaihetta. Hedelmä on tuppilo tai pähkylä.
Viuhkalehtikasvit kasvavat lähes kaikkialla maapallolla. Euroopasta ne kuitenkin puuttuvat. Heimon kahdessa suvussa on yhteensä kuusi lajia. Joistakin lajeista on tullut vakavia rikkaruoho-ongelmia.
G-Unit
G-Unit (lyh. Guerilla unit) on rap-yhtye, joka on kotoisin New Yorkin Queensista. Sen perustajajäsenet ovat 50 Cent, Lloyd Banks ja Tony Yayo. G-Unitin johtaja on 50 cent. G-Unitin alkuperäiset jäsenet ovat 50 Cent, Lloyd Banks, Tony Yayo, Domination ja Bang 'Em Smurf. Kaksi viimeisintä tosin erotettiin yhtyeestä jo ennen ensimmäistä albumia "Beg for Mercy". Heillä on myös oma DJ, DJ Whoo Kid. Kappaleiden sanoitukset yleensä kertovat G-Unitin jäsenien elämästä siltä ajalta, kun he eivät olleet vielä kuuluisia.
G-Unit teki yhteenpaluun alkuperäisellä kokoonpanolla Summer Jam 2014 - tapahtumassa. Yhtyeeseen liittyi myös uusi jäsen: Kidd Kidd. Elokuussa G-Unit julkaisi myös "Beauty Of Independence" EP-levyn joka oli sijalla 1. eniten ladatuissa iTunesissa. Maaliskuussa 2015 yhtye julkaisi toisen EP-levynsä "The Beast Is G Unit".
Gary Sinise
Gary Alan Sinise (s. 17. maaliskuuta 1955 Blue Island, Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja ohjaaja.
Vuonna 1974 Sinise ja kaksi hänen ystäväänsä, Terry Kinney ja Jeff Perry, perustivat Illinois’ssa Steppenwolf-teatterin (Steppenwolf Theatre Company). Heidän lisäkseen teatterissa vaikuttivat sen alkuaikoina muun muassa näyttelijät Joan Allen, John Malkovich ja Laurie Metcalf. Sinise toimi teatterissa paitsi näyttelijänä, myös ohjaajana ja taiteellisena johtajana. Vuonna 1983 hänet palkittiin Obie-palkinnolla ohjaustyöstään Steppenwolfin produktiossa Sam Shepardin näytelmästä "True West". Vuotta myöhemmin hän esiintyi John Malkovichin kanssa PBS:n "American Playhouse" -sarjassa esitetyssä versiossa tuosta näytelmästä. Myöhemmällä teatteriurallaan Sinise on ollut kolmesti ehdolla Tony-palkinnon saajaksi, kerran ohjaajana ja kahdesti näyttelijänä.
Vuonna 1988 sai ensi-iltansa Sinisen ensimmäinen elokuvaohjaus "Vaaran mailit". Neljä vuotta myöhemmin hän ohjasi John Steinbeckin romaaniin perustuvan elokuvan "Hiiriä ja ihmisiä", jossa esitti itse toista pääosaa, George Miltonia, John Malkovichin ollessa Lennie Small. Kahden elokuvan ja teatterinäytelmien lisäksi Sinise on ohjannut myös muutamia jaksoja televisiosarjoihin "Murharyhmä", "Kolkyt ja risat" ja "China Beach".
Ensimmäinen teatterielokuva, jossa Sinise näytteli, oli vuonna 1992 ilmestynyt "Tahdon voitto". Vuonna 1994 hän esitti luutnantti Dan Tayloria elokuvassa "Forrest Gump" ja sai roolityöstään Oscar-ehdokkuuden sarjassa paras miessivuosa. Vuonna 1995 hän esitti presidentti Harry S. Trumania televisioelokuvassa "Truman" ja sai suorituksestaan Golden Globen sarjassa paras miespääosa minisarjassa tai televisioelokuvassa. Vuonna 1998 hän sai Emmy-palkinnon samassa kategoriassa roolityöstään George Wallacena televisioelokuvassa "George Wallace".
Edellä mainittujen lisäksi Sinise on näytellyt muun muassa elokuvissa "Apollo 13" (1995), jossa hän esitti astronautti Ken Mattinglya, "Ransom – lunnaat" (1996), "Vihreä maili" (1999) ja "Pelin henki" (2000). Vuosina 2004–2013 hän esitti päähenkilö Mac Tayloria CBS:n televisiosarjassa "C.S.I. New York". Hän toimi myös sarjan tuottajana. Vuosina 2016–2017 hän esitti päähenkilö Jack Garrettia CBS:n televisiosarjassa "". Vuotta aiemmin hän esitti samaa hahmoa alkuperäisen "Criminal Minds" -sarjan jaksossa ”Beyond Borders”.
Vuodesta 2003 alkaen Sinise on ollut mukana Lt. Dan Band -nimisessä coveryhtyeessä, joka on esiintynyt muun muassa USO:n (United Service Organizations) kiertueilla. Sinise on yhtyeen basisti. Yhtye on nimetty hänen "Forrest Gumpissa" esittämänsä hahmon (luutnantti Dan) mukaan.
Sinise on ollut vuodesta 1981 naimisissa näyttelijä Moira Harrisin kanssa. Pariskunnalla on kolme lasta, tyttäret Sophie (s. 1988) ja Ella (s. 1992) sekä poika McCanna (s. 1990).
Oganesson
Oganesson on alkuaine, jonka kemiallinen merkki on Og ja järjestysluku 118. Se on järjestysluvultaan korkein kaikista löydetyistä alkuaineista. Sen ominaisuudet muistuttaisivat todennäköisesti jalokaasujen ominaisuuksia. Aikaisemmin aineesta käytettiin väliaikaisnimeä ununoktium ja kemiallista merkkiä Uuo. Alkuaineen nimi ja merkki vahvistettiin marraskuussa 2016. Aineesta käytetään myös nimitystä eka-radon, koska sen arvellaan muistuttavan kemiallisilta ominaisuuksiltaan radonia.
Vuonna 1999 Lawrence Berkeley National Laboratoryn tutkijat ilmoittivat löytäneensä alkuaineet 116 (livermorium) ja 118. Seuraavana vuonna tulos vedettiin takaisin, kun muut tutkijat eivät onnistuneet varmistamaan tuloksia, ja väite osoittautui perättömäksi.
Vuonna 2006 ilmoitettiin kolmen oganessonatomin hajoamistuotteiden havaitsemisesta Dubnassa Venäjällä tehdyssä kokeessa. Tuotetun aineen puoliintumisaika oli 0,89 ms. Se hajosi alkuaineeksi 116, jonka hajoamistuotteet 114 ja 112 hajoavat spontaanilla fissiolla. IUPAC vahvisti uuden alkuaineen löytymisen joulukuussa 2015.
Oganessonin sulamispisteeksi on vanhemmassa kirjallisuudessa ennustettu 258 K ja kiehumispisteeksi 263 K. Uudempi tutkimuspaperi ennustaa kiehumispisteeksi 247 K.
Oganessonin kemiaa ei ole voitu tutkia kokeellisesti, koska sitä on tuotettu vain muutamia atomeja. Ennusteiden mukaan sen pysyvin hapetusluku olisi +4 ja vähiten pysyvin +6. Jalokaasut ovat reaktiivisempia järjestysluvun kasvaessa. Koska oganessonin ennustetut ionisoitumisenergiat ovat pienemmät kuin ksenonilla, sillä ennustetaan olevan kemiallisia yhdisteitä. Ainakin halidit OgF ja OgCl ennustetaan olevan olemassa.
Oganessonille on syntetisoitu kaksi isotooppia, joiden massaluvut ovat 294 ja 295. Lisäksi isotoopista Og on maininta kirjallisuudessa, mutta sen olemassaolo on epävarmaa. Isotoopeista pitkäikäisin on Og, jonka puoliintumisaika on vain noin 1,15 millisekuntia. Tämä isotooppi hajoaa alfasäteilyä emittoiden livermorium-290:ksi, joka itsekin hajoaa hyvin pian:
Oganessonin isotooppia Og tuotettiin ensimmäisen kerran seuraavalla ydinreaktiolla:
Oganessinin isotoopit hajoavat yksinomaan alfahajoamisella. Taulukossa on kaikki tunnetut isotoopit, joiden puoliintumisaika on pystytty kokeellisesti mittaamaan tai josta on ainakin arvio (vuonna 2017):
George Sand
Amantine-Lucile-Aurore Dupin, myöhemmin paronitar Dudevant, kirjailijanimeltään George Sand (1. heinäkuuta 1804 – 8. kesäkuuta 1876) oli ranskalainen feministinen kirjailija.
Sand syntyi Pariisissa ja vietti lapsuutensa isoäitinsä luona Berryn alueella Ranskassa.
Sand kirjoitti ensimmäisen romaaninsa "Rose et Blanche" (1831) yhteistyössä Jules Sandeaun kanssa – onkin sanottu, että hän otti kirjailijanimensä Sandeaulta.
Sand on tunnetuin 1800-luvun ranskalaisista naiskirjailijoista. Hän kirjoitti yli sata teosta, mukaan lukien romaaneja, jotka käsittelivät esimerkiksi naisten asemaa, yhteiskunnallisia kysymyksiä ja kristinuskoa. Romaanien lisäksi Sand kirjoitti kirjallisuuskritiikkiä ja poliittisia tekstejä.
Naisten oikeudet ovat esillä etenkin Sandin varhaisromaaneissa 1830-luvun alussa. Ne ovat sentimentaalisia kuvauksia avioliitosta, intohimosta ja naisen oikeudesta omiin tunteisiinsa. Myöhemmissä romaaneissaan Sandin feministiset painotukset vähenivät, ja hän alkoi korostaa yleisinhimillisiä tekijöitä kuten kiinnostusta sosialismin ja kristinuskon aatteiden yhdistämiseen.
Sand kuoli 71-vuotiaana Nohantin kylässä lähellä Châteauroux'ta 8. kesäkuuta 1876, ja hänet haudattiin sukukartanonsa maille lähelle kotiaan. Vuonna 2004 ehdotettiin Sandin jäänteiden siirtämistä Pariisin Panthéoniin.
Sand nai paroni Casimir Dudevantin vuonna 1822. Pari sai kaksi lasta. Vuonna 1835 Sand jätti miehensä ja otti lapsensa mukaansa Pariisiin.
Sand tunnettiin aikanaan romaaniensa ohella myös hänen lukuisista rakkaussuhteistaan kuuluisiin miehiin. Sandilla oli suhde Alfred de Musset'n (1833–1835), Frédéric Chopinin (1836–1847) ja siinä välissä ehkä myös Franz Lisztin kanssa. Chopinin Sand jätti pari vuotta ennen tämän kuolemaa lapsistaan johtuneen kiistan vuoksi.
Lunohod 1
Lunohod 1 (Луноход, "kuukulkija") oli Neuvostoliiton ensimmäinen kahdesta miehittämättömästä kuukulkijasta. Se laukaistiin 10. marraskuuta 1970 Luna 17 -luotaimen mukana ja se laskeutui 17. marraskuuta Mare Imbriumiin eli Sateiden mereen. Luotaimen ja kulkijan tehtävänä oli tutkia Kuun kamaran koostumusta sekä ottaa kuvia ja tallentaa videokuvaa. Kulkija toimi pidempään kuin arvellun kolme kuuvuorokautta ja se jatkoi työtään kunnes yhdentenätoista kuuvuorokautena sammui lopullisesti. Lunohodin virallinen sammumispäivä oli 4. lokakuuta 1971, Sputnik 1:n vuosipäivä.
Se oli ensimmäinen liikkuva kauko-ohjattu robotti, joka laskeutui toiselle taivaankappaleelle. Lunohod 1 kulki kaikkiaan 10 540 m, lähetti 20 000 TV-kuvaa ja yli 200 TV-panoraamaa.
Lunohod-kulkijoita oli yhteensä kolme: ensimmäisen lisäksi valmistettiin Lunohod 2 ja Lunohod 3, joista jälkimmäistä ei lähetetty. Neuvostoliitto oli suunnitellut Lunohodien Mars-versiota eli Marsohod-kulkijaa, jota ei kuitenkaan rakennettu.
Roman Jakobson
Roman Osipovitš Jakobson (, 11. lokakuuta 1896 Moskova, Venäjä – 18. heinäkuuta 1982 Cambridge, Massachusetts, Yhdysvallat) oli venäläis-amerikkalainen kielen, kansanrunouden ja kirjallisuuden tutkija, joka toimi professorina muun muassa Columbian yliopistossa New Yorkissa vuosina 1946–1949 sekä Bostonissa Harvardin yliopistossa (1949–1967) ja Massachusettsin teknillisessä korkeakoulussa (1957–1967). Hän kuului Prahan koulukuntaan, jonka keskeisiin henkilöihin lukeutuivat myös Sergei Kartsevski ja Nikolai Trubetzkoy, jotka Jakobsonin tavoin olivat venäläisiä pakolaistutkijoita. Jakobson oli taustaltaan juutalainen.
Jakobson on kielitieteellisen strukturalismin keskushenkilöitä. Hänen mielenkiintonsa kohdistui 1920-luvulla yleisen kielitieteen ongelmiin. Tällöin hän kehitteli metaforan ja metonymian käsitteet tieteenalaan sopiviksi ja sovelsi niitä tutkimuksissaan runoudesta sekä kielenoppimisesta ja sen häiriöistä. Ruotsin-pakolaisuuden aikana vuonna 1941 julkaistu teos "Kindersprache, Aphasie und allgemeine Lautgesetze" sisältää fonologisten yleisteorioiden selvittelyä. Tätä aihetta Jakobson jatkoi edelleen Yhdysvalloissa. Hän pyrki luomaan strukturaalifonologian teorian ja tutki teorian soveltamista kielen oppimistapahtumaan ja kielen oppimishäiriöihin. Hän havaitsi muun muassa, että foneemien oppiminen tapahtuu tietyssä järjestyksessä, joka perustuu niiden vastakohtapareihin.
Preesens
Preesens eli "kestämä" (, läsnäoleva) on verbin aikamuoto, joka ilmaisee, että jotakin tapahtuu nyt taikka yleisesti, aina. Kielissä, joissa ei ole erillistä futuuria käytetään preesensiä myös tulevan ilmoittamiseen.Suomen preesens taipuu persoonamuodoissa:
Muut suomen aikamuodot ovat imperfekti, perfekti, pluskvamperfekti, liittopreesens ja liittoimperfekti.
Futuuri
Futuuri on verbin aikamuoto, jolla ilmaistaan tulevaa aikaa. Futuuria käytetään yleisesti monissa maailman kielissä, muun muassa englannissa ja ruotsissa. Muita aikamuotoja ovat preesensin ja futuurin lisäksi imperfekti, perfekti ja pluskvamperfekti. Yhteen ilmaukseen voi sisältyä kerralla vain yksi aikamuoto.
Muun muassa englannissa ja ruotsissa futuuri on liittomuoto, jonka muodostavat apuverbi (englannissa "shall" tai "will", ruotsissa "skall" tai "kommer att") sekä pääverbin infinitiivi. Monissa kielissä, esimerkiksi ranskan kielessä, futuuri muodostetaan verbiin liitettävien taivutuspäätteiden avulla. Ranskassa sen päätteet ovat eri persoonamuodoissa yksikössä -ai, -as ja -a, monikossa -ons, -ez ja -ont.
Englannin kielessä ei varsinaisesti ole futuuri-aikamuotoa, mutta tätä nimitystä käytetään usein englannin suomenkielisessä opetuksessa, kuten alla. Varsinaisesti englanninkielessä on ainoastaan futuuri aspekti (future aspect), joka ei määritelmältään vastaa futuuri-aikamuotoa.
Suomen nykyisessä yleis- ja puhekielessä ei käytännössä esiinny futuuria, vaan sen sijasta käytetään yleensä preesensiä, nykyajan muotoa. Jos futuurista merkitystä on tarpeen erityisesti korostaa, saatetaan käyttää myös "tulee tekemään" -rakennetta, jonka jotkut ovat tulkinneet ruotsalaisperäiseksi ("kommer att göra"). Vanhassa suomen kielessä futuuri kuului tempusjärjestelmään, mistä jäänteenä juhlallisessa kirjakielessä käytetään edelleenkin joskus arkaaista futuurimuotoa eli liittopreesensiä "on tekevä", johon joidenkin mielestä liittyy tietty deterministisyyden sekä imperatiivisuuden mielikuva. Ominaisuus ei ole futuurille kovin tyypillinen, sillä siihen liitetään usein ajatus aikomisesta tai arvaamisesta. Toisaalta ranskan kielessä futuuria käytetään usein myös imperatiivia lähenevässä merkityksessä, varsinkin toisessa, mutta esimerkiksi lakiteksteissä kolmannessakin persoonassa. Vanhassa suomen kielessä futuuria ilmaistiin myös nykyään hävinneellä rakenteella "pitää/piti tapahtuman", mistä jäänteenä nykykielessä ovat enää sanonnat "tuleman pitää", "saamansa pitää"ja "tuleman piti".
Alix de France
Alix de France (myös "Adélaide de France", 1151 – 1197/1198) oli Blois'n kreivitär. Hän oli Ranskan kuninkaan Ludvig VII:n (1100–1154) ja hänen ensimmäisen puolisonsa Aliénor Akvitanialaisen (1122–1204) tytär.
Alix sai nimensä äitinsä sisaren Petronilla Akvitanialaisen mukaan, tätä näet kutsuttiin myös nimellä Alix. Toisen tyttären syntyminen jo ristiretkelle osallistumisen myötä vakavasti rakoilleeseen liittoon oli pettymys, sillä kaikki odottivat valtaistuimelle perijää. Vanhempiensa eron (1152) jälkeen Alixin isä Ludvig avioitui Champagnen Adélen kanssa vuonna 1160 ja lupasi kahdelle ensimmäisen avioliittonsa tyttärelle veljen uudesta liitostaan. Hänen äitinsä avioitui heti eron jälkeen vuonna 1152 tulevan Englannin kuninkaan Anjoun kreivin Robert II Plantagenên kanssa.
Alix avioitui vuonna 1164 Blois'n ja Chartresin kreivin "Thibaut V Hyvän" (1129–1191) kanssa. Thibaut V Hyvä kuului ns. vanhempaan Blois'n kreivilliseen sukuun ja oli ollut avioliitossa aiemmin "Sibylle de Châteaurenardin" kanssa.
Avioliitostan Alixilla ja Thibaut'lla oli lapset:Alixin aviomies Thibaut V osallistui kolmanteen ristiretkeen ja sai surmansa Akkon piirityksessä. Alis oli Blois'n ja Chartresin kreivikuntien sijaishallitsija miehensä poissaolon ajan.
Perfekti
Perfekti eli "päättymä" on aikamuoto, joka ilmaisee tapahtumaa, jonka seuraamukset edelleen näkyvät. Usein sitä käytetään vuorovaikutuksessa preesensin kanssa.
Suomen kielen perfekti on liittomuoto, joka rakentuu olla-verbin persoonamuodoista ja partisiippimuodosta, jonka pääte on "-nut/nyt," monikossa -"neet".
"olen lukenut, olet lukenut, on lukenut, olemme lukeneet, olette lukeneet, ovat lukeneet."