hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Veraventure
Veraventure Oy on valtion pääomasijoitusyhtiö, joka vastaa sijoituksista Oy-muotoisiin alueellisiin pääomasijoitusrahastoihin, sekä näiden rahastojen kehittämisestä. Yritys hallinnoi muun muassa Aloitusrahasto Vera Oy:ta eli Averaa (perustettu 2005), joka siemenrahoittaa alkavia innovatiivisia yrityksiä. Veraventuren päätoimipaikka on Kuopio. Tämän lisäksi sillä on sivutoimipisteet Helsingissä ja Oulussa.
Veraventuren toimitusjohtajana toimii Leo Houtsonen. Veraventure on Finnvera Oyj:n tytäryhtiö.
Reisiyhdyntä
Reisiyhdyntä on seksin muoto, jossa mies laittaa siittimensä partnerin yhteenpuristettujen reisien väliin. Reisiyhdyntää on käytetty keinona välttää raskaus ja säilyttää neitsyys.
Reisiyhdynnässä naisen kanssa siitin asetetaan reisien väliin niin ylös, että sen varsi koskettaa häpyhuulia, mutta terska on irti emättimestä.
Jotkin naiset kokevat reisiyhdynnän tuottavan vaginan penetraatiota voimakkaampaa mielihyvää.
Myös reisiyhdynnässä siemennestettä saattaa joutua emättimeen ja kondomin käyttö on tarpeen suojaamaan sukupuolitaudeilta. Liukaste voi olla tarpeen.
Cristiane
Cristiane Rozeira de Souza Silva (s. ), paremmin tunnettu taiteilijanimellä Cristiane, on brasilialainen jalkapalloilija.
Cristianen ura alkoi São Paulon paikallisjoukkueissa São Bernardossa ja Juventusissa. Hänet valittiin alle 19-vuotiaiden maajoukkueeseen jo 15-vuotiaana. Naisten maajoukkueeseen Cristiane nousi vuonna 2003. Hänet valittiin mukaan myös 2003 MM-kilpailuihin, joissa hän pääsi jokaisessa ottelussa vaihtopelaajana kentälle. Varsinaisen läpimurtonsa kansainvälisillä kentillä Cristiane teki Ateenan olympialaisissa seuraavana kesänä. Brasilia eteni finaaliin ja Cristiane oli turnauksen paras maalintekijä yhdessä Birgit Prinzin kanssa.
Helmikuussa 2005 Cristiane siirtyi saksalaiseen 1. FFC Turbine Potsdamin. Turbine Potsdam voitti seuraavalla kaudella Bundesliigan mestaruuden, mutta Cristianella oli vaikeuksia sopeutua saksalaiseen pelityyliin. Kesällä 2006 hän siirtyi kilpailevaan VfL Wolfsburgin, mutta ei yhden kauden jälkeen enää jatkanut seurassa. Cristiane palasi Brasiliaan ja liittyi São Joséen.
Vuoden 2007 MM-kilpailuissa Cristiane oli Brasilian toiseksi paras maalintekijä ja hänet valittiin kisojen kolmanneksi parhaaksi pelaajaksi. Brasilia sijoittui kisoissa toiseksi. Helmikuussa 2008 Cristiane palasi Eurooppaan, Ruotsin Damallsvenskanin Linköpings FC:hen viideksi kuukaudeksi. Pekingin olympialaisissa Brasilia sijoittui jälleen toiseksi, ja Cristiane oli jälleen kisojen paras maalintekijä. Olympialaisten jälkeen hän palasi takaisin Brasiliaan Corinthiansiin.
Cristiane on sijoittunut Fifan vuoden pelaaja -äänestyksessä kolmanneksi 2007 ja 2008.
Gotlannin allas
Gotlannin allas tai Gotlanninmeri on Itämeren laaja keskusallas Ruotsin ja Baltian maiden välissä. Se jaetaan kaikkiaan neljään altaaseen: itäiseen, läntiseen ja pohjoiseen Gotlannin altaaseen sekä Gdańskinlahteen.
Gotlannin altaan kolme osaa ympäröivät Ruotsille kuuluvaa Gotlannin saarta:
Disaster Movie
Disaster Movie on vuonna 2008 ensi-iltansa saanut komediaelokuva. Elokuva parodioi muun muassa elokuvia "Iron Man", "The Incredible Hulk", "Lumottu", "Hancock", "Alvin ja pikkuoravat", "Sex and the City – Sinkkuelämää" ja "Kung Fu Panda".
"Disaster Movie" sai lähestulkoon pelkästään negatiivisia arvosteluja. Rotten Tomatoes -sivuston 100 huonoimman 2000-luvun elokuvan listalla "Disaster Movie" on sijalla 22. Metacritic antoi elokuvalle vain 15 % sadasta ja The Times-lehti nimesi elokuvan vuoden 2009 huonoimmaksi.
Uuvanakasvit
Uuvanakasvit ("Diapensiaceae") on Ericales-lahkoon kuuluva pieni kasviheimo, jossa on vain muutamia sukuja ja niissä muutamia lajeja.
Uuvanakasvit ovat viileillä tai kylmillä alueilla kasvavia talvivihantia varpuja, jotka muodostavat patjamaisia kasvustoja. Uuvanakasvien kukissa on kolme suojuslehteä, ja teriö sekä verhiö ovat molemmat viisilehtiset. Uuvanakasveilla on viisi hedettä ja emin sikiäin on kolmilokeroinen.
Uuvanakasvien heimon ainut Suomessa luonnonvaraisena kasvava laji on uuvana ("Diapensia lapponica").
Mähkä
Mähkä ("Selaginella selaginoides") on mähkäkasvien heimoon kuuluva pienikoinen kellanvihreä erilaisitiöinen sanikkainen.
Monivuotinen, sammalmaisen vaikutelman antava mähkä kasvaa 3–10 cm korkeaksi. Itiötähkättömät haarat ovat 2–3 cm pitkiä ja suikertelevat vaakasuorassa maanmyötäisesti. Tähkälliset haarat ovat pystyjä ja 3–10 cm pitkiä. Neljänä rivinä olevat lehdet ovat 1–3 mm pitkiä, kapeanpuikeita, harvaan hammaslaitaisia ja pehmeitä. Itiötähkät ovat yksittäin haarojen kärjissä. Itiölehdet ovat kapeanpuikeita ja kellertäviä. Tähkän alaosassa ovat isoitiöpesäkkeet ja yläosassa pikkuitiöpesäkkeet. Itiöpesäkkeet sijaitsevat lehtihangoissa. Mähkä itiöi Suomessa heinä-syyskuussa. Alkeisvarsikko on kaksikotinen, lehtivihreätön ja hyvin pieni. Se jää osittain tai kokonaan itiön seinän sisään.
Mähkää tavataan pohjoisen pallonpuoliskon pohjoisosissa ja vuoristoalueilla. Euroopassa sitä kasvaa Britteinsaarten pohjoisosissa, Alpeilla, Karpaateilla, Kaukasuksella, Pyreneillä, Islannissa, suurimmassa osassa Fennoskandiaa sekä Pohjois-Venäjällä. Levinneisyysalue jatkuu laikuttaisena läpi Siperian pohjoisosien Alaskaan sekä Kanadan ja Yhdysvaltojen havumetsävyöhykkeelle. Keski- ja Itä-Euroopasta mähkästä tunnetaan lukuisia fossiililöytöjä.
Suomessa mähkää kasvaa jokseenkin yleisenä Kainuussa, Pohjois-Pohjanmaalla ja Lapissa. Harvinaisempana sitä tavatavaan Keski- ja Itä-Suomen pohjoisosissa sekä Ahvenanmaalla. Maan eteläosista laji on monin paikoin hävinnyt, muun muassa Etelä-Karjalasta, Satakunnasta ja Etelä-Hämeestä.
Mähkä kasvaa letoilla, lettorämeillä, lettokorvissa, tihkupinnoilla, puronvarsissa, rannoilla sekä rehevillä tunturikankailla ja -niityillä. Joskus lajia tapaa myös niittytöyräillä ja pientareilla. Laji on kalkinsuosija. Suomessa mähkä on monin paikoin hävinnyt soiden kuivattamisen myötä.
Tony Jaa
Tony Jaa (oik. Japanom Yeerum; s. 5. helmikuuta 1976 Surin, Thaimaa) on thaimaalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan toimintaelokuvista "Ong-bak" (2003) ja "The Protector" (2005).
Tony Jaa aloitti elokuvissa esiintymisen aluksi sijaisnäyttelijänä. Hän työskenteli pitkään ohjaaja ja näyttelijä Panna Rittikrain Muay Thai Stunt -ryhmässä, joka oli erikoistunut tekemään erinäisiä stuntteja elokuviin ja televisiosarjoihin. Jaa oli muun muassa Sammo Hungin sijaisnäyttelijänä energiajuomamainoksessa, jossa hänet vaadittiin tekemään voltin norsun selkään syöksyhampaan kautta. Jaa esiintyi myös Robin Shoun sijasnäyttelijänä elokuvassa "Mortal Kombat 2 - hävitys".
Jaa teki 1990-luvulla pääosin sivurooleja thaimaalaisissa toimintaelokuvissa. Sittemmin yhdessä ystävänsä Panna Rittikrain kanssa kaksikko kiinnostui tekemään elokuvaa liittyen muay boraniin. Jaa harjoitteli neljä vuotta kyseistä kamppailulajia, joka on thainyrkkeilyn edeltäjä. Lopulta kaksikko teki lyhyen esittelyvideon, jota he esittelivät elokuvatuottajille. Lopulta tuottaja-ohjaaja Prachya Pinkaew herätti kiinnostusta ideaan ja työsti kaksikon kanssa elokuvan "Ong-bak" (2003). Se oli Tony Jaan ensimmäinen pääosarooli ja elokuvasti tuli heti menestys Aasiassa. Kaksi vuotta elokuvan julkaisusta Pinkaew ohjasi myös Jaan seuraavan elokuvan "The Protector", jossa Jaan esittämä hahmo yrittää saada takaisin varastetun norsunsa.
Maaliskuussa 2006 Jaa ilmoitti tekevänsä jatko-osan "Ong-bakille" nimeltä "Ong-bak 2". Elokuva julkaistiin lopulta joulukuussa 2008. Elokuva sai hyvän vastaanoton Thaimaassa ja tuotti sen vuoden elokuvista eniten, ollen myös tuottavampi, kuin Jaan edellinen elokuva "The Protector". Jaa teki elokuvien välissä cameo-roolit elokuvissa "The Bodyguard" ja "The Bodyguard 2", esittäen itseään. Lopulta 2010 julkaistiin Ong-bak-elokuvasarjan kolmas osa "Ong-bak 3". Thaimaassa elokuva oli yksi tuottavimmista elokuvista kyseisenä vuotena. Se ei kuitenkaan loppujen lopuksi ollut taloudellinen menestys edelliseen osaan nähden. Elokuva sai myös pääosin länsimaissa negatiivisiä arvioita keskittyessään heidän mielestä liikaa buddhalaiseen filosofiaan toiminnan sijaan. Myöskään elokuvan käsikirjoitus ei ollut paras mahdollinen.
Muutama viikko "Ong-bak 3" ensi-illan jälkeen 28. toukokuuta 2010 Tony Jaan kerrottiin ryhtyneen buddhalaiseksi munkiksi Surinin temppeliin Thaimaassa. Hän kuitenkin jätti temppelin muutaman vuoden jälkeen ja palasi takaisin näyttelemisen pariin. "The Protector 2" julkaistiin lokakuussa 2013, jossa Jaa jatkoi norsunsa pelastamista. Ennen elokuvan ensi-iltaa ilmoitettiin myös Jaan osallistumisesta elokuvan "Fast & Furious 7" kuvauksiin.
Artur Lõoke
Artur Lõoke () ja Herman Treial () olivat kaksi virolaista loikkaria jotka ylittivät Suomen ja Neuvostoliiton rajan Ilomantsissa 28. heinäkuuta 1949 ja pyysivät Suomesta poliittista turvapaikkaa. Lõoke palautettiin Neuvostoliittoon ja tuomittiin myöhemmin oikeudessa kuolemaan. Treial kuoli sairaalassa Suomessa rajalla sattuneessa ammuskelussa saamiinsa vammoihin. Tapaus sai maailmanlaajuista huomiota ja aiheutti vaikeuksia Suomen hallitukselle.
Lõoke työskenteli rautateillä Rakkessa. Viron saksalaismiehityksen aikana vuodesta 1941 Lõoke komensi Rakken kylän Omakaitse-joukkuetta. Saksalaisten paetessa hän pyrki pakolaisena Ruotsiin, kuitenkaan onnistumatta. Neuvostovallan aikana hän piileskeli viranomaisia viiden vuoden ajan. Lõoke pyrki Suomen kautta länteen, vaatteisiin oli ommeltu matkaa varten kultarahoja. Kuolemantuomion jälkeen Lõoken vaimo ja tytär karkotettiin viideksi vuodeksi Siperiaan Novosibirskin alueelle.
Veikko Itkonen ohjasi Treialin pakoyrityksestä Tuuli Reijosen tapahtumista kirjoittaman romaanin "Kenen on syy?" pohjalta vuonna 1962 elokuvan "Vaarallista vapautta". Tom Östling on tehnyt aiheesta televisiolle dokumentin "Loikkari", jossa haastatellaan silloista sairaanhoitajaa Sirppa-Leena Elorantaa (o.s. Laurio), joka auttoi Treialia ja sai itsekin ehdollisen vankeustuomion.
Treial on haudattu Helsingin Hietaniemen hautausmaalle alueelle 26.
Jokiharjasluikka
Jokiharjasluikka, aikaisemmin kellusluikka, ("Isolepis fluitans") on mätästävä ja hento vedessä kasvava kasvilaji. Lehdet hyvin ohuita, rihmamaisia ja usein kelluvia. Lajin vanha tieteellinen nimi on "Scirpus fluitans".
Jokiharjasluikka kasvaa Pohjoismaissa melko harvinaisena Tanskassa, Etelä-Ruotsissa ja Etelä-Norjassa. Sitä ei tavata Suomessa. Euroopassa jokiharjasluikka esiintyy länsi- ja eteläosassa.
Kiehkurakielo
Kiehkurakielo ("Polygonatum verticillatum") on ruskuskasvien heimoon ja kalliokielojen sukuun kuuluva kasvilaji. Kiehkurakielo on kooltaan suurehko ja se kasvaa lehdoissa. Lehdet ovat kapeita, suippoja, silposuonisia ja ne ovat asettuneet säteittäisesti. Kukat ovat vihertävänvalkoisia ja ne ovat kiinni lehtihangoissa yleensä pareittain. Kiehkurakielon hedelmä on punainen, myrkyllinen marja. Suomessa kiehkurakieloa kasvaa vain koristekasvina.
Kartiokalkkikämmekkä
Kartiokalkkikämmekkä eli pyramidikämmekkä eli "kartiosaalepjuuri" ("Anacamptis pyramidalis") on kämmekkäkasvien heimoon kuuluva kasvilaji. Se on noin 15–45 senttimetriä korkea ja sen lehdet ovat suikeita ja kouruisia.
Kartiokalkkikämmekän kukinto on tiheä, tyvestä puolipallomainen ja latvasta kartiomainen. Kukat ovat ruusun- tai purppuranpunaisia ja kasvi kukkii maaliskuusta kesäkuuhun.
Kartiokalkkikämmekkä kasvaa Pohjois-Afrikassa, Länsi-Aasiassa sekä Keski- ja Etelä-Euroopassa, mutta sitä ei tavata Suomessa.
Seututie 807
Seututie 807 on Siikalatvan Rantsilan taajamasta Paavolan, Ruukin ja Revonlahden taajamien kautta Siikajoenkylään johtava seututie. Tie erkanee Rantsilassa valtatieltä 4 ja risteää Paavolassa kantatien 86 ja Revonlahdella valtatien 8 kanssa. Tie päättyy Siikajoenkylässä seututien 813 risteykseen. Tien pituus on 62 kilometriä. Revonlahden ja Siikajoenkylän välinen osuus on sorapintainen, mutta muutoin tie on päällystetty.
Same Day, Different Shit
Same Day, Different Shit on rap-artisti Kuruptin kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 20. kesäkuuta 2006. Hän julkaisi sen nimellä Young Gotti, joka on Tupac Shakurin hänelle antama lempinimi. Kurupt lähti Death Row Recordsista johtuen hänen edellisen albuminsa Against tha Grainin huonosta myynnistä ja arvosteluista. Hän liittyi Daz Dillingerin D.P.G. Recordziin vuoden 2005 joulukuussa. Albumi sijoittui sijalle 59. Billboardin Top R&B/Hip-Hop -albumilistalla.
Lumileinikki
Lumileinikki ("Ranunculus nivalis") on pienikokoinen, leinikkikasvien heimoon kuuluva arktinen kasvilaji. Muiden leinikkien tavoin lumileinikki on myrkyllinen laji.
Monivuotinen lumileinikki kasvaa 2–15 cm korkeaksi, joskin hedelmävaiheessa kasvi voi kasvaa jopa 25 cm korkeaksi. Varsi on pysty, haaraton ja yläosastaan ruskeakarvainen. Aluslehdet ovat pitkäruotisia. Lehtien lapa on tavallisesti 1–3 cm leveä, kolmijakoinen ja tavallisesti herttatyvinen. Lehtilavan keskiliuska on ehyt ja sivuliuskat 2–3-halkoisia. Varsilehdet ovat ruodittomia, ja niiden lehtien lavan liuskat ovat kapeanpuikeita tai lähes soikeita. Keltaisia kukkia on vain yksi ja niissä on kaksi kehäkiehkuraa. Sekä teriö että verhiö ovat viisilehtisiä. Pitkään säilyvät verholehdet ovat n. 5 mm pitkiä ja tiheään ruosteenruskeakarvaisia. Tummankeltaiset terälehdet ovat 7–12 mm pitkiä ja mesikuopallisia. Kukkapohjus on kalju, tai sen kärjessä on muutamia ruskeita karvoja. Suomessa lumileinikki kukkii heinä-elokuussa. Hedelmistössä on noin 1,5–2 mm pituisia pähkylöitä, joissa on jokseenkin suora, pähkylän pituinen ota.
Lumileinikki muistuttaa suuresti Suomessa hyvin harvinaista rikkileinikkiä ("Ranunculus sulphureus").
Lumileinikki on arktinen laji, jonka levinneisyysalue on varsin rajoittunut pohjoisella pallonpuoliskolla. Euroopassa sitä kasvaa ainoastaan Norjan ja Ruotsin vuoristoalueilla, Huippuvuorilla sekä paikoitellen Pohjois-Venäjän arktisilla alueilla. Levinneisyysalue jatkuu Venäjällä Aasian puolelle ja ulottuu Pohjois-Siperian läpi Tyynellemerelle. Pohjois-Amerikan puolella lajia kasvaa Alaskassa ja Pohjois-Kanadassa. Lumileinikki on tavanomainen laji myös Grönlannissa.
Suomessa lumileinikki on harvinainen pohjoisen Lapin kasvi. Sitä tavataan ainoastaan Enontekiöllä ja Utsjoella. Runsaimmillaan laji on Kilpisjärven alueen suurtuntureilla.
Lumileinikin kasvuympäristöä Suomessa ovat tunturikosteikot. Sitä tavataan paljakkavyöhykkeen lumenviipymäpaikoilla, kosteissa niittypainanteissa, pajuviidoissa ja rannoilla.
Seututie 843
Seututie 843 on Kuusamon Aholasta Suomussalmen Palovaaraan kulkeva seututie. Tien linjausta on muutettu, ja useissa kartoissa näkyvän vanhan linjauksen mukaan se meni Kuusamon Poussusta Murtovaaran, Hossan ja Juntusrannan kautta Suomussalmen Palovaaraan. Tie erkani valtatieltä 5 ja päättyy Palovaarassa seututien 912 risteykseen.
Uusi linjaus lähtee valtatieltä 5 Aholan kohdalta ja yhtyy vanhaan linjaukseen Murtovaarassa. Poussusta Murtovaaraan ollut osuus on saanut uuden numeron 8430.
Peltopillike
Peltopillike ("Galeopsis bifida") on huulikukkaiskasvien heimoon kuuluva kasvilaji. Peltopillike muistuttaa karheapillikettä ("Galeopsis tetrahit"), mutta sen kukat ovat kellanvalkoisia tai vaaleanpunaisia. Kukan teriön alahuulen keskiliuska on pitkähkö ja lovikärkinen.
Peltopilliketta kasvaa Pohjois- ja Keski-Euroopassa sekä Pohjois-Aasiassa. Suomessa se on yleinen, alkuperäislajina tai muinaistulokkaana Oulun läänissä ja sen eteläpuolella sekä Perä-Pohjanmaan eliömaakunassa ja vakiintuneena uustulokkaana pohjoisimmassa Suomessa.
Dasjat
Dasjat olivat muinaisintialaisen eepoksen Rigvedan mukaan arjalaisten vihollisia. Monesti dasjat liitetään varhaiseen Induskulttuuriin, mutta nyttemmin esimerkiksi suomalainen indologi Parpola väittää dasjojen olleen indoiranilaisten iranilainen haara, joka
asutti muun muassa BMAC-kulttuurin aluetta Etelä-Turkmenistanissa ennen arjalaisten hyökkäystä sinne. Kuvaan sopii se, että Etelä-Turkmenistanista on löydetty monin sisäkkäisin muurein varustettuja linnoituksia, jollaisia kuvataan Rigvedassa dasjoilla olleen. Myös Kaspianmeren itäpuoliseen alueeseen on myöhemmin viitattu äänteellisesti sanaa dasja, dasa muistuttavilla nimillä Dahistun jne.
Pikkulaukku
Pikkulaukku ("Rhinanthus minor") on näivekasvien heimoon kuuluva yksivuotinen kasvilaji. Pikkulaukku on muiden laukkujen tapaan puoliloinen, sillä se imee ravintoa muiden kasvien juurista.
Pikkulaukun lehtien muoto vaihtelee kapeanpuikeista kapeansoikeisiin. Lisäksi ne ovat hammaslaitaisia. Kukat sijaitsevat varsien latvoissa ja ovat kiinni lehtihangoissa. Kukat ovat väriltään tummankeltaisia, mutta teriön ylähuulen hampaat ovat sinipunaisia. Kukkien tukilehdet ja verhiöt ovat yleensä tumman- tai ruskeanvihreitä. Kukan teriö on 13–15 mm pitkä ja ylähuuli on alahuulta pidempi, sivuilta litistynyt ja suoratorvinen. Verhiö on pullea ja myös sivuilta litistynyt. Pikkulaukku kukkii Suomessa kesä-syyskuussa. Pikkulaukun erottaa isolaukusta ("Rhinanthus angustifolius") mm. erilaisten kukkien avulla.
Suomessa pikkulaukulla on kaksi alalajia, eteläinen kesäpikkulaukku ("Rhinanthus minor" ssp. "minor") ja lapinpikkulaukku eli lapinlaukku ("Rhinanthus minor" ssp. "groenlandicus"). Lapinlaukku luokitellaan monissa teoksissa omaksi lajikseen. Pikkulaukku kasvaa Suomessa yleisenä ja alkuperäisenä tai muinaistulokkaana koko maan alueella.
Arto Kurtto, Leena Helyranta, Otavan värikasvio, 2005, Otava, uudistettu laitos, sivu 218
Lahnanruohokasvit
Lahnanruohokasvit ("Isoëtaceae") on sanikkaisiin kuuluva kasviheimo, johon kuuluu erilaisia vesikasveja. Lajeja on yhteensä 125 ja ne jaetaan yhteen tai kahteen elossa olevaan sukuun.
Suomessa kasvavia lahnanruohokasvien heimoon ja lahnanruohojen sukuun kuuluvia kasvilajeja on vain kaksi:
Tummalahnanruoho on yleinen koko Suomessa ja vaalealahnanruoho kasvaa paikoitellen koko Suomessa.
Virpapaju
Virpapaju ("Salix aurita") on pajukasvien heimoon kuuluva Euroopassa tavattava kasvilaji.
Virpapaju on harittava- ja harvahaarainen pensas, joka kasvaa noin 50–250 cm korkeaksi. Sen haarat ovat hoikahkoja, ruskeanharmaita tai punaruskeita ja kaljuja. Vanhoissa haaroissa on kuoren alla selviä harjuja. Vuosikasvaimet ovat hoikkia, harvaan lyhytkarvaisia tai kaljuja. Lehtisilmut ovat 2–3 mm pitkiä, kaljuja tai karvaisia. Korvakkeet ovat isoja, munuaismaisia ja sahalaitaisia. Lehtilapa on 2,5–5 cm pitkä ja muodoltaan vastapuikea, vinokärkinen, lyhytsuippuinen tai tylppä, poimureunainen ja matalanyhäinen tai ehytlaitainen. Lehti on päältä himmeän tummanvihreä, kurttupintainen ja harvakarvainen, alta vaaleanvihreä ja tiheäkarvainen ja selvästi korkosuoninen. Virpapaju kukkii ennen lehtien puhkeamista touko-kesäkuussa. Norkkoperät ovat lyhyitä ja pienilehtisiä.
Virpapaju voi risteytyä useiden pajulajien kanssa. Suomesta tunnetaan risteymiä pohjanpajun ("S. lapponum"), tuhkapajun ("S. cinerea"), raidan ("S. caprea"), juolukkapajun ("S. myrtilloides") ja hanhenpajun ("S. repens" ssp. "repens") kanssa.
Virpapajua kasvaa lähes koko Euroopassa aivan mantereen eteläisimpiä, itäisimpiä ja pohjoisimpia osia lukuun ottamatta. Suomessa virpapaju kasvaa paikoitellen hyvin yleisenä koko maassa aina Rovaniemen korkeudelle saakka. Pohjoisempana lajista on vain yksittäisiä havaintoja.
Virpapaju kasvaa kosteilla paikoilla, esimerkiksi soiden korpimaisilla reunamilla, kalliosoistumissa, märillä niityillä ja rannoilla.
Virpapajun nuoria oksia on ainakin Ruotsissa käytetty ennen muun muassa korien ja vanteiden raaka-aineena.
Adventiivinen
Adventiivinen alkionkehitys eli adventiiviembryonia on toinen agamospermian sukupolvenvuorottelun esiintymisen mukaan jaetuista osa-alueista. Tällaista alkionkehitystä esiintyy suurella osalla tropiikin kasveista.
http://www.joensuu.fi/biologia/mh/seed2001.pdf
Leith Stevens
Leith Stevens (13. syyskuuta 1909 Mount Moriah, Missouri – 23. heinäkuuta 1970 Hollywood, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuvasäveltäjä, joka sävelsi myös paljon musiikkia radio-ohjelmiin.
Tunnetuimpia radiosarjoja, joissa hänen sävellyksiään on kuultu ovat 1956–1957 esitetty antologiasarja "The CBS Radio Workshop" ja "Big Town", jonka pääroolissa esiintyi Edward G. Robinson. Elokuvista tunnetuimpiin kuuluvat "Hurjapäät" ja "Maailmojen sota".
Stevens kuoli sydänkohtaukseen saatuaan hetkeä aikaisemmin kuulla vaimonsa kuolleen auto-onnettomuudessa.
Ranskalainen punnerrus
Ranskalainen punnerrus on lihaskuntoharjoite, jolla harjoitetaan ojentajalihaksia. Se harjoittaa ojentajia kyynärpäästä leveään selkälihakseen asti.
1. Makaa vaakatasossa olevalla penkillä jalat maassa ja pää vain hieman penkin reunan yli.
2. Ota käsipainot tai levytanko myötäotteella (kämmenet pois päin vartalosta) ja pidä sitä suorilla käsillä. Kaiken painon pitäisi olla ojentajilla.
3. Koukista käsiä kyynärpäistä tuomalla tanko lähelle otsaa.
4. Pidä kyynärpäät samassa asennossa, älä anna niiden levitä ulospäin.
5. Suorista kädet takaisin ylös.
Tässä muunnelmassa liike suoritetaan seisoen (tai istumalla selkänojattomalla istuimella, jotta liikeradan pystyy tekemään täytenä). Liike tehdään samalla tavalla, mutta tankoa pidetään pään yläpuolella kasvojen sijasta.
Kumman tahansa liikkeen voi tehdä myös käsipainoilla.
Utnapištim
Utnapištim on muinaismesopotamialaisen sumerilais-babylonialaisen Gilgameš-eepoksen sankari, joka selvisi vedenpaisumuksesta samalla tavoin kuin Raamatun Nooa. Jumalat, ankara myrskyn jumala Enlil etunenässä, päättivät hävittää ihmiset heidän pahuutensa tähden. Hyvä jumala Enki paljasti suunnitelman Utnapištimille, jonka tuli rakentaa valtava arkki ja pelastaa siihen maan eläimet, kasvit ja itsensä perheineen. Utnapištim tekikin niin ja pelastui seitsemän päivää kestävältä myrskyltä ja tulvalta. Näin Utnapištimista tuli jumala. Kertomuksella on monia yhtymäkohtia Vanhan testamentin vedenpaisumuskertomukseen (1. Moos. 6–9), muun muassa arkin valtava koko.
Utnapištim esiintyy Gilgameš-eepoksen 11. taulussa. Legendassa jumalat päättivät hävittää koko ihmiskunnan sen syntien tähden. Syntejä ei tarkemmin eritellä, mutta Atrahasis-legendan mukaan ihmiset olivat lisääntyessään käyneet niin meluisiksi, että se häiritsi Enlilin unta. Enki varoitti tulvasta ja kehotti Utnapištimia rakentamaan valtavan arkin pelastaakseen itsensä, sillä ylempien jumalten käskyä ei voinut peruuttaa. Utnapištim teettikin arkin.
Etelästä tuli pahalta näyttävän sään ja sanansaattajien jälkeen musta pilvi ja valtava myrsky, joka pyyhkäisi tulvana maan yli. Avara maa särkyi kuin saviruukku ja oli pimeää. Veli ei nähnyt veljeään, ihmisiä ei tunnettu taivaassa lainkaan. Hukkuneet ihmiset täyttivät meren kuin kalanpoikueet. Jumalat, muun muassa Ištar, kauhistuivat aikaansaamaansa vedenpaisumusta. Kun tulva oli kestänyt aikansa, vesi laski ja arkki laskeutui Nisirin vuorelle. Maa oli muuttunut saveksi. Utnapištim lähetti kaksi lintua tutkiakseen, onko vesi laskenut maan pinnalta. Korppi ei enää palannut. Myös Utnapištimin rakentama arkki oli niin valtava, ettei sitä olisi kyetty tuohon aikaan rakentamaan. Kukaan muu kuin Utnapištim vaimoineen ei pelastunut tulvasta.
Gilgameš-eepoksen "Utnapištim" vastaa teoksen "Eridu Genesis" Šuruppakissa asunutta Ziusudraa. "Zi-ud-sura" tarkoittaa 'hän näki elämän'. Se kirjoitetaan länsimaisissa lähteissä tavallisesti "Ziusudra", "Zuisudra" tai "Ziudsura" jne. Hän näki Enko-jumalan, joka varoitti tulevasta tulvasta ja kertoi, ettei Anin ja Enlilin käskyä voinut peruuttaa. Arkin rakentamisesta mahdollisesti kertonut osio on kadonnut tästä tekstistä.
Kauhea myrsky ja tulva raivosi maassa seitsemän päivää ja seitsemän yötä, kunnes Aurinko tuli näkyviin ja valaisi maan ja taivaan. Ziusudra teurasti härän ja uhrasi lampaita.
Kertomus muistuttaa babylonialaista "Atrahasis"-eepoksen tulvatarinaa.
David Rapoport
David Rapoport (1883 Ukraina – 1943 Auschwitzin keskitysleiri, Puola) oli juutalaisaktivisti, joka pelasti juutalaisia Saksan miehityksen aikana Ranskassa.
Ukrainalaissyntyinen Rapoport oli nuoruudessaan sionisti-aktivisti.
Rapaport perusti maanalaisen hyväntekeväisyysorganisaation nimeltä "Comité de la Rue Amelot" 15. kesäkuuta 1940 Pariisiin heti, kun kaupunki oli antautunut saksalaisille miehittäjille. Sen julkikuvana toimi lääkehuolto-organisaatio "La mère et l’enfant" (”Äiti ja lapsi”). Järjestö toimi julkikuvana Rapaportin vastarintatoiminnalle, jonka tarkoitus oli pelastaa mahdollisimman monia juutalaisia. Nimensä maanalainen järjestö sai osoitteestaan 36 Rue Amelot.
Natsien vainojen kiristyessä Rapaport menetti nopeasti omat rahansa, mutta onnistui keräämään ajoittain lahjoituksia Äiti ja lapsi-yhdistyksen avulla. Kun Rapaport sai tiedon natsien perustamien keskitysleirien vaikeista oloista hänen organisaationsa alkoi tukemaan myös leirien vankeja muun muassa vaate-, ruoka- ja lääkepaketeilla. Hän onnistui myös saamaan vakavasti sairaita leirivankeja vapaaksi ja hoitoon.
Tammikuussa 1942 Rue Amelotin organisaatio jakoi noin 40 000 annosta ruokaa sen soppakeittiöistä ja kuljetti 2 000 avustuspakettia vangeille Drancyn, Pithiviersin, Beaune-la-Rolanden, Poitiersin ja Montsin keskitysleireille. Se oli jakanut yli 1 000 vaatekappaletta ja tarjonnut 900 lääkärillä käyntiä. Lisäksi organisaatio rahoitti pakolaislasten orpokotia ja lakiasiaintoimistoa. Rapaport oli myös alkanut jo salaisesti sijoittamaan juutalaislapsia kristittyjen perheisiin.
SS-Obersturmführer Theodor Dannecker johti Gestapon juutalaisasioiden toimistoa Ranskassa. Tammikuussa 1942 pidetyn Wannseen konferenssin jälkeen Dannecker yhdessä muiden natsivirkailijoiden kanssa alkoi kiihdyttämään lopullista ratkaisua, juutalaisten täydellistä tuhoamista.
Rapaportin järjestö vei lähetyksiä Ranskaan sijoitetuille keskitysleireille vielä kesän 1942 jälkeen, kun natsit olivat kieltäneet vierailut leireillä varsinkin juutalaisilta. Tällöin Rapaport käytti avustusten kuljettamiseen Ranskan Punaista Ristiä.
Vuoteen 1943 mennessä Rapaportin järjestö oli sijoittanut noin tuhat juutalaislasta turvaan kristittyihin perheisiin ja auttanut kymmeniä tuhansia. Natsien toiminta kuitenkin koveni. Järjestön johtohenkilöitä oli pidätetty ja paine vaikeutti yhteistoimintaa muiden järjestöjen kanssa.
Rapaport ja hänen vaimonsa pidätettiin 1. kesäkuuta 1943. Heidät vietiin Auschwitzin keskitysleirille, jossa he molemmat kuolivat. Vaikka osa Rapoportin järjestön keittiöistä suljettiin pidättämisen yhteydessä, jäljelle jääneet jakoivat kymmeniä tuhansia ruoka-annoksia kuukausittain hätää kärsiville lähes miehityksen päättymiseen asti.
Lia Sargent
Lia Sargent (s. Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä ja ääniohjaaja, joka tunnetaan parhaiten englanniksi dubattujen animesarjojen ja elokuvien parista.
Hänen isänsä on elokuvaohjaaja Joseph Sargent ja äiti Carolyn Nelson näyttelijä.
__notoc__
Sargent halusi nuorena tulla teatterinäyttelijäksi, mutta heikon äänen vuoksi unelman toteuttaminen pitkittyi. Hän alkoi käydä laulu- ja äänitunneilla saadakseen ääneensä lisää vahvuutta. Opiskellessaan Los Angeles Valley collegessa radiotoimittajaksi Sargent sai tietää eräällä äänikurssilla, että ulkomaalaisten elokuvien englanniksi dubbaamista voisi tehdä työkseen. Hän huomasi myöhemmin kykenevänsä kuulostamaan hyvin samanlaiselta usean naisnäyttelijän kohdalla eräässä kiinalaissa elokuvassa ja koe-esiintyi tutun kautta elokuvan dubbaamiseen.
Sargent opiskeli myös pantomiimia Kanadassa.
Sargent pääsi kokeilemaan ensimmäisen kerran ääninäyttelemistä 14-vuotiaana, kun hänen isänsä asetti tyttärensä dubbaamaan elokuvaansa erään irlantilaistytön huonolta kuulostaneet repliikit.
Sargent ei kuitenkaan innostunut ääninäyttelemistä vaan halusi tulla näyttelijäksi. Myöhemmin opiskellessaan collegessa radiotoimittajaksi hänen opettajansa kehottivat Sargentia koe-esiintymään erääseen kiinalaiseen toimintaelokuvan dubbaamiseen. Tämän myötä Sargent pääsi tekemään työkseen ääninäyttelemistä useimmiten dubbaamisen, sekä useiden videopelien parissa. Hänen dubbaus listaansa kuuluvat muun muassa Brave Fencer Musashi, , Cowboy Bebop, .hack, The Big O, Kidō senshi Gundam ja Kyborgi 009.
Sargent esiintyi myös televisiossa vuosina 1985–1991 tehden useimmiten cameorooleja.
Kukkakaalikorvat
Kukkakaalikorvat eli korvahematooma on termi kamppailu-urheilussa syntyneille hoitamattomien verenpurkaumien rustottamille korville.
Korvahematooma syntyy korvaan osuneen iskun seurauksena, jolloin korvalehteen tulee verenvuoto ihon ja ruston väliin. Hematoomaa pyritään hoitamaan punktoimalla verenvuoto neulalla. Verenpurkaumia voi ehkäistä kamppailu-urheiluun suunnitelluilla korvasuojuksilla.
Atrahasis
Kuningas Atrahasîs on päähenkilönä 1700- ja 1600 lukujen välillä eaa. kirjoitetussa muinaisbabylonialaisessa myytissä, joka käsittelee ihmisen luomista. Teoksen ensimmäiset fragmentit ajoittuvat Babylonian kuningas Ammişaduqan (1646-1626 eaa.) aikakaudelle, mutta kertomus itsessään on luultavasti hieman näitä fragmentteja vanhempi. Kertomuksessa on teemana myös vedenpaisumus. Tämä vedenpaisumusmyytti on toiminut todennäköisesti esikuvana niin Gilgameš-eepoksen kuin myös Vanhan Testamentin tulvakertomukselle.
Teos alkaa kuvailemalla tilannetta, jossa jumalat asuvat maan päällä. Teoksen ensimmäinen säe kuuluukin:
He tekevät ruumiillista työtä ja ovat hyvin väsyneitä työskentelyyn. Jumalten yläluokka ("Anunnakū") teettää raskaita töitä jumalten alaluokalle ("Igigi"). Igigit menevätkin lakkoon ja valittavat tilanteestaan jumalien kuninkaalle Enlilille. Enlilin on pakko löytää ratkaisu ongelmiin, joita raskaat työt nostavat pintaan. Ratkaisuna Enlil keksii luoda ihmisen, jonka tehtäväksi tulee tehdä työt, jotka ennen kuuluivat jumalille.
Ihminen luodaan savesta. Jotta ihminen pystyisi tehokkaasti tekemään työtä jumalille, päättivät jumalat lisätä ihmiseen jumalan verta. Jumala nimeltä Wê, jota ei tunneta mistään muista lähteistä, uhrataan ja hänen verensä lisätään ihmisen rakennusaineeksi. Tämän johdosta ihmisille syntyy kuolematon henki ("eţemmu"). Ranskalainen assyriologi Jean Bottéro näkee Wê jumalan mukaan ottamisessa akkadinkielisen sanaleikin, jonka avulla selitetään ihmisen olemusta. "Wê" jumala lisättynä akkadinkieliseen sanaan jumala "ilu(m)" aikaansaa yhdistelmän "(a)wêlu(m)" tai "awīlum", mikä tarkoittaa ihmistä.
Ihmisen luomisen jälkeen tarina jatkuu ja kaikki näyttää olevan jälleen hyvin maan päällä. Ihmiset kuitenkin lisääntyvät kovaa vauhtia ja elävät jopa tuhansia vuosia. Tämän vuoksi ihmisten lukumäärä kasvaa liian suureksi ja se alkaa häiritä Enliliä, joka ei ihmisten aiheuttaman melun vuoksi kykene nukkumaan. Enlil päättää pienentää ihmisten lukumäärää epidemioiden, nälänhädän ja kuivuuden avulla, mutta kaikki nämä yritykset valuvat hukkaan, kun viisaudenjumala Ea suojelee ihmisiä. Epäonnistuminen ihmisten määrän vähentämisessä ajaa Enlilin käyttämään julmaa asetta – tulvaa – joka tulee tuhoamaan kaiken elollisen maan päältä. Ea neuvoo Atrahasîsta rakentamaan suuren veneen, minkä avulla hän pystyisi pelastamaan perheensä. Atrahasîs lastaa veneeseensä myös eläimiä, jotta eläimet eivät tuhoutuisi tulvassa. Näin ihmiskunta ja eläimet selviävät ja jatkavat eloaan. Jotta katastrofia ei sattuisi uudelleen, säätää Ea ihmisen eliniän nykyiseksi, tekee osan naisista hedelmättömiksi ja luo lisäksi lapsikuolleisuuden.
Audiosurf
Audiosurf on Dylan Fittererin kehittämä rytmi- ja pulmapeli. Tavoitteena on kerätä radalta synkronoidusti musiikin kanssa tulevia palikoita. Peli julkaistiin ainoastaan Steamissa 15. helmikuuta 2008. Vuonna 2013 sille julkaistiin jatko-osa Audiosurf 2.
"Audiosurfissa" pelaaja ohjaa leijuvaa avaruusaluksen kaltaista alusta. Pelaaja liikuttaa alusta vasemmalle ja oikealle monilinjaista värikästä rataa, keräten samalla palikoita linjoilta. Alusta voi liikuttaa hiirellä, näppäimistöllä tai peliohjaimella.
Pelaaja voi valita melkein minkä tahansa DRM-vapaan musiikkitiedoston omasta musiikkikirjastosta tai kappaleen CD:ltä. Lisäksi, "Audiosurfin" mukana tulee "The Orange Boxin" pelien soundtrackit. "Audiosurf Radio" välilehdeltä voi pelata "Audiosurf Overtunen" ja monia itsenäisten artistejen kappaleita.
Pelin tavoitteena on kerätä pisteitä keräämällä palikoita kolmen (tai enemmän) värilinjoissa. Mitä enemmän palikoita on linjassa, sitä enemmän pisteitä tulee. Kuumista väreistä kuten punainen ja keltainen saa enemmän pisteitä, kunnes taas viileistä väreistä kuten sininen ja magenta saa vähemmän pisteitä. Pelaajia myös palkitaan kappaleen lopuksi jos se on saavuttanut kappaleen päättyessä jotain. Tällaisia saavutuksia ovat esimerkiksi kappaleen lopettaminen ilman mitään jäljelle jääneitä palikoita ja kaikkien tietyn värin palikoiden kerääminen kappaleen aikana. Jokaisella kappaleella on eri tasoilla mitalit: pronssi, hopea ja kulta.
Kappaleen jälkeen pisteet lähetetään rankinglistalle mikäli pelaaja on tehnyt tunnukset. Pisteiden lisäksi listalle lähetetään kappaleen pituus ja radan ulkonäkö tarkistusta varten, jotta huijarit voidaan ilmoittaa pelissä olevalla toiminnolla.
Pelissä on 16 hahmoa, jotka on jaettu kuuteen luokkaan.
Orazio Antinori
Orazio Antinori (28. lokakuuta 1811 Perugia Italia – 26. elokuuta 1882 Shewa Etiopia) oli italialainen tutkimusmatkailija ja eläintieteilijä.
Antinori opiskeli luonnonhistoriaa Perugiassa ja Roomassa. Myöhemmin hän teki yhteistyötä Charles Lucien Bonaparten kanssa ja kuvitti teoksen "Iconografia della Fauna Italica". 1840-luvun puolivälissä Antinori kiinnostui politiikasta ja toimittajan työstä. 1848 hän osallistui kapteenina hyökkäykseen napolilaisia vastaan, ja myöhemmin hänet karkotettiin maasta. Hän asui Ateenassa ja Smyrnassa ja perehtyi alueen linnustoon.
Vuonna 1854 Antinori matkusti Cristina Trivulzio Belgiojoson kanssa Syyriaan ja Vähään-Aasiaan. 1859 hän matkusti Egyptiin ja kulki ylös Niiliä yhdessä Carlo Piaggian kanssa. Sittemmin hän myi lintukokoelmansa Torinon luonnonhistorialliselle museolle. Antinori asui pitkään myös Tunisiassa, jonka jälkeen hän edusti Italiaa Suezin kanavan vihkiäisissä
Antinori osallistui Odoardo Beccarin tutkimusmatkalle Etiopiaan. Palattuaan Italiaan hänestä tuli Italian maantieteellisen seuran puheenjohtaja. 1876 hän otti osaa Gustavo Chiarinin ja Antonio Cecchin johtamalle retkelle Shewan provinssiin Etiopiassa, missä he tapasivat kuningas Menelik II:n, jolta he saivat luvan perustaa maantieteellinen tutkimusasema Let Marefiaan. Antinori kuoli Shewassa.
Antinori nimesi linnuista ruostehertun ("Cisticola troglodytes"), kelta-arokertun ("Eremomela canescens") ja ruohikkoruusupeipon ("Lagonosticta rara").
OGLE-TR-111
OGLE-TR-111 on luokittelematon tähti (todennäköisesti oranssi tai keltainen kääpiö) Kölin tähdistössä noin 5 000 valovuoden päässä. Ainakin yhden planeetan OGLE-TR-111 b:n on varmistettu kiertävän tähteä, ja toinen on vielä varmistamatta.
Johan Kunttu
Johan Evert Kunttu () oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hän oli Saksassa sotilaskoulutuksensa saanut jääkäri, joka menehtyi sisällissodan taistelussa Kalevankankaalla.
Hänen vanhempansa olivat kauppias Antti Kunttu ja Maria Kristina Hämäläinen.
Kunttu kirjoitti ylioppilaaksi Viipurin suomalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1910 ja liittyi Viipurilaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa vuosina 1910–1912 ja filosofisen tiedekunnan fyysis-matemaattisella osastolla vuosina 1912–1915.
Kunttu liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 8. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. Hän haavoittui Schmardenissa 25. heinäkuuta 1916. Pataljoonan rintamalta paluun jälkeen hän suoritti Vuonna 1917 Polangenissa järjestetyn erikoiskurssin (pommarikurssi).
Kunttu saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana luutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 2. Jääkärirykmentin 4. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, missä hän kaatui 28. maaliskuuta 1918. Hänet haudattiin Luumäen hautausmaahan.
Vihne
Vihne on heinäkasvien kukan osa. Se sijaitsee heinän tähkylässä olevan kukan ulkohelpeen eli kukan tukilehden kärkeen tai selkäpuolelle kiinnittyneenä. Vihne on rakenteeltaan sukasmainen. Heinälajista riippuen vihne voi olla näkymättömäksi surkastunut tai jopa koko kukintoa pidempi. Esimerkiksi pelto-ohran ("Hordeum vulgare") vihneet ovat erityisen pitkät.
Ghajini (vuoden 2008 elokuva)
Ghajini () on vuonna 2008 ilmestynyt intialainen jännityselokuva, jonka on ohjannut A. R. Murugadoss. Se on hindinkielinen versio saman ohjaajan vuonna 2005 ilmestyneestä tamilinkielisestä "Ghajini"-elokuvasta, joka sai inspiraationsa Christopher Nolanin elokuvasta "Memento". Elokuvan päärooleja näyttelevät Aamir Khan ja Asin Thottumkal.
Elokuva kertoo muistinsa vaurioittaneesta miehestä, joka etsii rakastettunsa murhaajaa. Hän selviää ainoastaan polaroid-kuvilla ja tatuoinneilla itselleen tekemien muistiinpanojen avulla.
Elokuvan kuvaukset aloitettiin Chennaissa toukokuussa 2007. Muita kuvauspaikkoja olivat Mumbai, Bangalore, Kapkaupunki ja aavikko Namibiassa.
Talvikkipaju
Talvikkipaju ("Salix pyrolifolia") on pajukasvien heimoon kuuluva isokokoinen pensas tai pieni puu, joka on levinnyt laajalle alueelle Euraasian taiga-alueella. Suomessa luonnonvarainen talvikkipaju on uhanalainen ja se on rauhoitettu. Laji kuuluu myös Euroopan neuvoston uhanalaisten kasvien listaan.
Talvikkipaju kasvaa 2,5–5 metriä korkeaksi. Varren haarat ovat ruskeita ja kaljuja, vuosikasvaimet karvaisia tai kaljuja. Silmut ovat 3 mm pitkiä ja kaljuja. Lehtien korvakkeet ovat isoja, munuaismaisia ja nystylaitaisia. Lehdet ovat lähes pyöreitä, sahalaitaisia ja kaljuja. Väriltään ne ovat päältä vaaleanvihreitä, alta kalpeanvihreitä. Suonipareja lehdissä on 8–10 kappaletta. Talvikkipaju kukkii toukokuussa ennen lehtien puhkeamista. Kukinto on norkko. Norkkoperät ovat lyhyitä ja lehdettömiä, ja norkkosuomut ruskeita. Sikiäin, palhot ja kota ovat kaljuja.
Talvikkipaju voi risteytyä muiden pajulajien, kuten esimerkiksi raidan ("S. caprea") kanssa.
Talvikkipaju on itäinen taigakasvi, jonka yhtenäinen levinneisyysalue ulottuu Ääniseltä itään aina Kamtšatkan niemimaalle saakka. Laji on yleisimmillään Siperian eteläosissa. Talvikkipajun läntisimmät kasvupaikat ovat Suomessa Kuusamossa, jossa kasvaa vain yksi vanha puu, sekä Tervolassa. Nämä esiintymät löydettiin vuosina 1917 ja 1948. Epävarma havainto lajista tunnetaan myös Sallasta. Suomen erillisesiintymät lienevät seurausta siementen kaukoleviämisestä. Suomen kaikki talvikkipajut ovat emikasveja, minkä takia se ei voi tuottaa ja levittäytyä laajemmalle siemenistä Suomessa.
Päälevinneisyysalueellaan talvikkipaju kasvaa kalkkiperäisillä tulvaniityillä ja -pensastoissa sekä lampareiden rannoilla. Suomessa laji kasvaa rinneletolla sekä lettokorven painanteessa. Suomen esiintymiä uhkaavat kasvien kuoleminen vanhuuteen sekä Tervolassa kasvupaikan vesitalouden muutokset metsänhoitotoimenpiteiden seurauksena.
Talvikkipajua myydään koristekasviksi esimerkiksi pihoille.
Seututie 862
Seututie 862 on Pudasjärven Lehtovaarasta Syötekylän kautta Taivalkosken Virkkuseen johtava seututie. Tie haarautuu Lehtovaarassa seututieltä 858, ja päättyy Virkkusessa seututien 863 risteykseen. Tien pituus on 25 kilometriä.
Ohjelmanjulistus
Ohjelmanjulistus (TIK-3) on Lyijykomppanian vuonna 1992 ilmestynyt single ja järjestyksessään toinen julkaistu äänite. B-puolena on kappale "Avatkaa! (ovi välissä)". Singlen molemmat kappaleet julkaistiin uudelleenmiksattuina versioina vuonna 1993 ilmestyneellä albumilla "Lyijykomppania".
Sovitukset Lyijykomppania.
A-puoli
B-puoli
Pascalin laki
Pascalin laki on yksi hydrodynamiikan tärkeimmistä laista, jonka keksi ranskalainen tiedemies Blaise Pascal vuonna 1648. Lain mukaan fluidiin vaikuttava ulkoinen paine vaikuttaa tasaisesti jakautuen koko fluidimäärään. Esimerkiksi sylinterimäisessä astiassa (esim. vesilasi, juomapullo) ilmakehän paine kohdistuu yhtä suurena sekä nestepintaan että kohtisuorasti jokaiseen osaan sylinterin seinämää ja pohjaa.
Lakiin perustuu muun muassa hydrauliprässin toiminta.
Hannes Wahlroos
Hannes Erik Wahlroos (s. 1952) on suomalainen professori ja entinen Lääkelaitoksen ylijohtaja. Hän on farmasian tohtori.
Wahlroos suoritti farmaseutin tutkinnon vuonna 1973 ja proviisorin tutkinnon 1977, molemmat Helsingin yliopistosta. Työuransa hän on tehnyt virkamiehenä. Wahlroosista tuli Lääkelaitoksen johtaja vuonna 1993, kun laitos perustettiin. Kun Lääkelaitos päätettiin siirtää Kuopioon, Wahlroos erosi sen johdosta. Hänen väitöskirjansa käsittelee Euroopan unionin lääkevalvonnan kehitystä ja lääkeinformaatiota sekä EU:n sisämarkkinoita ja kansanterveyttä. Hän vastusti laitoksen siirtämistä hyvin voimakkaasti.
Seututie 897
Seututie 897 on Suomussalmen Alajärveltä Hattuvaaran kautta Näljänkään kulkeva seututie. Tie erkanee valtatieltä 5 ja päättyy seututien 800 risteykseen. Tien pituus on 30 kilometriä.
Wieluńin pommitus
Wieluńin pommitus oli toisen maailmansodan ensimmäinen sotatoimi, kun natsi-Saksan ilmavoimien Luftwaffen pommikoneet pudottivat ensimmäisen pommilastinsa siviilikohteisiin Wieluńin kaupungissa aamulla 1. syyskuuta 1939.
Saksa aloitti hyökkäyksen Puolaan varhain aamulla 1. syyskuuta 1939. Vaikka Puolan hallitus oli julistanut liikekannallepanon vähän aiemmin, tuli hyökkäys sikäli yllätyksenä, ettei Saksa julistanut sotaa Puolalle. Ensimmäiset Luftwaffen pommit osuivat Wieluńin kaupunkiin viisi minuuttia ennen kuin taistelulaiva Schleswig-Holstein ampui ensimmäiset laukaukset kohti puolalaista Westerplatten varuskuntaa Danzigissa. Vaikka Schleswig-Holsteinin ampumaa laidallista on perinteisesti pidetty toisen maailmansodan lähtölaukauksena, Wieluńin pommitus oli varsinaisesti sodan ensimmäinen vihamielinen ja väkivaltainen toimi.
Ensimmäiset pommit räjähtivät aamulla klo 04.40 paikallista aikaa. Klo 06.00 saksalaiset huomasivat kaupungin jo palavan, mutta jatkoivat pommitusta aina iltapäivään klo 14.00 saakka. Pommitus sisälsi kolme hyökkäysaaltoa. Mukana oli Espanjan sisällissodassa toimineeseen Legion Condoriin kuuluneita veteraaneja, jotka olivat osallistuneet samankaltaiseen terroripommitukseen Guernicassa. Paluulentojen aikana puolalaisen 36. jalkaväkirykmentin ilmatorjunta onnistui pudottamaan neljä saksalaista Stuka-syöksypommittajaa.
Kaupungin 16 000 asukkaasta kuoli noin 1 200. Wielunissa ei ollut sotilaallisia, taktisia tai strategisia kohteita, ellei mukaan lasketa pientä sokeritehdasta. Saksalaiset pommittajat tuhosivat noin 90 % kaupungin keskustasta, mukaan lukien historiallisesti arvokkaan goottilaistyylisen kirkon. Arviolta 75 % koko Wielunin rakennuksista tuhoutui pommituksissa ja niitä seuranneissa tulipaloissa. Yksi ensimmäisistä rakennuksista, joihin osui pommeja, oli kaupungin sairaala, vaikka katolle oli maalattu suuri punainen risti. Joidenkin silminnäkijöiden todistusten mukaan saksalaiskoneet ampuivat lisäksi kaduilla juosseita siviilejä konekiväärein.
Pommituksen todellinen syy on hämärän peitossa. On esitetty, että kaupungissa olisi ollut puolalaisyksiköitä vielä ennen ensimmäistä iskua. Todennäköisempänä on pidetty sitä, että ainoa kaupungin lähellä ollut yksikkö oli ratsuväkiosasto, joka saapui Wieluniin myöhemmin samana päivänä.
28. tammikuuta 2009 Wielunin kunnanjohto asetti kaupungin ehdolle vuoden 2008 Nobelin rauhanpalkinnon saajaksi.
Lehtimuoto
Lehtimuoto eli yleisesti lehtilavan muoto on yksi tärkeistä lehden ominaisuuksista kasvia tunnistettaessa ja sen lajia määritettäessä. Lehtien muoto kasvissa voi vaihdella selvästikin verson ja lehden iästä riippuen, kuten esimerkiksi metsähaavalla ("Populus tremula"), ja samassa kasvissa voi olla erimuotoisia lehtiä eri kohdissa kasvia. Kaiken kaikkiaan kasvien lehdet ovat hyvin monimuotoisia, ja lehtimuodon kuvailu sekä nimeäminen ovat toisinaan riippuvaisia kuvailijasta.
Lehden yleisen muodon lisäksi lehden tyvellä tai kärjessä saattaa olla jokin oma, pienempi muotonsa, joka ei käy ilmi lehden yleismuotoa kuvaavasta termistä. Tällöin lehden tyveä tai kärkeä voidaan kuvata erikseen omilla termeillään. Lehden tyvellä voi olla myös lajista riippuen erinäköisiä korvakkeita. Lehden muotoon liittyviä muita ominaisuuksia ovat lehtilaidan ulkonäkö sekä lehtiasento eli lehtien sijoittuminen toisiinsa nähden. Toisinaan lehden muotoa voidaan kuvata lehden liuskoittuneisuuden voimakkuudella, ja lehden liuskoiksi voidaan kutsua erilaisia lehtilavan ulokkeita lehdestä riippuen. Yleisesti ottaen hieman liuskoittunut vastaa tavallisesti muotona suurin piirtein pari- tai sormihalkoista ja voimakkaasti tai syvään liuskoittunut pari- tai sormiosaista.
Lehti voi olla myös jakautunut useiksikin erillisiksi lehdyköiksi, jolloin kaikki lehdykät yhdessä muodostavat yhden lehden. Lehdyköiksi jakautuneet lehdet voivat olla joko pari- tai sormilehdykkäisiä ja lehdyköiksi jakautuminen voi olla tapahtunut useaan kertaan. Parilehdykkäisesti jakautuneet lehdet voivat olla lehdyköiltään joko tasaparisia, jolloin jokaiselle lehdykälle on symmetrisesti sitä vastaava lehdykkä, tai päättöparisia, jolloin lehden kärjessä on yksi pariton lehdykkä. Sormilehdykkäisiä lehtiä voidaan kutsua myös lehdyköiden lukumäärän perusteella, esimerkiksi kolmisormisiksi, tai vain yleisesti monisormisiksi. Lehdyköiksi jakautuminen ei aina ole täydellistä, ja osa lehdestä saattaa olla vain syvään liuskoittunut. Lehdykkäisyyden erottaminen syvästä liuskoittuneisuudesta on välillä haastavaa ja tulkinnanvaraista, kuten esimerkiksi myrkkykeisolla ("Cicuta virosa").
Useilla havupuilla tavattavat neulaset ovat kasvitieteellisesti lehtiä, jolloin niiden lehtimuoto on neulasmainen. Kaikkien havupuiden lehdet eivät kuitenkaan ole neulasmaisia ja muodoltaan neulasmaisia lehtiä voi olla myös muilla kasveilla.
Lehtilaita
Lehtilaita tarkoittaa yleensä kasvin lehtilavan reunan ulkonäköä. Lehtilaidan kuvaamisessa käytetään usein vakiintuneita termejä, kuten esimerkiksi ehytlaitainen, sahalaitainen, nirhalaitainen ja nyhälaitainen. Kaikilla kasveilla ei kuitenkaan ole lehdissään selkeää, tietynlaista lehtilaitaa, ja lehtilaidan ulkonäön kuvaileminen voi olla hanaklaa etenkin silloin, jos lehtilapa on liuskoittunut. Mikäli kasvin lehtilapa on jakautunut lehdyköiksi, voidaan lehtilaitaa kuvaavilla termeillä kuvata myös lehdyköiden laitaa.
Yleisesti ottaen yksisirkkaistilla kasveilla lehtilaita on tavallisesti ehyt, kun taas kaksisirkkaisilla, joihin suurin osa Suomenkin luonnonvaraisista kasveista kuuluu, lehtilaita voi vaihdella.
Tietynlainen lehtilaita voi olla lajille tyypillinen ominaisuus, jolloin sitä voidaan käyttää tuntomerkkinä kasvin lajia määritettäessä. Esimerkiksi poimulehtien ("Alchemilla") lajinmääritys perustuu osittain lehtien liuskojen lehtilaidan ulkonäköön.
Brofogdas
Brofogdas on vanhimpia rakennuksia Lapinjärven kunnassa, Kirkonkylän alueella. Rakennus on toiminut alun perin siltavoudin () asuntona, josta koko rakennus on saanut nimensä. Myöhemmin rakennus on toiminut vänrikinpuustellina sekä Lantmannaskolan i Östra Nylandin () toimitilana. Nykyään talo toimii näyttelytilana.
Kanervisara
Kanervisara ("Carex ericetorum") on sarakasvien heimoon kuuluva kevätsaraa ("Carex caryophyllea") muistuttava kasvilaji. Se kasvaa noin 5–30 cm korkeaksi ja viihtyy kuivilla kasvupaikoilla, erityisesti harjualueilla. Kanervisaran kasvutapa on pysty ja mätästävä. Sen varret ovat alaspäin kaartuvia ja varren tyvitupet ovat punaruskeita. Kanervisaran lehdet ovat harmahtavanvihreitä. Sen kukinnossa on kahdesta kolmeen emitähkää ja ne sijaitsevat lähekkäin varren yläpäässä. Tähkien tukilehdet ovat suomumaisia. Pullakot ovat vihertävänruskehtavia ja karvaisia. Kanervisara kukkii touko-kesäkuussa. Kanervisaraa kasvaa jokseenkin harvinaisena koko mantereisessa Suomessa lukuun ottamatta "käsivarren Lappia". Se on kasvanut aiemmin myös Ahvenanmaalla, mutta nykyisin se on sieltä hävinnyt. Muista Pohjoismaista kanervisaraa kasvaa Ruotsin ja Norjan eteläosissa ja Tanskassa.
Mykeröneilikka
Mykeröneilikka ("Dianthus armeria") on kohokkikasvien heimoon kuuluva kasvilaji. Se on noin 20–50 cm korkea ja kasvaa niityillä, satamissa ja kaatopaikoilla. Suomessa mykeröneilikka on hyvin harvinainen. Siitä on havaittu satunnaisesiintyminä Varsinais-Suomessa, Uudellamaalla, Satakunnassa ja Etelä-Pohjanmaalla. Mykeröneilikan kukat ovat punaisia ja valkopisteisiä ja se kukkii heinä-elokuussa. Mykeröneilikan kasvutapa on pysty ja sen lehdet ovat tasasoukkia. Kukat ovat tiheinä ryhminä ja niitä suojaavat ylälehdet. Kukan terälehdet ovat hammaskärkisiä. Mykeröneilikkaa on istutettu Suomeen myös koristekasvina.