Jemenin arabitasavalta
Jemenin arabitasavalta (, ) eli Pohjois-Jemen oli valtio Arabian niemimaalla Lounais-Aasiassa. Sen naapurimaita olivat Saudi-Arabia pohjoisessa ja Jemenin kansantasavalta idässä. Maa oli olemassa vuosina 1962–1990.
Jemeneiden jaon syynä oli vuonna 1839 tapahtunut Britannian suorittama Adenin satamakaupungin haltuunotto, jonka jälkeen englantilaiset laajensivat vaikutusvaltaa Arabian niemimaalla. Aden itsenäistyi vuonna 1967 Jemenin kansantasavallaksi, josta tuli sosialistinen valtio.
Ottomaanien valtakunta laajeni taas Pohjois-Jemenissä jonka keskuspaikka oli Sanaa. 
Pohjois-Jemen itsenäistyi Jemenin kuningaskuntana 1. marraskuuta vuonna 1918 kun Osmanien valtakunta hajosi ensimmäisen maailmansodan loputtua.
Sèvres'n rauhansopimus 10. elokuuta vuonna 1920 takasi sille rajat, ja silloinen hallitsija Yahya Muhammad Hamid ed-Din onnistui pitämään Jemenin kuningaskunnan suurvaltojen kiistojen ulkopuolella ja toisessa maailmansodassa puoluettomana. Tämä johti täydelliseen eristäytymiseen ulkomaailmasta.
Jemen liittyi kuitenkin Arabiliittoon vuonna 1945 ja YK:hon vuonna 1947.
Yahya Muhammad Hamid ed-Dinin salamurhan jälkeen vuonna 1948 hänen poikansa Ahmad bin Yahyasta tuli kuningas. Uudistusta vaativat baatistit ja nasseristit alkoivat suunnitella monarkian kaatamista, minkä seurauksena vuonna 1956 tapahtui epäonnistunut vallankaapausyritys. Ahmad bin Yahya kuoli luonnollisesti vuonna 1962, jolloin hallitsijaksi tuli tämän poika Muhammad al-Badr, joka jatkoi isänsä viitoittamaa tietä. Muhammad al-Badrin tärkeimmät liittolaiset olivat Egypti ja Saudi-Arabia.
Egyptin ja Syyrian kanssa Jemen muodosti lyhyen ajan valtioliiton, kunnes se hajosi vuonna 1962.
26. syyskuuta vuonna 1962 armeijan ylipäällikkö Abdullah as-Sallal syrjäytti Muhammad al-Badrin vallasta ja julisti Jemenin tasavallaksi.
Al-Badr pakeni vuorille ja ryhtyi sissisotaan Sallalin hallitusta vastaan. Syttyi Pohjois-Jemenin sisällissota joka alkoi vuonna 1962 ja kesti aina vuoteen 1970. Al-Badr sai tukea Saudi-Arabialta, Jordanialta, Iranilta ja Marokolta. Sallal puolestaan sai tukea Egyptiltä, Algerialta, Syyrialta ja PLO:lta.
Vuonna 1970 Saudi-Arabia lopetti Al-Badrin tukemisen ja tunnusti Jemenin arabitasavallan. Al-Badri pakeni Englantiin.
Pohjois-Jemenin sisällissota jakoi arabimaat kahtia. Saudi-Arabia, Jordania ja Marokko tukivat monarkisteja kun Egypti, Syyria ja Algeria taas tasavaltalaisia. Tämä johti syvään kahtiajakoon Lähi-idässä.
Etelä-Jemenin ja Pohjois-Jemenin suhteet olivat sisällissodan jälkeen hyvät. Lukuun ottamatta vuonna 1972 tapahtunutta välirikkoa, joka oli puhkeamassa sodaksi ellei Arabiliitto olisi ratkaissut kiistaa vuonna 1979 Kuwaitin kokouksessa. Pohjois-Jemenin presidentti Ibrahim al-Hamdi ja hänen veljensä murhattiin 11. lokakuuta 1977.
Kun Etelä-Jemenissä vuonna 1989 marxilainen hallitus kaatui, se ehdotti Pohjois-Jemeniä solmimaan sen kanssa poliittisen liiton. Vuonna 1990 Pohjois-Jemen ja Etelä-Jemen yhdistyivät Jemenin tasavallaksi.
Vuonna 1994 pohjoisjemeniläisen poliitikon murhayritys johti sisällissotaan, jossa osapuolena oli Jemenin sosialistinen puolue ja Jemenin hallituksen joukot. Jemenin hallitus voitti sodan ja Jemenin sosialistisen puoleen jäseneet pakenivat maasta. Presidentti Ali Abdullah Salihin asema vahvistui. Maassa vallitsee epävakaa rauha.