hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Laryngomalasia
Laryngomalasia on synnynnäinen kurkunpään rakennevika, jonka hallitsevana oireena on rasituksessa paheneva vinkuva sisäänhengitys (stridor). Oireet huomataan usein muutaman viikon iässä. Rakenteellisista syistä laryngomalasia on yleisin lapsen stridorin syy, mutta huomattavasti tavallisempi selitys oireisiin on kurkunpään tulehdus. Pahimmillaan oireet ovat noin puolen vuoden iässä ja loppuvat yleensä ennen kuin lapsi täyttää kaksi vuotta. Koska laryngomalasian oireet helpottavat ja loppuvat ajan mittaan, leikkaushoitoa ei yleensä tarvita.
Laryngomalasian etiologia eli syy on tuntematon. Syyksi on arveltu kurkunpään rustojen pehmeyttä. Kurkunpään rakenne on potilailla poikkeava siten, että kannurustoja ympäröivä kudos on turpea ja veltto. Myös kurkunkansi saattaa olla kourumainen ja helposti taaksepäin taipuva, ja kurkunpään eteispoimut saattavat olla lyhyet. Laryngomalasiaa esiintyy usein muiden anomalioiden eli poikkeavuuksien yhteydessä.
Hallitseva oire on sisäänhengityksen stridor, joka johtuu kurkunkannen ja kannurustojen kääntymisestä kurkunpään päälle ahtauttaen sitä. Uloshengitys on yleensä vaivaton. Stridor pahenee rasituksessa. Oireet alkavat ensimmäisten elinviikkojen aikana ja loppuvat yleensä ennen leikki-ikää. Joissain tapauksissa oireet saattavat kuitenkin kestää kouluikään saakka, ja tunnetaan myös tapauksia, joissa oireet alkavat vasta kouluiässä ja esiintyvät ainoastaan rasituksen aikana ("exercise-induced laryngomalacia").
Diagnoosi tehdään tähystystutkimuksella. Mikäli imeväisikäisellä esiintyy lievää stridoria, ei välitöntä tähystystutkimusta välttämättä tarvita, mutta tutkimus tehdään, jos oireet pahenevat, kestävät yli imeväisiän, rajoittavat liikkumista tai aiheuttavat hengenahdistusta. Tutkimus tehdään myös, jos diagnoosi on epävarma. Tärkein lapsen stridorin erotusdiagnostinen vaihtoehto on kurkunpäätulehdus. Varsinkin kouluikäisillä kyseeseen tulee lisäksi astma; spirometriatutkimuksessa ei kuitenkaan nähdä astmaan sopivaa löydöstä, vaan uloshengityksen virtausarvot ovat yleensä normaalit.
Mikäli oireet ovat hankalat, kirurginen hoito tulee kyseeseen. Sitä kuitenkin tarvitaan harvoin, koska oireet yleensä loppuvat jo ennen leikki-ikää. Eräässä aineistossa leikkauksella hoidettiin kuitenkin jopa 10 % potilaista.
Seppo Nummi
Seppo Antero Yrjönpoika Nummi (30. toukokuuta 1932 Oulu – 1. elokuuta 1981 Tampere) oli suomalainen kriitikko, säveltäjä ja kulttuurivaikuttaja. Hänet muistetaan etenkin Jyväskylän Kesän liikkeellepanijana ja toiminnanjohtajana, Helsingin juhlaviikkojen johtajana sekä musiikkikirjastoaatteen puolestapuhujana.
Musiikkia Nummi opiskeli Sibelius-Akatemiassa, jossa hänen opettajiinsa kuuluivat Aarre Merikanto, Arvo Laitinen ja Ernst Linko. Nummi oli Yrjö Kilpisen yksityisoppilas, ja hän on säveltänyt lauluja muun muassa veljensä Lassi Nummen sekä kiinalaisten runoilijoiden teksteihin. Hänen tuotantoonsa kuuluu noin 230 liediä sekä kamarimusiikkia. Nummi työskenteli kirjastonhoitajana Sibelius-Akatemiassa (1956–1961). Hän suoritti Helsingin yliopistossa humanististen tieteiden kandidaatin tutkinnon vuonna 1960.
Sävellystuotantoa paremmin Nummi muistetaan musiikkikriitikkona ja musiikkitoimittajana. Teksteissään hän käsitteli erityisesti liedejä, oopperaa ja Yrjö Kilpisen tuotantoa. Myös kulttuuripolitiikkaan hän otti usein kantaa. Vakituisesti hän toimi "Uuden Suomen" musiikkitoimittajana (1956–1959). Hän kirjoitti moniin muihinkin lehtiin, kuten "Kauppalehteen" (1959–1970), Kuvaan, Rondoon ja Itä-Savoon.
Nummi toimi Helsingin juhlaviikkojen toiminnanjohtajana vuodet 1969–1977. Saatuaan toisen sydäninfarktin vuonna 1977 hän jäi sairauseläkkeelle ja muutti Roomaan. Hän suunnitteli oopperaa aiheesta "Pikku prinssi", ja häneltä odotettiin Yrjö Kilpisen elämäkertaa, mutta kolmas sydäninfarkti vuonna 1981 katkaisi hänen uransa.
Muotoilija Yki Nummi ja runoilija Lassi Nummi olivat Seppo Nummen veljiä. Nummi avioitui vuonna 1958 Auli Kerttuli Uuraston kanssa, ja avioliitosta syntyi kaksi lasta. Nummi oli avoimesti biseksuaali.
Grekobuddhalaisuus
Grekobuddhalaisuus oli kulttuurinen synkretismi eli sulautuma hellenistisen ja buddhalaisen kulttuurin välillä. Se kehittyi 800 vuoden ajanjakson (n. 400-luvulta eaa. 400-luvulle jaa.) aikana Keski-Aasiassa alueella, joka vastaa nykyajan Afganistania ja Pakistania. Grekobuddhalaisuus vaikutti etenkin buddhalaiseen taiteeseen. Se levisi silkkitien mukana Kaukoitään, Kiinaan ja Koreaan ja Japaniin saakka.
Hellenistisen Kreikan ja buddhalaisuuden yhteydet alkoivat Aleksanteri Suuren Lähi-idän ja Keski-Aasian valloitusretkestä 334 eaa. Aleksanteri ulotti valtakuntansa Indus-joelle luoden siten kontaktin Intiaan, buddhalaisuuden syntypaikkaan. Aleksanteri perusti useita kaupunkeja Oxusin ja Baktrian alueille ja kreikkalaisia siirtokuntia Khyberin solan, Gandharan ja Punjabin seuduille. Alueet muodostavat kulkuväylän Himalajan ja Kush-vuoriston välillä.
Aleksanteria seurasi kreikkalais-intialaiset kulttuurivaihdon lähteinä seleukidien kuningaskunta ja edelleen kreikkalais-baktrialainen kuningaskunta (kolmennalta toisella vuosisadalle eaa.) ja Intialaiskreikkalainen kuningaskunta (toiselta ensimmäiselle vuosisadalle eaa.) ja lopulta Kushan keisarikunta (ensimmäiseltä kolmannelle vuosisadalle jaa). Grekobuddhalainen kulttuurivaihto tyrehtyi lopulta 300-luvulla jaa. hunnien invaasioon ja myöhemmin islamin laajenemiseen.
Gandharan taiteessa aihesisältö oli vahvasti buddhalaisista, kun taas ulkoasu oli pääosin länsiaasialaista tai hellenististä.
Tapa kuvata Buddhaa ihmishahmoisena pidetään sitä useimmiten grekobuddhalaisena piirteenä. Ennen kreikkalaisia vaikutteita jumalaksi korottautunutta Buddhaa sopi kuvata vain symbolien, kuten jalanjäljen tai rukouspyörän kautta. Monet tyylilliset elementit tyypillisissä Buddhan kuvauksissa osoittavat kreikkalaisesta vaikutuksesta.
Monet buddhalaiset jumaluushahmot saattavat olla kreikkalaisten jumalten inspiroimia. Esimerkiksi leijonantaljainen Herakles saattaa olla Buddhan suojelijan, "Vajrapanin" esikuva. Etenkin mahayana-buddhalaisuudessa näkyvät tämänkaltaiset vaikutteet, kuten japanilaisessa tuulenjumalassa Fujinissa, jota lienee inspiroinut Kreikan Boreas tai äitijumala Haritissa, johon on mahdollisesti vaikuttanut Tykhe.
Network-attached storage
Network-attached storage (tai "network access storage") (NAS), eli verkkotallennus on tallennusjärjestelmä, joka jakaa tiedostoja verkossa yhteiskäyttöön. Palvelin on kytketty suoraan tietoverkkoon, eikä tietokoneeseen kuten perinteiset kiintolevyt.
Sisäisesti NAS sisältää sulautetun palvelimen ja yhden tai useampia kiintolevyjä, usein RAID-tekniikkaa hyväksi käyttäen.
NAS-palvelin huolehtii käyttäjien autentikoinnista ja tiedostojen lukituksesta. NAS-palvelimet jakavat tiedostoja hajautetulla levyjärjestelmällä TCP/IP-verkoissa kuten NFS ja CIFS -protokollilla.
Einari Marvia
Kurt Einari Marvia (vuoteen 1935 Möller; 21. marraskuuta 1915 Tuusniemi – 16. kesäkuuta 1997 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä ja musiikintutkija sekä Musiikki-Fazerin kustannuspäällikkö 1946–1980.
Marvian vanhemmat olivat apteekkari Elis Möller Lydi Arvola. Hänen ensimmäinen puolisonsa 1942–1955 oli Vera Sofia Jansson, avioliitosta suntyivät lapset Kari ja Taru. Toinen puoliso 1956–1980 oli diplomilaulaja Anja Marvia – avioliitosta syntyi poika Jukka-Pekka –, ja kolmas puoliso vuodesta 1984 fil. maist. Liisa Aroheimo-Marvia.
Marvia opiskeli sävellystä 15-vuotiaasta alkaen, ensin yksityisesti Erkki Melartinin johdolla ja sitten Sibelius-Akatemiassa 1932–1945 opettajinaan Leevi Madetoja, Selim Palmgren, Aarre Merikanto ja Sulho Ranta. Sävellysopintojaan hän jatkoi Wienissä ja Italiassa 1951. Marvia toimi Reserviupseerikoulun orkesterinjohtajana 1940–1941. Sävellyskonsertin hän piti Helsingissä 1945 ja 1950. Hänen suppeahko sävellystuotantonsa keskittyy yksinlauluihin, ja hän käytti muiden muassa Ilmari Pimiän, Einari Vuorelan, Saima Harmajan ja Katri Valan tekstejä.
Marvia valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta 1955 ja filosofian lisensiaatiksi Turun yliopistosta 1973. Hän toimi paitsi "Pienen musiikkilehden" toimittajana 1961–1979 myös konserttisäestäjänä ja kapellimestarina ja esitelmöi radiossa. Pro Finlandia -kunniamerkin Marvia sai 1968.
Marvian sävellyksiin kuuluu erityisesti lauluja ja laulujen sovituksia. Hänen laulujaan ovat lauluja ovat esimerkiksi Einari Vuorelan tekstiin sävelletty "Sade" ja Kantelettareen pohjautuva "Armahan kulku".
Marvian teoksiin kuuluu musiikkialan tietokirjoja mutta myös Suomen vapaamuurareiden historiakirjan toimitustyö:
Sähköasentaja
Sähköasentaja (puhekielessä sähkömies) on ammattinimike, jonka omaava henkilö asentaa, korjaa ja huoltaa erilaisia sähkölaitteita, mittareita, valaisimia, muuntajia, sähkökeskuksia ynnä muuta. Lisäksi asentaja suorittaa erilaisia johdotus-, kaapelointi- ja kytkentätöitä kotitalouksissa ja teollisuudessa.
Sähköasentaja voi työskennellä luvallisessa urakointiliikkeessä, teollisuuslaitoksessa, sähkön jakelulaitoksessa tai sähkön tuotantolaitoksessa, kuten voimalaitoksessa. Sähköasentaja voi myös perustaa oman sähköasennusyrityksen, jolla on asennusluvat, mutta vain jos hän on kirjattuna Tukesin urakoitsijarekisteriin. Tällaisen sähköasennusyrityksen voi toki perustaa kuka tahansa kun vain palkkaa yritykseensä sähkötöiden johtajan, jolla on asianmukaiset oikeudet toimia ko. tehtävässä.
Sähköasentajaksi opiskellaan ammattikoulussa tai aikuisopistossa. Koulutuksen voi suorittaa kouluopiskeluna tai oppisopimuksena, ja jälkimmäisestä on tullut viime aikoina suositumpaa. Nykyisin uusien lakien mukaan kuuden vuoden työskentely harjoittelijana sähköasennustöissä antaa oikeuden nimitykseen sähköalan ammattihenkilö. Aiemmin kouluttautuneet voivat käyttää nimikettä vanhojen lakien mukaisesti.
Kolmen vuoden sähköasentajana työskentelyn jälkeen voi suorittaa sähköasentajan ammattitutkinnon ja viiden vuoden työkokemuksen jälkeen sähköyliasentajan erikoisammattitutkinnon. Ammattioppilaitoksessa suoritettu perustutkinto mahdollistaa myös jatkokouluttautumisen insinööriksi ammattikorkeakoulussa.
Sähköasentajan työssä työturvallisuuden ja turvallisten työtapojen tunteminen ja halu noudattaa niitä ovat ensisijaisen tärkeitä sähkön hengenvaarallisuuden vuoksi.
Sähköasentajia eivät ole elektroniikka-, tietokone- tai automaatioasentajat, kuten ammattinimikekin kertoo.
Adventure Game Studio
Adventure Game Studio (AGS) on pelinkehitysohjelmisto, jolla voi tehdä omia graafisia seikkailupelejä huomattavasti helpommin kuin alusta asti itse ohjelmoimalla. AGS on ilmainen ohjelmisto, mutta sen lähdekoodi ei ole saatavilla.
Ilmaisia korkeatasoisia AGS:llä tehtyjä pelejä on runsaasti saatavissa ja lisää tehdään koko ajan. Mukana on myös parannettuja versioita vanhoista klassikoista, kuten Sierran King's Quest ja LucasArtsin Maniac Mansion.
Adventure Game Studion ohjelmoija on englantilainen Chris Jones. Ensimmäinen versio, nimeltään "Adventure Creator", julkaistiin vuonna 1997 MS-DOS -alustalle. Tämän erittäin rajoittuneen version Jones ohjelmoi uudelleen vuoden 1999 kesällä ja julkaisi uuden version syyskuussa uuden nimen "Adventure Game Studio" alla.
Fitchburg
Fitchburg on Yhdysvalloissa, Massachusettsin osavaltiossa, Worcesterin piirikunnassa sijaitseva kaupunki. Kaupungin asukasluku oli 40 000 asukasta vuonna 2010. Kaupunki on perustettu virallisesti vuonna 1764. Ennen tätä Fitchburg oli toiseen kaupunkiin kuulunut osa. Ensimmäiset maininnat Fitchburgista ovat vuodelta 1730.
Fitchburgissa oli 1900-luvun alussa merkittävä amerikansuomalaisten siirtolaisten yhdyskunta ja kaupunki oli aikanaan myös amerikansuomalaisen työväenliikkeen keskus. Kaupungissa ilmestyi vuosina 1905–2009 "Raivaaja"-lehti ja kaupungissa toimii myös suomalaisten siirtolaisten aikanaan perustama "Workers’ Credit Union" -luottolaitos. Fitchburgin vuonna 1906 valmistunut suomalainen työväentalo, "Saima-haali", on nykyisin alkoholistiparantolana. Kaupungissa on myös Saima-puisto, jonne kokoontui heinäkuussa 1970 yli 3 000 henkeä presidentti Urho Kekkosen vieraillessa kaupungissa. Forest Hillin hautausmaalle on haudattu lukuisia suomalaisia. Tunnetuin heistä on Oskari Tokoi.
Ann Arbor
Ann Arbor on kaupunki Washtenawin piirikunnassa, Michiganin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Kaupunki sijaitsee Huronjoen rannalla. Kaupungissa oli vuonna 2015 noin 117 000 asukasta, joista noin 30 000 on opiskelijoita.
Ann Arbor tunnetaan parhaiten Michiganin yliopistosta, joka siirtyi kaupunkiin Detroitista vuonna 1837. Kaupungissa on runsaasti 1800-luvun rakennuksia. Ann Arborin alue on myös tunnettu hedelmätarhoistaan. Maatalous on yksi alueen pääelinkeinoista.
Vuoden kuumin kuukausi on heinäkuu, keskimääräinen ylin lämpötila 28.4 C. Kylmintä on tammikuussa, keskimääräinen alin -7.8 C. Vuoden keskimääräinen sademäärä on 954 mm, lunta kertyy 145 cm marraskuun ja huhtikuun välisenä aikana.
Tübingen (Saksa) on Ann Arborin virallinen ystävyyskaupunki. Muita ystävyyskaupunkeja ovat:
Suomi-sarja (jääkiekko)
Suomi-sarja on Suomen kolmanneksi korkein jääkiekkosarja. Kaudella 2018–2019 sarja pelataan valtakunnallisena 17 joukkueen sarjana. Kahdeksan parasta jatkaa ylempään loppusarjaan ja loput alempaan loppusarjaan.
Suomi-sarja perustettiin kaudeksi 1999–2000. Syy sarjan perustamiseen oli II-divisioonan suuret tasoerot joidenkin joukkueiden välillä. Niinpä II-divisioonasta kerättiin kaikki parhaat seurat uuteen sarjaan, joka perustettiin I- ja II-divisioonan väliin. Tätä ennen Suomen kolmas sarjataso oli vuodesta 1975 lähtien II-divisioona ja sitä ennen vuodesta 1947 Maakuntasarja. 1990-luvulla sarjassa esiintyi myös virolainen joukkue. Suomi-sarjassa on pelannut kaiken kaikkiaan yli 40 eri seuraa. Sarjassa pelattiin vielä kaudella 2006–2007 kahdessa lohkossa, mutta kaudeksi 2007–2008 lohkoja tuli alkusarjan myötä neljä. Kaudella 2009–2010 alkulohkoja oli kolme. Kaudesta 2012–2013 alkaen on pelattu valtakunnallinen sarja yhdessä lohkossa.
Porkkalanniemi
Porkkalanniemi () on niemi Suomenlahden kapeimmassa kohdassa, Länsi-Uudellamaalla Kirkkonummella. Pienin etäisyys Viron pohjoisrannikolle on .
Venäjän vallan aikana Porkkalanniemi tuli strategisesti tärkeäksi sijainniltaan. Suurin tykistökantama Venäjän rannikkotykistöllä oli noin 30 km. Pietari Suuren merilinnoituksen suunnitelmat Suomenlahden rannikkopuolustamisesta esitettiin Venäjän keisarille Nikolai II:lle ennen ensimmäistä maailmansotaa. Ensimmäinen maailmansota ja Suomen itsenäistyminen estivät suunnitelman täysmittaisen toteutumisen.
Porkkalanniemen sijainti tuli Suomelle merkittäväksi turvallisuuspoliittiseksi asiaksi toisen maailmansodan jälkeen. Neuvostoliitto vaati Porkkalanniemen ja sen läheisyydessä olevan alueen luovuttamista rauhanneuvotteluissa ja saikin Moskovan välirauhan päätöksellä käyttöönsä Porkkalan vuokra-alueen. Siihen kuuluivat Porkkalanniemen lisäksi Upinniemi, niemien edustalla olevaa saaristoa sekä manneraluetta niemien pohjois- ja länsipuolelta. Vuokra-aikana Porkkalanniemeen rakennettiin Friggesbyn lentokenttä. Alue kuitenkin palautettiin Suomelle jo vuonna 1956. Taustalla olivat Hruštšovin poliittiset tavoitteet: atomiaseiden aikakaudella tukikohdalla Porkkalassa ei enää ollut erityistä merkitystä, mutta ystävälliset välit kapitalistisen Suomen kanssa voisivat toimia esimerkkinä muille Euroopan maille. Palautus antoi myös voimakkaan myönteisen sysäyksen kautensa juuri aloittaneen Kekkosen presidenttiydelle.
Porkkalanniemi on myös tunnettu lintualue. Sen eteläkärki on maailmallakin tunnettu lintujentarkkailupaikka Pampskatan. Alueella on majakka, merivartioasema ja Rönnskärin lintuasema. Alue oli yksi neljästä ensimmäisestä Suomen kansallispuistosta vuonna 1938, mutta puistoa ei ole perustettu uudelleen Porkkalan palautuksen jälkeen.
Niemen kärjessä on myös kesäisin suosittu uimapaikka – ranta tosin edellyttää ehdottomasti uimataitoa.
Porkkalanniemelle ollaan suunnittelemassa kansallispuistoa. Metsähallituksella on neljä laajuudeltaan erilaista vaihtoehtoa kansallispuiston kooksi. Laajimmassa vaihtoehdossa puistossa olisi maa-alueita ja vesialueita. Mukana olisivat tällöin muun muassa Saltfjärdenin kosteikko sekä Finnträskin metsä. Laajuudeltaan pienimmässä vaihtoehdossa suojeltaisiin maa-alueita ja vesialueita. Metsähallituksen selvityksen mukaan pesimälinnustoltaan Porkkalan suojelualueet olisivat edustavimpia koko Suomessa. Lisäksi Porkkalan tulevan kansallispuiston erikoisuutena olisi, että samalla alueella voisi tarkkailla sekä saaristo-, kosteikko- että erämaalajeja. Kansallispuiston perustaminen tullee ajankohtaiseksi aikaisintaan vuonna 2017.
Bohemian Rhapsody
Bohemian Rhapsody on Queen-yhtyeen kappale albumilta "A Night at the Opera". Kappaleesta tuli Queenin ensimmäinen listaykkönen ja suurin singlemenestys. Se sisältyi aina Queenin konserttikappalevalikoimaan. "Bohemian Rhapsody" on yksi kaikkien aikojen suosituimmista kappaleista; Radiomafian top 500-listalla vuonna 1995 se sijoittui viidenneksi ja Radio Aallon kuuntelijaäänestyksessä vuonna 2009 sijoitus oli neljäs.
Kappaleen sävelsi ja sanoitti vuonna 1975 Queenin laulaja Freddie Mercury. Kappale on kuusi minuuttia pitkä. Siinä ei ole kertosäettä, vaan se koostuu kolmesta hyvin erilaisesta osasta ollen sekoitus rockia ja oopperaa.
”Bohemian Rhapsody” julkaistiin singlenä 31. lokakuuta 1975 B-puolena yhtyeen rumpalin Roger Taylorin sävellys ”I'm in Love with My Car” ja 21. marraskuuta 1975 levyllä "A Night at the Opera". Kappaleen pelättiin olevan liian pitkä ja erikoinen, mutta erilaisuudestaan huolimatta (tai juuri sen takia) siitä tuli jättimenestys. Singlejulkaisun yhteyteen tehtiin musiikkivideo. ”Bohemian Rhapsody” on myös ensimmäinen kappale, joka on noussut Isossa-Britanniassa kahdesti listaykköseksi, kun se julkaistiin 1992 singlenä kappaleen ”These Are the Days of Our Lives” kanssa. Osaltaan kappaleen vuoden 1992 uudelleentulemisen aiheutti Mike Myersin elokuvan "Wayne’s World" ”Bohemian Rhapsody” -kohtaus.
Pälkjärvi
Pälkjärvi oli Kuopion läänissä Pohjois-Karjalassa sijainnut Suomen kunta, josta suurin osa jäi Neuvostoliitolle 1944 luovutetulle alueelle. Kokonaispinta-ala oli 199,1 km² ja asukkaita 1 953 as. (1939). Pälkjärvestä luovutettiin Neuvostoliitolle 184,7 km², ja Suomelle jäänyt osa (17,3 km²) liitettiin Tohmajärveen vuonna 1946. Pälkjärvi oli ainoa Kuopion lääniin kuulunut alueluovutuksen takia lakkautettu kunta.
Nykyään entisen Pälkjärven pitäjän alue kuuluu Sortavalan piirin Kaalamon kuntaan.
Pälkjärven nimi esiintyy ensimmäisen kerran vuonna 1500 Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa, jossa se mainitaan Ilomantsin pogostaan kuuluvana veropiirinä. Siihen kuului silloin kaikkiaan 11 kylää, joista kaukaisimmat pohjoisessa olivat Kaltimo, Viensuu ja Lieksa. Hallinnollisesti laajimmillaan pitäjä lienee ollut 1700-luvun alussa. Uudenkaupungin rauhassa v. 1721 Pälkjärvestä tuli rajapitäjä, että valtakunnan raja halkoi sen kahtia. Pitäjä menetti Venäjälle 7 kylää, tynkäosa jäi Suomen puolelle.
Viimeinen rauhanaikainen alueluovutus koettiin vuoden 1936 alussa, jolloin osa kylistä siirrettiin Värtsilän kuntaan ja Jänisjärven itäpuolelta Pälkjärvelle jäänyt pieni nurkka, Luopasniemi Soanlahden kuntaan. Niin Pälkjärven pitäjä Tohmajoen yläjuoksun ja Jänisjärven välisellä alueella jäi pieneksi sekä pinta-alaltaan, että asukasluvultaan.
Alueluovutusten jälkeen Suomen puolelle jäi vain Vepsänvaaran pari tilaa, joten Pälkjärven kunta päätettiin lakkauttaa. Sen Suomelle jäänyt osa liitettiin Tohmajärveen vuoden 1946 alussa.
Iljala, Jero, Kurikka, Makari, Naatselkä, Potoska, Puikkola, Pälksaari
Lukuvuonna 1937–1938 kunta oli jaettu 5 koulupiiriin.
Down to Earth (Ozzy Osbournen albumi)
Down to Earth on marraskuussa 2001 julkaistu Ozzy Osbournen kahdeksas sooloalbumi. Sitä edelsi kuuden vuoden tauko vuoden 1995 "Ozzmosisin" jälkeen. "Down to Earth" menestyi edeltäjiensä tavoin hyvin Pohjois-Amerikassa myyden platinaa. Myös kappaleet ”Gets Me Through” ja ”Dreamer” menestyivät hyvin nousten listojen kärkikymmenikköön. Menestykseen vaikutti myös Osbournen tuolloin suosittu tositelevisiosarja "The Osbournes".
Musiikillisesti albumi on tyyliltään suoraviivaisempaa heavy metalia kuin edellinen albumi "Ozzmosis". Kappaleita oli jälleen laatimassa ulkopuolisia säveltäjiä, kuten Mick Jones (Foreigner) ja Geoff Nicholls (Black Sabbath). Albumilla kitaraa soittaa yhtyeeseen tauon jälkeen palannut Zakk Wylde.
Porkkala (Kärsämäki)
Porkkala on kylä Kärsämäen kunnassa Pohjois-Pohjanmaalla. Se on yksi Kärsämäen vanhimpia kyliä yhdessä Rannankylän kanssa. Porkkala syntyi jo 1500–1600-luvuilla sen aikaisten kantatalojen ympärille. Kylällä on toiminut ennen oma koulupiiri ja koulu. Nykyisin kylä tunnetaan varsinkin jokavuotisesta "Porkkalan ympärijuoksu" -kilpailuista.
Porkkalan kylästä kertova kyläkirja on nimeltään "Kylä pieni Porkkalasta".
Ekstragalaktinen tähtitiede
Ekstragalaktinen tähtitiede on tähtitieteen osa-alue, joka tutkii Linnunradan ulkopuolista maailmankaikkeutta eli kaikkea sitä, mikä ei kuulu galaktisen tähtitieteen tutkimusalueeseen.
Ekstragalaktisen tähtitieteen tutkimuskohteita ovat galaksit, niiden muodostamat joukot ja superjoukot sekä niissä tapahtuvat supernovat ja muut ilmiöt. Tämän lisäksi on tutkittu kvasaareja, jotka ovat kaukaisia ja kirkkaita aktiivisten galaksien ytimiä. Viime aikoina havaintolaitteiden kehittyessä yhä kaukaisempia kohteita on kyetty havaitsemaan. Tämän seurauksena ekstragalaktinen tähtitiede on vähitellen jakautunut kahtia: lähietäisyyksillä tutkitaan paikallista galaksijoukkoamme sekä muita lähigalakseja, joiden rakennetta pystytään tarkastelemaan yksityiskohtaisesti. Kaukaisemmista kohteista kyetään sen sijaan havaitsemaan korkeintaan kaikkein kirkkaimmat ilmiöt.
Pseudokoodi
Pseudokoodi on tietojenkäsittelytieteessä ohjelmointikielen tapaista koodia, jonka tarkoituksena on piilottaa eri ohjelmointikielten väliset syntaksierot ja jättää jäljelle vain algoritmin perusrakenne. Tämän etuna on se, että eri ohjelmointikielten taitajat pystyvät keskustelemaan keskenään ohjelmistojen algoritmeista, vaikka he eivät olisi koskaan tutustuneet toistensa käyttämiin ohjelmointikieliin. Lisäksi pseudokoodi useimmiten myös helpottaa algoritmin tila- ja suoritusaikavaatimusten analysointia, sekä algoritmin oikeellisuuden toteamista. Pseudokoodin avulla voidaan keskittyä algoritmin loogiseen toimintaan sivuuttaen kielikohtaiset yksityiskohdat. Esimerkiksi toiminto voidaan ilmaista tyyliin codice_1 sen sijaan, että kirjoitettaisiin vaikkapa 
codice_2
Varsinaista pseudokoodistandardia ei ole, ja jopa yliopistojen tietojenkäsittelytieteen laitosten eri kursseilla saattaa törmätä erilaisiin notaatioihin kurssista riippuen. Yleensä pseudokielessä käytetään Algoliin perustuvaa Pascal- tai Python -tyylistä syntaksia. Erityisesti sijoitusta kuvaa merkki := tai ←, jotta se ei sekoittuisi yhtäsuuruuden kanssa.
Pseudokielinen esimerkki kuplalajittelualgoritmista:
Vaikka pseudokoodi näennäisesti muistuttaa ohjelmointikieltä, se ei ole tarkoitettu Ohjelmointikielen kääntäjän tai tulkin ymmärrettäväksi. Pseudokoodi onkin tarkoitettu lähinnä ihmisten työvälineeksi.C-tyylinen pseudokoodi käyttää hyväkseen C-tyylisten kielien laajaa levinneisyyttä: ne ovat tuttuja lähes kaikille. Vaarana on, että noudatetaan C:n syntaksia liian kirjaimellisesti selkeyden kustannuksella, ja unohdetaan muotoilla teksti vapaasti. Tyyppien esittelyt, puolipisteet, aaltosulut ja matalan tason for-lause voivat tehdä algoritmista vaikeammin luettavan.
Suositussa kurssikirjassa "Introduction to Algorithms" käytetty pseudokoodityyli on saavuttanut jokseenkin vakiintuneen aseman algoritmien kuvauksessa korkeakouluissa, ja sen kirjoittamiseksi on laadittu useampikin LaTeX-makropaketti. Wikipedia ei tue kaikkia siinä käytettyjä muotoiluja.
Tyyli yhdistää melko matemaattisen merkintätavan sisennyssääntöön ja sijoitusnuoleen. Sana "do" rivin alussa tekee sisennyksestä hieman epätasaista. Indeksit alkavat yhdestä eivätkä nollasta. Tietueen jäseniä noudetaan kuin taulukon alkioita, mikä saattaa hämätä lukijaa: "size"["T"] on tietueen T jäsen, "T"[3] on taulukon T indeksi.
function etsi(A, k) is
Pelkkä sisennyskin riittää, eivätkä "is", "do" ja "then" ole niin tärkeitä:
Kuolajärvi
Kuolajärvi () on Alakurtin kuntaan kuuluva kylä Kantalahden piirissä Venäjän Murmanskin alueen lounaisosassa. Kylä sijaitsee noin kymmenen kilometrin päässä Suomen rajalta ennen sotia Suomelle kuuluneella Sallan–Kuusamon alueella, Kuolajoen varrella. 
Paikalla oli aiemmin Sallan kunnan kirkonkylä: Kunnan ja kirkonkylän nimi oli Kuolajärvi vuoteen 1936 asti. Toisessa maailmansodassa kylä tuhoutui täydellisesti.
Kylän kirkonraunion luona on suomalaisten hautausmaa. Hautausmaalla on Ensio Seppäsen suunnittelema sisällis-, talvi- ja jatkosodassa kaatuneelle sallalaiselle sankarivainajalle omistettu muistomerkki, joka paljastettiin 1998.
Jatkosodassa Suomen kanssasotijoina kaatuneiden Saksan armeijan sotilaiden noin 3 200 hengen hautausmaa on perustettu 1941.
Puna-armeijan sotilaiden hautausmaassa on 616 kaatunutta.
Alie Lindberg
Alexandra Alice (Alie) Lindberg-Larsen (19. toukokuuta 1849 Kastelholma, Ahvenanmaa – 27. marraskuuta 1933 Tukholma, Ruotsi) oli ahvenanmaalaissyntyinen pianisti. Hän aloitti soittamisen viisivuotiaana ja opiskeli myöhemmin musiikkia Helsingissä stipendiaattina. 1860-luvulla Lindberg muutti opiskelujen vuoksi Saksaan, missä hänen opettajiaan olivat muun muassa pianopedagogit Carl Tausig ja Adolf Henselt. Lindberg pääsi opettajatuttaviensa myötävaikutuksella soittamaan pianoa säveltäjä Franz Lisztille, joka arvosti hänen soittotaitoaan suuresti.
Lindberg esiintyi konserttipianistina parinkymmenen vuoden ajan 1870-luvun alkupuolelta lähtien. Hänen ohjelmistonsa ei ollut laaja, mutta siihen kuului monia tuohon aikaan suosittuja virtuoosikappaleita. Lindbergin ensisijaisia esiintymismaita olivat Saksa, Pohjoismaat ja Englanti.
1800-luvun lopulta lähtien Lindbergin kotikaupunki oli Tukholma, jossa hän myös kuoli. Syy siihen, että Lindberg lopetti pianistinuransa, saattoi olla reuma.
Lindbergin puoliso vuodesta 1882 alkaen oli norjalainen tenori, liikemies Severin Larsen (1852–1922). Viulisti Karl Lindberg oli Alie Lindbergin serkku.
Katedraalikoulu
Katedraalikoulut olivat keskiajalla piispanistuinten yhteyteen perustettuja kouluja, joiden tarkoituksena oli kouluttaa uusia pappeja. Metzin piispan Krodegangin 700-luvulla kehittämä katedraalikoulujärjestelmä yleistyi frankkien valtakunnassa Kaarle Suuren aikana. Porvaristolla oli todennäköisesti kunnia saada oma jälkeläisensä kouluun. Pääsy oli mahdollista vain kirkolle taloudellisen avustuksen antaneiden keskuudesta ja ruokki kilpailua rikkaiden lahjoitusten suuruudesta. 1000-luvulla katedraalikouluja perustettiin paavi Gregorius VII:n toimeenpanemien uudistusten yhtenä osana. Useista katedraalikouluista kehittyi myöhemmin keskiaikainen yliopisto.
Turun katedraalikoulu oli Suomen ensimmäinen koulu, ja se perustettiin luultavimmin vuonna 1276. Asiakirjoissa se mainitaan ensimmäisen kerran vuonna vuonna 1326. Se sijaitsi alun perin tuomiokirkon yhteydessä sen muurissa olleessa rakennuksessa. Myöhemmin koulu siirtyi Suurtorin laidalle. Yksi sen kuuluisimmista opettajista oli Mikael Agricola. Katedraalikoulun oppilaita sanottiin teineiksi. Myös Viipurin hiippakunnan alaisuudessa toimi katedraalikoulu 1500-luvun lopulla ja 1600-luvun alussa.
Saini Laarikkala: Hajatietoja Turun Katedraalikoulun 50-vuotiskauden 1670-1721 suomalais-nimisistä oppilaista. THArk 17 s.137-147, 1964, Turku. Verkkoversio.
Yleisurheilun sisäratojen maailmanmestaruuskilpailut
Yleisurheilun sisäratojen maailmanmestaruuskilpailut ovat vuodesta 1985 saakka järjestetyt yleisurheilun maailmanlaajuiset sisäratojen kansainväliset arvokilpailut. Järjestävänä organisaationa toimii IAAF. Vuoden 1985 kisoja ei vielä kutsuttu maailmanmestaruuskilpailuiksi vaan ne olivat vapaasti suomennettuna sisäratojen maailmankisat (world indoor games). Vuonna 1987 tapahtuman nimi muutettiin sisäratojen maailmanmestaruuskisoiksi (world indoor championships).
Aiemmin sisäratojen MM-kisat käytiin joka toinen vuosi parittomina vuosina samaan tapaan kuin ulkoratojen MM-kisat, mutta vuonna 2004 aikataulua muutettiin siten, että jatkossa sisäratojen MM-kisat käydään parillisina vuosina.
Sisäratojen maailmanmestaruuskisat eivät ole koskaan saavuttaneet merkittävää huomiota mediassa tai yleisön keskuudessa, koska niihin ei yleensä osallistu kaikki maailman huippu-urheilijat. Sisäratojen MM-kisat järjestetään tavallisesti kevättalvella, jolloin moni urheilija mahdollisesti parantuu edelliskauden jälkeen tehdystä leikkauksesta tai sitten menossa on peruskuntokausi eikä ole järkevää kilpailla. Nykyään on hyvin vaikeaa pärjätä tasaisesti pitkin kautta, ja siksi useat urheilijat yrittävät tähdätä kuntopiikin kesän arvokisoihin. Yleensä he jättävät hallikauden kokonaan väliin tai osallistuvat satunnaisiin kisoihin treenimielessä.Hallimaailmanmestaruuskilpailujen lajivalikoima poikkeaa hieman ulkoratojen ohjelmasta. Lajeja ovat:
60 m, 400 m, 800 m, 1 500 m, 3 000 m, 60 m aitajuoksu, korkeushyppy, seiväshyppy, pituushyppy, kolmiloikka, kuulantyöntö, 4 × 400 m viesti, seitsenottelu (miehet) ja viisiottelu (naiset).
200 metrin juoksu oli viimeistä kertaa kisaohjelmassa Budapestissa 2004 koska viralliset hallikisat käydään tiukkakaarteisella 200 metrin radalla ja tällöin ulkoradoilla juoksevat ovat selvässä etulyöntiasemassa sisemmillä radoilla juoksevia kohtaan. Naisten seiväshyppy oli ensi kertaa ohjelmassa jo vuonna 1997 Pariisissa, kaksi vuotta ennen ulkoratojen arvokisoja. Vuoteen 1993 saakka myös kävely oli kisojen ohjelmassa. Naiset kävelivät 3 000 metriä ja miehet 5 000 metriä. Vuonna 1993, ainoan kerran historiassa, järjestettiin 1 600 metrin sekaviesti, jonka osuudet olivat 800 metriä, 200 metriä, 200 metriä ja 400 metriä. 4 × 400 metrin viesti oli ensi kertaa ohjelmassa vuonna 1991 Sevillassa.
Lähde:
Lähde:
Laaksolahti
Laaksolahti () on Espoon Suur-Leppävaaraan kuuluva kaupunginosa, joka sijaitsee Viherlaakson ja Karakallion naapurissa, Leppävaaran luoteispuolella. Laaksolahden kaupunginosa koostuu kolmesta pienalueesta: Jupperi, Lähderanta ja Veininlaakso. Vuodenvaihteessa 2011–2012 Laaksolahdessa asui yhteensä 10 226 henkeä, joista Veininlaaksossa 3 453, Lähderannassa 1 452 ja Jupperissa 5 321 asukasta.
Laaksolahdessa on muun muassa ala-aste, esikoulu, kirjasto, uimaranta, jäähalli, jalkapallokenttä ja -halli, juoksurata, tennis- ja sulkapallohalli ja kauppoja.
Laaksolahdessa toimii Laaksolahden huvilayhdistys, Veinissä Veinin omakotiyhdistys ja Jupperissa Jupperin omakotiyhdistys. Kuten nimistä käy ilmi, on Laaksolahdessa pääosin omakotitaloja. Historiallisesti Laaksolahti on entistä huvila-aluetta, joka käy ilmi myös katunimistöstä (Ensimmäinen - Kahdeksas huvilatie, Huvilarinne, Huvilamäki ja Huvilaharju). Laaksolahden vieressä on Pitkäjärvi, jossa juhannuksena poltetaan juhannuskokko. Pitkäjärven rantaa myöten kulkee historiallinen Kuninkaantie, toiselta nimeltään Suuri rantatie.
Suurin osa Laaksolahden asunnoista on rakennettu 1960-luvun jälkeen. Yleisin rakennustyyppi alueella oli erilliset pientalot.
Taloussanomien mukaan Laaksolahti (02730 Espoo) on mediaanituloltaan Suomen kuudenneksi suurituloisin postinumeroalue.
Suomen tasavallan presidentti Sauli Niinistö asui Laaksolahdessa ennen muuttamistaan Mäntyniemeen.
Jeremy Sumpter
Jeremy Robert Myron Sumpter (s. 5. helmikuuta 1989 Monterey, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän näytteli nimiroolia elokuvassa "Peter Pan (2003)". Muita merkittäviä rooleja hänellä on ollut muun muassa elokuvissa "Just a Dream (2002)" ja "Local Boys". Sumpter on toiminut myös mallina. Hänellä on kolme sisarusta, veli Travis, pikkusisko Jennifer ja kaksossisko Jessica. Myös molemmat hänen siskoistaan toimivat viihdealalla.
Sumpter syntyi Sandy ja Gary Sumpterin lapsena. Hänellä on kaksossisko Jessica, ja kaksi muuta sisarusta, Owen (äidin edellisestä avioliitosta) ja Jennifer. Perhe muutti äidin vanhaan kotikaupunkiin Mount Sterlingiin, Kentuckyyn kun hän oli noin 10 kuukauden ikäinen.
Kun Sumpter oli 11-vuotias hän liittyi "International Modeling and Talent Associationiin" ja aloitti mallina Kentuckyssa. Hän myös voitti "Vuoden paras teinimalli" -tittelin, jonka hän allekirjoitti managerinsa Mark Robertsin kanssa. Sumpter päätti muuttaa takaisin Los Angelesiin perheensä kanssa.
Sumpterin ensimmäinen elokuvarooli oli vuonna 2001 elokuvassa "Frailty". Sumpter palkittiin "a Saturn Award" -gaalassa tittelillä "paras nuoren näyttelijän roolisuoritus". Sen ansiosta hän esiintyi Danny Gloverin kanssa showtime-elokuvassa "Just a Dream."
P. J. Hogan
Paul John (P. J.) Hogan (s. 30. marraskuuta 1962 Brisbane, Queensland, Australia) on australialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän on ohjannut muun muassa elokuvat "Getting Wet" (1984), "Sloth" (1993), "Kuka sanoo tahdon" (1997), "Vallaton rakkaus" (2002), "Peter Pan" (2003) ja "Himoshoppaajan salaiset unelmat" (2009). Hän ohjasi ja käsikirjoitti vuonna 1994 ilmestyneen romanttisen elokuvan "Tahdon naimisiin".
Age of Renaissance
Age of Renaissance on Don Greenwoodin ja Jared Scarboroghin suunnittelema ja Avalon Hillin vuonna 1996 julkaisema 3–6 pelaajan lautapeli. Tyypillisesti peli kestää noin 3–6 tuntia pelaajista riippuen.
Age of Renaissancessa kukin pelaaja kontrolloi yhtä Euroopan talouskeskuksista - Venetsiaa, Genovaa, Barcelonaa, Pariisia, Lontoota tai Hampuria. Pelin aikana pelaajat pyrkivät laajentamaan valtakuntaansa ja kontrolloimaan erilaisia tuotteita tuottavia alueita rahan tulon varmistamiseksi. Rahaa pelissä tarvitaan sekä laajentamisen mahdollistavien yksiköiden ostamiseen, että uusien pelin kulkuun vaikuttavien keksintöjen hankkimiseen.
Pelissä on kolme korttipinoa, jotka kuvaavat pelin kolmea kautta. Peli jatkuu kunnes joku pelaaja on keksinyt kaikki keksinnöt tai kolmas kausi, eli kolmas korttipakka on kulunut loppuun. Pelin aikana pelaajat nostavat erilaisia kortteja ja olennainen osa pelin strategiaa onkin korttien pelaaminen oikealla hetkellä. Suuri osa korteista on tuotekortteja, joista kukin kyseistä tuotetta omistava pelaaja saa rahaa tuotteiden määrän mukaisesti, mutta korttipakassa on myös muunlaisia peliin vaikuttavia kortteja.
Pelimekaniikka toimii pääpiirteissään siten, että jokaisen vuoron alussa pelaajat huutavat toisiltaan salassa jonkin määrän rahaa ja saavat sen verran yksiköitä käyttöönsä laudalle. Mielenkiintoiseksi huutokaupan tekee se, että vähiten huutava pääsee toimimaan ensimmäiseksi ja saa parhaat edellytykset myös taisteluun, kun taas eniten huutava joutuu tyytymään joko hänelle jääviin alueisiin tai taisteluun huonommilla edellytyksillä. Tärkeä osa pelin strategiaa onkin arvata mitä muut suunnittelevat ja miettiä itselleen sopiva huuto.
Pauli Nevala
Pauli Lauri Nevala (s. 30. marraskuuta 1940 Pohja) on suomalainen keihäänheittäjä ja olympiavoittaja.
Nevala tuli Suomen huipulle jo 20-vuotiaana vuonna 1961. Tällöin hän heitti ensin Teuvalla elokuussa 80,53 m ja otti Mikkelissä SM-kultaa. 1. syyskuuta hän heitti Vaasassa uuden Suomen ennätyksen 84,23 m. Seuraavana vuonna EM-kisoissa hän jäi karsintaan. Vuonna 1963 hän heitti ensin 83,55 m Teuvalla ja sitten 41 sentin päähän ME:stä Helsingissä SE-tuloksella 86,33 m.
14. lokakuuta 1964 Tokion olympialaisissa Nevala heitti neljännellä heitollaan 82,66 metriä, joka oli hänen paras tuloksensa sitten heinäkuun 1963 ja voitti olympiakultaa. Ennakkosuosikki ja ME-mies norjalainen Terje Pedersen oli pudonnut jo karsinnassa.
Méxicon olympiakisoissa 1968 Nevala ei päässyt jatkoon karsinnasta. Hän kyllä heitti yli 80 metriä, mutta tuomarit katsoivat keihään pudonneen lappeelleen, merkkiä jättämättä. Jorma Kinnunen otti olympiahopeaa.
Heinäkuussa 1969 Nevala heitti Teuvalla 91,40 m ja otti syyskuussa Ateenan EM-kisoista hopeaa heittämällä 89,59 m. Kisan voitti Jānis Lūsis.
Nevala oli uransa parhaassa kunnossa kaudella 1970, jolloin hän heitti peräti 55 kilpailussa. Hän ylitti 90 metriä viidessä kilpailussa, 85 metriä 32 kilpailussa ja 80 metriä 52 kilpailussa. Kymmenen parhaan kilpailun keskiarvo oli 90,12 ja koko kauden keskiarvo 85,86. Nevala heitti uransa parhaan tuloksen 92,64 Ruotsi-ottelussa 6. syyskuuta 1970 jääden vain 6 cm Kinnusen ME-tuloksesta. Kauden lopussa hän piti hallussaan maailman kärkitulosta ja yhdysvaltalainen Track & Field News rankkasi hänet maailman parhaaksi keihäänheittäjäksi.
Nevalan ura päättyi yllättäen huhtikuussa 1971 Abidjanissa Norsunluurannikolla, missä hän loukkasi olkapäänsä pahoin eikä pystynyt enää heittämään.
Nevala tunnettiin uransa aikana persoonallisena, kantaa ottavana ja omapäisenä. Hän on myös tunnustanut käyttäneensä anabolisia steroideja, jotka kiellettiin vuonna 1975.
Joulukuussa 2011 Nevala sai liikuntaneuvoksen arvonimen.
Pauli Nevala on Pasi Reinin kirjoittamassa "Kaaret ja tarinat, keihäsmestarit Nevalasta Ruuskaseen" -kirjassa (Docendo, 2015) kertonut avoimesti käyttäneensä hormoneja urheilu-urallaan. Hän myös epäilee niiden liikakäytön olleen syynä vuoden 1971 loukkaantumiseen, joka päätti hänen uransa.
Kulttuuri (Iain M. Banks)
Kulttuuri on kuvitteellinen anarkistissosialistinen ja utopistinen yhteiskunta, johon useimmat Iain M. Banksin tieteiskirjat sijoittuvat. Banksin kirjaa "Pelaaja" pidetään yleisesti parhaana esittelynä Kulttuuriin.
Kulttuuri on posthumanistinen yhteiskunta, joka syntyi seitsemän tai kahdeksan avaruusmatkailuun kykenevän humanoidilajin yhdistyessä "ryhmäsivilisaatioksi". Myöhemmin Kulttuuriin on liittynyt muitakin ei-humanoidilajeja. Jokainen yksilö on vapaa lähtemään ja liittymään Kulttuuriin uudelleen niin halutessaan. Suurin osa Kulttuurin kansalaisista asuu Mieliksi kutsuttujen tekoälyjen ohjaamissa valtavissa avaruusaluksissa tai orbitaaleissa.
Rengasmaailma
Rengasmaailma ("Ringworld", 1970) on Larry Nivenin tieteiskirja. Sille on kirjoitettu kolme jatko-osaa, "The Ringworld Engineers" (1980), "The Ringworld Throne" (1996) ja "Ringworld’s Children" (2004).
Tarinan rengasmaailma on planeetan kiertoradan kokoinen, miljoona kilometriä leveä yhtenäinen keinotekoinen rengas, jonka sisäpinnalla on asutusta. Nivenin mukaan rengasmaailma on välivaihe planeetasta Dysonin kehään.
Kirja on voittanut Hugo-, Nebula-, Locus-, Ditmar- ja Seiun-palkinnot.
Dysonin kehä
Dysonin kehä, Dysonin pallo tai Dysonin sfääri on fyysikko Freeman Dysonin vuonna 1960 kuvailema kuvitteellinen, ontto pallomainen kehärakennelma, joka voisi ympäröidä tähden. Tällainen rakennelma keräisi talteen kaiken tähden säteilemän energian. Dyson itse sai idean kehästä tieteiskirjailija Olaf Stapledonin kirjasta "Starmaker" (1937). Dysonin kehän rakentava sivilisaatio olisi luokkaa II Kardašovin skaalalla.
Dysonin kehä esiintyy myös Bob Shaw’n tieteiskirjassa "Orbitsville" sekä Dan Simmonsin tieteiskirjassa "Endymionin nousu", joka kuuluu kirjailijan Hyperion-sarjaan.
Kepler-teleskooppi on tehnyt havaintoja tähden KIC 8462852 kirkkaudenvaihteluista, joiden perusteella pidetään mahdollisena, että tähteä voisi ympäröidä Dysonin parvi eli jonkinlainen pallon ja renkaan yhdistelmä. Muiden selitysten osoittauduttua puutteellisiksi päädyttiin mahdollisuuteen, että tähden edessä on "megastruktuurien parvi". Sitä aiotaan tutkia radioteleskoopilla.
Jäykäksi rakennettu kehä tarvitsisi erittäin vahvoja rakennusmateriaaleja.
Kardašovin asteikko
Kardašovin asteikko (usein myös Kardashevin asteikko) on venäläisen astronomin Nikolai Kardašovin (s. 1932) ehdottama menetelmä sen arviointiin, kuinka teknisesti kehittynyt sivilisaatio on (julkaistu 1964). Asteikko perustuu sivilisaation energiankulutukseen ja sen levittäytyneisyyteen avaruuteen. Ihmiskunta sijoittuu nykyään luokkaan 0,7. Asteikossa on kolme ryhmää:Energiankulutus mitataan seuraavassa tehona, jonka yksikkö on watti. Yksi watti tarkoittaa yhden joulen kulutusta sekunnissa.Kardašovin asteikko ei määrittele, miten sivilisaatio voi tuottaa tarvitsemansa energian.
Tyypin I saavuttaminen:
Tyypin II saavuttaminen:
Tyypin III saavuttaminen on mahdollista samoilla keinoilla kuin tyypin II, mutta suuremmassa mittakaavassa, esimerkiksi rakentamalla Dysonin pallo galaksin jokaisen tähden ympärille.
Alkuperäisessä asteikossa ei ollut alle tyypin I sivilisaatioita. Ihmiskunta ei ole vielä saavuttanut tyyppiä I vaan on tasolla 0,7. Alle luokkaa I voidaan myös kutsua tyyppi 0:ksi.
Zoltan Galantai lisäsi asteikkoon tyypin IV joka pystyy käyttämään hyödykseen koko näkyvän maailmankaikkeuden energiaa; arvioiden mukaan noin 10 wattia. Milan Ćirković esitti ajatuksen, että tyyppi IV kuvaisi sivilisaatiota, joka käytti hyväkseen superjoukkonsa energiaa. Oma Neitsyen superjoukkomme tuottaa arviolta 10 W.
Carl Sagan esitti ajatuksen, että sivilisaation kehittyneisyyttä mitattaisiin käytössä olevan energian lisäksi käytössä olevan informaation perusteella. Tämä asteikko perustuu kirjaimiin: A merkitsee 10 uniikkia bittiä informaatiota. Jokainen kirjain ylöspäin nostaa informaation määrää yhdellä suuruusluokalla. Asteikon viimeinen kirjain Z tarkoittaisi tällöin 10 bittiä. Vuoden 1973 ihmiskunta oli noin tasolla 0,7H ja sillä oli käytössään 10 bittiä informaatiota. Informaatio- ja energia-asteikot ovat toisistaan riippumattomia, joten informaatioluokan Z sivilisaation ei välttämättä tarvitse olla tyyppiä III.
Freeman Dyson
Freeman John Dyson (s. 15. joulukuuta 1923 Crowthorne, Britannia) on englantilaissyntyinen, yhdysvaltalainen fyysikko ja matemaatikko, joka tunnetaan työstään kvanttisähködynamiikan, kiinteän olomuodon fysiikan ja ydinaseiden suunnittelun parissa sekä futuristisista näkemyksistään. Yksi hänen tunnetuimmista korkealentoisista tulevaisuudenvisioistaan on niin kutsuttu Dysonin kehä, jonka mukaan ihmiskunta tai jokin vieras muukalaislaji avaruudessa voisi rakentaa aurinkonsa ympärille rakenteen, joka kykenisi hyödyntämään aurinkonsa koko säteilyenergian. Dyson tunnetaan myös nationalismin vastustajana. Hän on siirtynyt eläkkeelle.
Dyson opiskeli Cambridgen yliopistossa, ja hänestä tuli vuonna 1945 matematiikan kandidaatti. Toinen maailmansota keskeytti Dysonin opinnot, ja hän toimi sodan ajan analyytikkona Kuninkaallisten ilmavoimien pommituslennostossa.
Dyson ohjasi vuonna 1977 Princetonin yliopistossa John Aristotle Phillipsin kohua herättäneen opinnäytteen ”Atomipommin rakentaminen”, joka käsitteli alkeellisen Pu-239-ydinpommin valmistamista.
Freeman Dysonin isä on säveltäjä George Dyson. Hänen lapsiaan ovat muun muassa Esther Dyson ja George Dyson.
Dyson on saanut Wolfin palkinnon fysiikassa vuonna 1981.
Olaf Stapledon
William Olaf Stapledon (1886–1950) oli brittiläinen filosofi ja tieteiskirjailija. Hänen teoksensa vaikuttivat suuresti muun muassa Arthur C. Clarkeen, Brian Aldissiin, Stanisław Lemiin ja John Maynard Smithiin.
Edward Bellamy
Edward Bellamy (26. maaliskuuta 1850 – 22. toukokuuta 1898) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten kuvitteelliseen vuoteen 2000 sijoittuvasta utopiaromaanista "Vuonna 2000", joka ilmestyi englanniksi vuonna 1888.
Edward Bellamy syntyi Chicopee Fallsissa, Massachusettsissa. Hän kävi Union Collegea muttei suorittanut tutkintoa. Bellamy opiskeli lakia mutta hylkäsi sen ja työskenteli vähän aikaa sanomalehtialalla New Yorkissa ja Massachusettsissa. Hän jätti sitten sanomalehtityön ja omistautui kirjallisuudelle, novelleille ja romaaneille. Bellamy meni naimisiin Emma Sandersonin kanssa vuonna 1882.
Bellamyn kirjoittamia kirjoja ovat "Dr. Heidenhoff's Process" (1880), "Miss Ludington's Sister" (1884) ja "The Duke of Stockbridge". Talousjärjestelmän epäoikeudenmukaisuus sai hänet kirjoittamaan kuuluisimman teoksensa "Looking Backward: 2000–1887", joka kuvasi tulevaisuuden yhteiskuntaa päähenkilön Julian Westin silmin. Romaani oli valtava menestys, ja se käännettiin lukuisille kielille, saksannoksen pohjalta myös suomeksi vuonna 1902 J. K. Karin käännöksenä nimellä "Vuonna 2000: katsaus vuoteen 1887". Bellamyn teos synnytti suurta poliittista liikehdintää sosialististen näkemystensä vuoksi Yhdysvalloissa, jossa perustettiin 165 ”Bellamy-klubia” kirjan ideoista keskustelemista ja niiden edistämistä varten. Menestyskirjan tarinaa jatkoi vuonna 1897 julkaistu "Equality" (suom. "Yhdenvertaisuus")
Bellamyn teoksen suosio sai aikaan sen, että Yhdysvalloissa julkaistiin vuosina 1887–1900 peräti 46 muuta utopiaromaania, kuten William Morrisin "News from Nowhere" (suom. "Ihannemaa", 1900–1901). Myös Suomessa Bellamyn ajatukset herättivät keskustelua erityisesti työväenliikkeen parissa. Esimerkiksi työväenkirjailija Elvira Willman kirjoitti yhteiskuntautopiastaan "Työmieheen" vuonna 1904 otsikolla "Utopia". Myös Konrad Lehtimäen utopiaromaani "Ylös helvetistä" (1917) lienee myös osaltaan Bellamyn mallin inspiroima.
Bellamy kuoli tuberkuloosiin lapsuudenkodissaan Chicopee Fallsissa 48-vuotiaana. Vaikka vuonna 2000 yhteiskunta ei ollutkaan hänen kuvailemansa kaltainen, "Vuonna 2000" on säilyttänyt suosionsa vielä nykyaikanakin: utopiaklassikon uusi suomennos ilmestyi vuonna 1999.
Heike Drechsler
Heike Gabriela Drechsler (o.s. Daute, s. 16. joulukuuta 1964 Gera, DDR) on saksalainen yleisurheilija ja olympiavoittaja. Uransa alkuvaiheessa hänet tunnettiin pikajuoksijana ja pituushyppääjänä, myöhemmin hän keskittyi pelkästään pituushyppyyn. Drechsler edusti Saksan demokraattista tasavaltaa maan vielä ollessa olemassa, myöhemmin Saksan liittotasavaltaa.
Drechsler paransi pituushypyn aikuisten maailmanennätystä kahdesti. Hän hyppäsi 744 cm Itä-Berliinissä 22. syyskuuta 1985 ja 745 cm Tallinnassa 21. kesäkuuta 1986. Jälkimmäistä tulosta hän myös sivusi Dresdenissä 3. heinäkuuta 1986. Drechslerin ennätys pituudessa on 748, hypätty kahdesti (Neubrandenburg 1988 ja Lausanne 1992) ja hän on hypännyt kilpailuissa yli 400 kertaa yli seitsemän metrin. Vuonna 1982 Drechsler hyppäsi junioreiden ME:n 698.
200 metrillä Drechsler sivusi Marita Kochin maailmanennätystä 21,71 29. kesäkuuta 1986 Jenassa ja sivusi samaa aikaa kaksi kuukautta myöhemmin Stuttgartissa. Tällöin hänellä oli samanaikaisesti hallussaan sekä pituushypyn että 200 metrin ME:t.
Drechsler seurustelee Arto Bryggaren kanssa. He asuvat osan vuodesta Helsingissä.