hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Maisemasuunnittelu
Maisemasuunnittelu on osa alue- ja ympäristönsuunnittelua sekä kaavoitusta. Maiseman suunnittelu ja hoito tarkoittaa maiseman laaja-alaista fyysistä suunnittelua, jonka painopiste on maankäytön ohjaamisessa ja maiseman suojelun ja hoidon toimenpiteiden suunnittelussa ja seurannassa. Se voi olla joko laaja-alaista tai yksityiskohtaista, aina valtakunnan tasolta asuntojen ympäristöihin. Liiallisiin yksityiskohtiin meneminen ei silti myöskään ole hyvä asia eikä myöskään pinnallinen pelkän maisemakuvan tarkastelu.
Maiseman suunnitteluun vaikuttavat Ympäristöhallinto ja kaavoituskäytäntö. Sen tulisi ottaa huomioon myös maiseman suojelu ja esteettiset näkökohdat eli ihmisen elinympäristön kauneusarvot. Toiminnallisuuttakaan ei silti voida unohtaa suunnittelussa. Näkökulmana voi olla myös vaikkapa melun ja saasteiden vähentäminen. Monesti maisemasuunnittelua pidetään vain yhtenä osana maankäytön suunnitteluna, mutta toisaalta se pitäisi tehdä ennen muuta suunnittelua ja olla juuri se, mihin muu suunnittelu perustuu.
Maisemansuojelun kannalta katsottuna maiseman suunnittelussa rakennetuilla alueilla usein ympäröivä maisema antaa vihjeitä siitä, minkälaiseksi maaston muodot ja kasvillisuus olisi palautettava tai kehitettävä. Periaatteessa pitäisi saada luonnon vahingoittuminen pysymään mahdollisimman pienenä. Rakennustoiminnan vuoksi täydellisesti muuttuneilla alueilla voidaan maiseman suunnittelussa lähteä aivan omille linjoille. Tästä ovat esimerkkinä kanavat ja niiden varsiin tehdyt istutukset. Toisaalta tehtävänä on siis suojella arvokkaita luonnon- ja kulttuurialueita muulta maankäytöltä ja toisaalta osoittaa erilaisille maankäyttömuodoille niille maisemallisesti parhaiten soveltuvia paikkoja.Maiseman suojelun näkökannalta niin kuin muussakin luonnon- ja ympäristönsuojelutoiminnassa on maisemaa muokatessa virheiden korjaaminen jälkikäteen työlästä. Kun maisemalliset näkökohdat otetaan jo suunnitteluvaiheessa huomioon, taataan maiseman kauneudellisten arvojen säilyminen.
Hawaii Volcanoesin kansallispuisto
Hawaii Volcanoesin kansallispuisto, joskus myös Havaijin tulivuorten kansallispuisto, () on Yhdysvaltojen Havaijin osavaltiossa sijaitseva kansallispuisto, jossa sijaitsee muun muassa maailman suurin toimiva tulivuori Mauna Loa ja jatkuvasti purkautuva Kilauea. Hawaii Volcanoes kuului alun perin Havaijin kansallispuistoon, joka perustettiin jo vuonna 1916. Havaijin kansallispuisto jakautui vuonna 1961 kahteen osaan, Hawaii Volcanoesiin ja Haleakalāan. Puiston 1348 km² laajuista aluetta hallinnoi Yhdysvaltojen muiden kansallispuistojen tapaan maan National Park Service. Puisto on vuodesta 1987 lähtien kuulunut UNESCOn maailmanperintöluetteloon.
Egyptsat
Egyptsat 1 on Egyptin ensimmäinen satelliitti, joka laukaistiin 17. huhtikuuta 2007 ukrainalais–venäläisellä Dnepr-1-kantoraketilla.
Egyptsat 1 on kaukokartoitussatelliitti, joka perustuu ukrainalaisen KB Juzhnojen MS-1TK-satelliittirunkoon. Sen massa on 100 kg eli se on mikrosatelliitti. Sen rata on aurinkosynkroninen 668 km korkea kiertorata.
Märkälämpötila
Märkälämpötila on lämpötila, jossa rajallinen määrä nestettä ja suuri määrä kaasua ovat tasapainossa adiabaattisissa olosuhteissa. Märkälämpötila on lämpötila, johon kostealla kankaalla verhottu lämpömittari asettuu ilman virratessa pakotetusti sen ohitse. (Seppänen Olli, Ilmastointitekniikka ja sisäilmasto)
Kagu
Kagu ("Rhynochetos jubatus") on lähes lentokyvytön, erittäin uhanalainen aurinkokurkilintujen lahkoon kuuluva lintulaji.
Linnun pituus on noin 60 cm. Höyhenpuku on vaalea, tuhkanharmaa ja valkoinen. Koivet ovat pitkät, punaiset, samoin keskimittainen nokka on punainen. Päälaella on töyhtö, jonka höyhenet ovat tavallisesti päänmyötäisesti. Kagu on lähes lentokyvytön ja se liikkuu maassa kävellen. Siipiään se käyttää pääasiassa soidintanssissa, jossa molemmat sukupuolet tanssivat siivet levitettyinä toistensa ympärillä siipisulkiensa värikuvioita esitellen. Se pystyy liitämään pakoon vaaraa. Kagulla on paljon ääniä, joista tavallisin on aamuinen duetto, joka saattaa kestää 15 minuuttia.
Kagun sukupuuttoon kuollut isokokoisempi lähisukulainen "Rhynochetos orarius" tunnetaan fossiililöydön perusteella. Kagun systematiikka ei ole aivan selvä, sillä se on joskus luokiteltu myös haikaroihin.
Kagu elää vain Uudessa-Kaledoniassa. Se on yksi maailman harvinaisimmista lintulajeista ja on nykyään hyvin uhanalainen johtuen saarelle tuoduista vieraista petolajeista (kissat, rotat, koirat), kaivostoiminnasta ja metsien hakkuista. Kagu on rauhoitettu Uudessa-Kaledoniassa. Laji pesii myös vankeudessa Nouméan eläintarhassa ja Riviére Bleue Parkin suojelualueella, josta niitä on vapautettu luontoon. Kagun suojeleminen on koettu Uudessa-Kaledoniassa hyvin tärkeäksi.
Kagu elinympäristöä ovat vuorenrinteiden tiheäkasvuiset metsät.
Risuista ja kuivista ruohoista rakennettu pesä on maassa ja ainoaa munaa haudotaan noin viisi viikkoa. Poikanen itsenäistyy noin 14 viikon ikäisenä.
Ravinnokseen kagu kaivelee maasta selkärangattomia, kuten kotiloita, toukkia ja matoja.
Einstein (suku)
Einstein-suku on saksanjuutalainen suku, jonka varhaisimmat merkinnät ovat vuodelta 1665, jolloin Baruch Moses Ainstein liittyi Buchaun seurakunnan jäseneksi. Baruch Ainsteinin jälkeläiset muuttivat suvun nimen E-kirjaimella alkavaksi, jollaisena se tunnetaan nykypäivänä.
Suvun ylivoimaisesti tunnetuin jäsen on saksalais-yhdysvaltalainen teoreettinen fyysikko Albert Einstein. Einstein tuli tunnetuksi koko fysiikan mullistavilla teorioilla. Tunnetuimmat teoriat ovat suppea- ja yleinen suhteellisuusteoria sekä valosähköisen ilmiön selittäminen. Einstein oli naimisissa kaksi kertaa. Ensimmäinen vaimo oli serbialainen Mileva Marić, jonka kanssa hän sai kolme lasta. Suhde Marićin kanssa päättyi vuonna 1919 ja hän meni uusiin naimisiin serkkunsa Elsa Löwenthalin kanssa.
Einsteinilla oli yksi sisar, Maria Einstein. Mariasta käytetään usein nimitystä Maja.
Albert Einstein vanhemmat Hermann Einstein ja Pauline Einstein (o.s. Koch) olivat molemmat juutalaisia ja molemmilla oli kauppiassukuinen tausta. Hermann Einsteinilla oli kolme veljeä, August Ignaz, Heinrich ja Jakob sekä kaksi siskoa Jette ja Friederike. Vuonna 1880 Hermann ja Jakob Einstein perustivat Müncheniin Jakob Einstein & Co -nimisen yrityksen, joka asensi vesi- ja kaasujohtoja ja toimi myöhemmin myös sähkötekniikan alalla.
Albert Einsteinin tiedetään saaneen kolme lasta, Lieserl Einstein, Eduard Einstein ja Hans Albert Einstein. Lieserl oli Einsteinin ensimmäinen lapsi ja ainoa tytär. Lieserl syntyi ennen kuin Einstein ja Mileva Marić solmivat avioliiton vuonna 1903. Vielä samana vuonna Lieserl menehtyi, vain vuoden ikäisenä. Hans Albert Einstein syntyi vuotta myöhemmin Lieserlin kuolemasta, Hans Albert Einstein oli professori Kalifornian yliopistossa. Eduard Einstein syntyi vuonna 1910, hän oli vakavasti sairas ja sairasti skitsofreniaa.
Albert Einsteinin jälkeläisistä vain Hans Albert on saanut lisää jälkeläisiä. Hans Albert sai kaksi poikaa ja adoptoi yhden tyttären. Poikien nimet ovat Bernhard Caesar ja Klaus Martin. Klaus Martin kuoli kuitenkin 6-vuotiaana kurkkumätään.
Bernhard Caesar Einstein sai viisi lasta Aude Ascher Einsteinin kanssa. Thomas Martin Einstein (Santa Monica, CA, USA, 1955), Paul Michael Einstein (1959) (Ranska), Eduard Albert Einstein (Ted) (1961–) (Los Angeles, CA, USA), Mira Einstein-Yehieli (1965–) (Israel), Charles Quincy Ascher Einstein (Charly) (1971–) (Sveitsi)
David Ortega
David Ortega Pitarch (s. 20. heinäkuuta 1979, Castellón de la Plana, Castellón) on espanjalainen uimari, joka edusti kotimaataan kesäolympialaisissa 2000 Sydneyssä. Ortega voitti 100 metrin selkäuinnin EM-kultaa pitkän radan EM-kilpailuissa 2000 Helsingissä.
Antonio Ortiz Mena
Antonio Ortiz Mena (16. huhtikuuta 1907 Parral, Chihuahua – 12. maaliskuuta 2007 México) oli meksikolainen poliitikko ja taloustieteilijä.
Mena opiskeli taloustieteitä Meksikon kansallisessa autonomisessa yliopistossa ja toimi vuosina 1952–1958 Meksikon sosiaaliturvalaitoksen johdossa.
Mena toimi Meksikon talousministerinä vuosina 1958–1970, jolloin valtionpäämiehenä oli aluksi presidentti Adolfo López Mateos ja sitten Gustavo Díaz Ordaz. Vuonna 1971 Menasta tuli Latinalaisen Amerikan kehityspankin puheenjohtaja. Hän hoiti tätä virkaa vuoteen 1988 ja toimi sen jälkeen parin vuoden ajan Banamex-pankin johdossa.
Antonio Ortiz Mena kuoli Meksikossa maaliskuussa 2007, jolloin hän oli 99 vuoden ikäinen.
Angtoria
Angtoria on metalliyhtye, johon kuuluvat brittiläinen Sarah Jezebel Deva ja ruotsalaiset Rehnin veljekset Chris ja Tommy.
Sarah Jezebel Deva tutustui veljeksiin vuonna 2001, ja yhtye perustettiin pian tämän jälkeen. Angtorialle tarjosi levytyssopimuksen ranskalainen Listenable Records, ja debyyttialbumi "God Has a Plan For Us All" julkaistiin huhtikuussa 2006.
Niinivaaran lukio
Niinivaaran lukio oli Joensuussa Niinivaaran kaupunginosassa kevääseen 2015 saakka toiminut lukio, jossa oli viimeisenä lukuvuotena noin 375 opiskelijaa sekä noin 30 opettajaa. Lukio sijaitsi Niinivaaran mäellä noin kilometrin päässä Joensuun kaupungin keskustasta Tikkamäentie 17:ssä. Koulun viimeinen rehtori vuosina 2004–2015 oli Esa Räty, joka myös jatkoi rehtorina uudessa Joensuun yhteiskoulun lukiossa, joka syntyi Niinivaaran lukion ja vanhan Joensuun yhteiskoulun lukion yhdistyessä vuonna 2015. Niinivaaran lukion lähdettyä koulurakennuksesta, siihen muutti väistötiloihin Nepenmäen koulu.
Lukio sijaitsi Pohjois-Karjalan keskussairaalaa vastapäätä, joten lukioon oli hyvät liikenneyhteydet ja kaukolinjojen bussitkin pysähtyivät koulun kohdalla tuoden opiskelijoita lähikunnista.
Koulussa toimi yleislinjan lisäksi myös musiikin ja ilmaisun linja. Koulu painotti opetusta myös LUMA-aineisiin (luonnontiede ja matematiikka). Valtakunnallisten kurssien lisäksi koululla oli monipuolinen koulukohtaisten kurssien tarjonta. Koulun opiskelijoille pyrittiin antamaan mahdollisuudet painottaa opiskelua haluamissaan oppiaineissa.
Lukion edeltäjä on vuonna 1962 perustettu Pielisjoen yhteiskoulu, joka toimi nykyisen Pielisjoen koulun tiloissa. Yksityinen oppikoulu toimi aluksi viisiluokkaisena ja sai laajentumisluvan 8-luokkaiseksi 1965. Keskikoulu muuttui peruskoulu-uudistuksen myötä vuonna 1974 Karsikon yläasteeksi ja myöhemmin Pielisjoen kouluksi. Samana vuonna perustettiin myös erillinen Niinivaaran lukio, joka muutti syksyllä 1976 Tikkamäelle. Lukio vietti 50-vuotisjuhliaan toukokuussa 2012, kun oli kulunut 50 vuotta Juhani Soilan Pielisjoen yhteiskoulun perustamisesta. Koulun rehtoreita ovat olleet Juhani Soila (1955–1988), Asko Jokiranta (1988–2001), Virpi Koponen (2001–2003), Riitta Rauma (2003–2004) ja Esa Räty (2004–2015).
Niinivaaran lukion musiikkipainotteinen linja aloitti toimintansa syksyllä 1998, jolloin linjalle valittiin ensimmäiset opiskelijat. Syksyllä 2011 linja laajennettiin musiikin- ja ilmaisun linjaksi. Musiikkiopinnoissa pääpaino oli pop-jazz-tyyppisessä musiikissa muiden musiikinlajien lisäksi. Ilmaisun puolella painotettiin teatteritaidetta sekä kuvataidetta. Linjalle haettiin kolmen erilaisen soveltuvuuskokeen, eli musiikin, draaman ja kuvataiteen kautta. Musiikin ja ilmaisun linja oli suosittu lukioon pyrkijöiden keskuudessa.Joensuun kaupunginvaltuusto päätti vuonna 2013 Joensuun yhteiskoulun lukion ja Niinivaaran lukion yhdistymisestä Papinkadulle syksyllä 2015 noin 650 opiskelijan yksiköksi. Uudessa Joensuun yhteiskoulun lukiossa on kolme linjaa: urheilulinja, musiikin ja ilmaisun linja sekä yleislinja. Vuosina 2014-2015 Papinkadulle rakennettiin Pasi Siistosen suunnittelema uudisrakennus vanhan Wivi Lönnin suunnittelemaan rakennuksen jatkeeksi. Samassa rakennuksessa toimii Joensuun seudun kansalaisopisto.
Poeldijk
Poeldijk on asutuskeskus Westlandin kunnassa, Etelä-Hollannin provinssissa, Alankomaissa. Poeldijk sijaitsee kahdeksan kilometriä Haagista kaakkoon. Vuonna 2006 Poeldijkissa oli 5 080 asukasta, joista naisia oli 2 550 ja miehiä 2 540.
Linnuntietä Poeldijkista on matkaa..
Rakennettua pinta-alaa Poeldijkissa oli vuonna 2001 1,1 km² ja se sisältää 1 752 asuntoa.
Kenna
Kenna (syntyjään Kenna Zemedkum) on etiopialaissyntyinen yhdysvaltalainen muusikko.
Virginiaan muuttanut (ja myöhemmin Cincinnatissa varttunut) siirtolaisperheen vanhin poika Kenna kiinnostui musiikista saatuaan kopion U2:n The Joshua Tree-albumista. Pian Kenna hankki Beatlesin, Stevie Wonderin, The Curen ja The Carsin levyjä, ja nämä toimivat vaikutteina Kennan musiikissa nykyään. Kenna sai pientä suosiota julkaistuaan ensimmäisen singlensä "Hell Bent", ja alkoi saada faneja underground-piireistä, jotka odottivat innolla debyyttialbumia "New Sacred Cow". Monen viivästyksen ja levy-yhtiön vaihdon jälkeen Columbia Records lopulta julkaisi levyn vuonna 2003. Levyn julkaisua seurasi Pohjois-Amerikan kiertueen yhdessä Dave Gahanin kanssa.
Kennan yhdessä Chad Hugon kanssa tuottamaa levyä on vaikea lokeroida mihinkään genreen ja se sisältää elementtejä electronicasta, syntikkapopista, post rockista ja house-musiikista. Levyltä julkaistiin kaksi singleä, "Sunday After You" ja "Freetime".
Kennan toinen albumi "Make Sure They See My Face" (alkuperäiseltä nimeltään "Face"), joka on myös Hugon kanssa tuotettu, on julkaistu vuonna 2007. Levyltä löytyvä kappale "Face The Gun" julkaistiin levyä odottavien fanien tyydyttämiseksi. Kenna julkaisi uuden, "Better Wise Up" -nimisen kappaleen MySpace-sivuillaan juuri Super Bowlin kynnyksellä.
Kenna oli yksi esiintyjistä Live Earth-jättikonserteissa.
Felice Bonetto
Felice Bonetto (s. 9. kesäkuuta 1903 Manerbio, Italia – k. 21. marraskuuta 1953 Silao, Meksiko) oli italialainen kilpa-autoilija. Hän osallistui Formula 1 -sarjaan kausilla 1950–1953. Hän osallistui urallaan kuuteentoista Grand Prix -kilpailuun ja saavutti 17,5 MM-pistettä.
Bonetto voitti vuonna 1953 Portugalin Grand Prix'n, joka tosin oli MM-sarjan ulkopuolella. Lisäksi hän menestyi jonkin verran urheiluautokilpailuissa: hän oli toinen Mille Migliassa vuonna 1949 ja voitti Targa Floriossa vuonna 1953. Bonetto sai surmansa ajaessaan Lanciaa Carrera Panamericana -kilpailussa, kun hän ajautui lyhtypylvästä päin. Hän oli kuollessaan 50-vuotias.
Kalervo Nissilä
Kaino Kalervo Nissilä (11. kesäkuuta 1913 Kälviä, Keski-Pohjanmaa – 30. maaliskuuta 1997) oli suomalainen näyttelijä, teatteriohjaaja ja teatterinjohtaja. Hänen ohjaustapaansa on luonnehdittu suoraviivaiseksi, liiallista symboliikkaa karttavaksi. Näyttelijänä hän oli voimakas tulkitsija.
Kalervo Nissilän vanhemmat olivat Matti E. Nissilä ja Ellen Maunumäki. Hänen puolisonsa oli Asta Maria Lantz vuodesta 1937 lähtien. Liitosta syntyi neljä lasta: Kullervo (1938), Anna-Liisa (1941), Kimmo (1942) ja kuopuksena Ulla-Greta (1948).
Nissilä aloitti uransa Kokkolan Näyttämöllä vuonna 1938 ja oli sen seuraajan, Yhteisteatteri-Maakuntateatterin, johtaja vuosina 1948 ja 1949. Vuonna 1946 hän näytteli Kokkolan Työväen näyttämöllä. Vuodesta 1949 vuoteen 1952 hän työskenteli ohjaavana näyttelijänä Vaasan Suomalaisessa Teatterissa. Vuosina 1952–1955 Nissilä toimi Tampereen Teatterin näyttelijänä. Hänen tuloroolinsa TT:ssa oli Petrucchio näytelmässä "Kuinka äkäpussi kesytetään". Nissilän elämänvoimaa kiiteltiin, hänen katsottiin paikkaavan Holger Salinin jättämän aukon.
Alkuvuodesta 1955 Nissilä nimitettiin Tampereen Työväen Teatterin apulaisjohtajaksi. Sieltä hän siirtyi Tampereen Teatterin johtajaksi vuodesta 1959 vuoteen 1963. Samana vuonna hän ohjasi Tampereen Teatteriin Erich Maria Remarquen näytelmän "Viimeinen asema", joka edusti ”osallistuvaa” yhteiskunnallista teatteria. Nissilä jatkoi myös näyttelijänä. Erityisesti hänen tulkintaansa majuri Cornelius Melodysta näytelmässä "Pisara runoilijaa" ylistettiin vapautuneeksi ja monisävyiseksi. Suoraviivaisen näyttelijän heikkoutena oli siihen asti pidetty aste-erojen puutteellista esiin tuomista.
Vuosina 1963–1968 Nissilä työskenteli Turun kaupunginteatterin johtajana. Vuodesta 1968 vuoteen 1970 hän oli ohjaajana Lahden kaupunginteatterissa. Teatterinjohtajan uraansa Nissilä jatkoi Kotkan kaupunginteatterissa 1970–1973 ja edelleen Joensuun kaupunginteatterissa 1973–1978. Hän jäi eläkkeelle 1. elokuuta 1978.
Valkokankailta Nissilä muistetaan esimerkiksi nimiroolista seikkailuelokuvassa "Sadan miekan mies" (1951). Upean sankariroolin vuoksi häntä alettiin kutsua ”Suomen Errol Flynniksi”. Nimimerkki "Spektri" kirjoitti Nissilän suorituksesta "Aatami"-lehdessä (8/1951): ”Filmi on tarjonnut hänelle osia, joissa hänen ihanteensa, väkevätahtoinen mies, pääsee oikeuksiinsa.” Niin ikään vuonna 1951 valmistuneessa elokuvassa "Kuisma ja Helinä" Nissilällä oli kasakkapäällikkö Kuisman osa. Seuraavana vuonna hän näytteli Aslakia klassikkoelokuvassa "Valkoinen peura". Vuonna 1991 Nissilä ohjasi Oy Tape Factory Ltd:n tuottaman 85-minuuttisen musiikkifiktion "Tammenlehvät".
Nissilä oli myös laulaja. Läpimurtokonserttinsa hän piti kokkolalaisen konservatorion juhlasalissa kevättalvella 1947 yhdessä Vera Froloffin kanssa.
Kadonnut henkilö
Kadonnut henkilö on henkilö, joka katoaa jättämättä viestiä olinpaikastaan. Kadonneesta henkilöstä tehdään yleensä katoamisilmoitus poliisille.
Useimmat katoamiset ovat tilapäisiä. Huomattavan osan kadonneista muodostavat pienet lapset tai dementiasta kärsivät vanhukset. Nämä tapaukset selviävät tavallisesti melko nopeasti.
Sodissa taistelukentällä kadonneiksi merkitään sotilaat, joiden kuolemasta ei ole varmaa tietoa, koska he ovat saattaneet jäädä myös vangiksi.
Valtakunnallinen ETSI-rekisteri saa vuosittain noin 500–800 ilmoitusta kadonneista henkilöistä. Suomessa jää vuosittain pysyvästi kadoksiin vain noin 20–40 ihmistä. Näiden verrattain harvojen tapausten taustalla saattaa olla esimerkiksi itsemurha, henkirikos, kaappaus tai tapaturmainen hukkuminen.
Kadonnut henkilö saatetaan myöhemmin julistaa kuolleeksi. Kuolleeksi julistamista ilman odotusaikaa ei voida toteuttaa, ellei tapausta pidetä varsin selvänä. Jos katoamisen olosuhteisiin ei tiedetä liittyneen välitöntä hengenvaaraa, odotusaika on joko yksi vuosi tai viisi vuotta.
Luonnonkatastrofien seurauksena katoaa monia henkilöitä. Eräiden maiden hallitukset ottavat ihmisiä kiinni ja laittavat heidät salaisiin vankiloihin.
Leonardo (jalkapalloilija, 1969)
Leonardo (s. 5. syyskuuta 1969) on brasilialainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. Leonardo voitti maailmanmestaruuden vuoden 1994 MM-kisoissa. Kesästä 2011 lähtien hän on toiminut ranskalaisen Paris Saint-Germainin urheilutoimenjohtajana.
Leonardo aloitti uransa vuonna 1987 Clube de Regatas do Flamengossa 17-vuotiaana. Vuonna 1990 hän voitti Brasilian mestaruuden ja siirtyi sen jälkeen São Paulo Futebol Clubeen. São Paulo FC:ssä tuli myös Brasilian-mestaruus vuonna 1991 ja Leonardo siirtyi Espanjan Primera Divisióniin Valencian joukkueeseen. Kahden kauden jälkeen Leonardo palasi jälleen São Paulo FC:hen lyhyeksi ajaksi. Vuosina 1994–1996 Leonardo pelasi Japanissa Kashima Antlersin joukkueessa ja siirtyi sitten Eurooppaan Paris Saint-Germain FC:n joukkueeseen kaudeksi 1996–1997. PSG:stä Leonardo siirtyi AC Milaniin ja viihtyi siellä neljä kautta. AC Milanissa hän voitti Scudetton vuonna 1999. AC Milanin jälkeen Leonardo kiersi vielä pelaamassa entisissä seuroissaan, São Paulo FC, Flamengo ja vielä takaisin AC Milaniin, mutta loukkaantumisten vuoksi hänelle kertyi yhteensä kahden vuoden ajalta vain 21 ottelua ja hän lopetti uransa vuonna 2003.
Brasilian jalkapallomaajoukkueessa Leonardo pelasi 60 maaottelua ja teki niissä kahdeksan maalia. Hän osallistui vuoden 1994 ja vuoden 1998 MM-kisoihin voittaen maailmanmestaruuden ensimmäisissä ja hopeaa jälkimmäisissä kisoissa. Etelä-Amerikan mestaruuden Leonardo voitti vuonna 1997. Vuoden 1994 MM-kisojen toisen kierroksen ottelun aikana Leonardo löi kyynärpäällä yhdysvaltalaista Tab Ramosia päähän ja oli pelikiellossa turnauksen loppuun asti. Neljän ottelun pelikielto oli silloin MM-kisojen historian toiseksi pisin. Leonardo pyysi myöhemmin anteeksi ja sanoi, että lyönti ei ollut tahallinen.
Leonardo toimi kommentaattorina BBC:lle vuoden 2006 MM-kisojen aikana. Myöhemmin samana vuonna hän vieraili BBC:n "Match of the Day 2" -ohjelmassa.Kesäkuussa 2009 hänestä tuli italialaisseura AC Milanin päävalmentaja. Leonardon debyyttikausi Milanissa ei ollut suurmenestys, sillä seura putosi jo varhain Serie A:n mestaruuskamppailussa, eikä menestystä tullut Mestarien liigassakaan. Kauden jälkeen Milan ja Leonardo purkivat odotetusti sopimuksensa.
Heinäkuussa 2010 Leonardo kertoi olevansa kiinnostunut Brasilian maajoukkueen päävalmentajan tehtävistä.
24. joulukuuta 2010 hän siirtyi toisen milanolaisseura Internazionalen päävalmentajaksi, korvaten tehtävässä potkut saaneen Rafael Benítezin. Leonardon johdolla Inter sijoittui lopulta Serie A:ssa hopealle. Valmennusuransa ensimmäisen pokaalin hän saavutti, kun Inter voitti US Città di Palermon Italian cupin loppuottelussa. Kauden jälkeen Leonardo jätti yllättäen Interin ja siirtyi Paris Saint-Germainin urheilutoimenjohtajaksi. Leonardo jätti tehtävänsä PSG:n urheilutoimenjohtajana elokuussa 2013 saatuaan kauden mittaisen toimitsijakiellon tönäistyään erotuomaria.
Syyskuussa 2017 Leonardo palasi valmennustehtäviin turkkilaisen Antalyasporin päävalmentajana.
Jack Lockett
John Henry "Jack" Lockett (22. tammikuuta 1891 – 25. toukokuuta 2002) oli australialainen ensimmäisen maailmansodan veteraani ja maansa kaikkien aikojen vanhin mies.
Lockett syntyi Victoriassa. Hän värväytyi armeijaan maaliskuussa 1916 ja osallistui taisteluihin Belgiassa ja Ranskassa. Hän meni vuonna 1923 naimisiin Maybell Ingwersonin kanssa ja sai neljä lasta. Lockett oli sotilasarvoltaan kersantti, ja hänelle myönnettiin vuonna 1998 Kunnialegioonan merkki.
Lockett täytti 100 vuotta 1991 ja 110 vuotta 2001. Hän kuoli munuaisten toimintahäiriöön 111-vuotiaana vain kolme päivää Australian vanhimman naisen, Christina Cockin jälkeen.
Ich Troje
Ich Troje on puolalainen pop-yhtye, joka aloitti vuonna 1996. Se on hiljalleen noussut yhdeksi Puolan suosituimmista yhtyeistä. Ich Troje on edustanut Puolaa Euroviisuissa vuosina 2003 ja 2006. Ich Trojen jäsenet Michał ja Jacek tapasivat joulukuussa 1994. Sen jälkeen he löysivät Magdan ja tekivät ensimmäisen singlensä v. 1996. Sinkun aikoihin tulivat myös ensimmäiset musiikkivideot "Prawo" ja "Ci Wielcy". Ich Trojen ensimmäinen konsertti oli 9.7.1996 Łódźissa, ja heidän ensimmäinen levynsä "Intro" julkaistiin Michałin syntymäpäivänä 9.9.1996, mutta levytys yhtiö ei levittänytkään levyä kauppoihin, vaan Ich Trojen täytyi tehdä se itse.
Neljässä kuukaudessa heidän levynsä myi kultaa. Michał osti viimeisillä säästöillään talon Łódźista ja perusti sinne oman levy-yhtiön, jolla hän alkoi levyttää uutta albumiaan. Albumin nimeksi tuli "3", ja Introsta lohkoistu single "A wsystko to... bo ciebie kocham" nousi hitiksi. Maaliskuussa 2001 Magda jätti Ich Trojen ja ryhtyi soolouralle taiteilijanimellä Magda Femme.
Justyna korvasi Magdan, jonka jälkeen Ich Troje julkaisi singlen ja musiikkivideon "Powiedz", ja kesällä 2001 ilmestyi levy "ad.4". Vuonna 2002 ilmestyi albumi, tupla-cd "Po piąte... a niech gadają".yhtyeen kotisivut puolaksi ja saksaksi
Paahtaminen
Paahtaminen on ruoan kypsentämistä lämmönlähteen hehkussa niin, että sen pinta tulee ruskeaksi. Paahtamisen voi tehdä esimerkiksi avotulella, vartaassa, grillissä, tai paistinpannussa ilman rasvaa. Tyypillisiä paahdettavia ruokia ovat esimerkiksi leipä, liha, jauheliha ja sokeri. Kahvipavut kypsennetään ja kuivatetaan paahtamalla.
Stan Saanila
Stefan Olof ”Stan” Saanila (s. 27. kesäkuuta 1968 Helsinki) on suomenruotsalainen stand up -koomikko, näyttelijä, käsikirjoittaja. Hänet tunnetaan muun muassa Yle FST5:n tuottamasta, vuoden 2006 parhaan viihdeohjelman Venlan voittaneesta "Hetimiten"-ohjelmasta. Saanila oli mukana myös MTV3:n "W-tyylissä", "Nevadassa" ja "Mr. Mallorca kohteessa". Hän toimi vaihtuvana kapteenina Yle TV1:n "Uutisvuodossa" maaliskuussa 2007 ja oli sittemmin vakituisesti mukana syksystä 2007 lähtien. Hänet äänestettiin vaihtuvien kapteenien joukosta jatkamaan ohjelman vakituisena kapteenina Tommy Tabermannin jätettyä ohjelman. Heinäkuussa 2017 uutisoitiin Saanilan jättävän "Uutisvuodon" kymmenen vuoden jälkeen. Hänen viimeinen jaksonsa oli jo esitetty 3. kesäkuuta 2017. Sama jakso oli myös Jari Tervon viimeinen "Uutisvuodon" vakituisena kapteenina.
Stan Saanila asuu Sipoossa ja on kolmen lapsen isä. Ennen televisiouraansa Saanila toimi muun muassa "Studentbladetin" päätoimittajana ja "Hufvudstadsbladetin" toimittajana sekä teki erilaisia viihdeohjelmia Radiomafia-kanavalle ja Yleisradion ruotsinkieliselle radiolle. Saanila teki ensimmäisen stand up -esityksensä 5. marraskuuta 1991 Vanhalla ylioppilastalolla, minkä jälkeen hän perusti yhdessä Paul Olinin kanssa Suomen ensimmäisen stand up -klubin ”Hus med skoj”, josta tuli myöhemmin Club Viirus.
Saanilalla on pieni rooli muun muassa Aleksi Salmenperän vuonna 2007 valmistuneessa elokuvassa "Miehen työ". Lisäksi Staanila on näytellyt elokuvissa "Leijonasydän" ja "Risto". Saanila on myös lainannut äänensä animaatioelokuviin "Bolt", "Möröt vastaan muukalaiset" ja "Pirates!" Vuonna 2010 hän käsikirjoitti ja ääninäytteli André Wickströmin kanssa Shanghain maailmannäyttelyä varten tuotetun animaatiosarjan "The Daily Ape Show".
Barcelona (Venezuela)
Barcelona on kaupunki Venezuelan Anzoáteguin osavaltiossa pääkaupunki Caracasin itäpuolella. Vuonna 2011 siellä laskettiin asuvan 382 881 asukasta. Barcelonan perustivat katalonialaiset uudisasukkaat vuonna 1671.
Läheisin naapurikaupunki on Puerto La Cruz, jonka kanssa Barcelonalla on yhteinen lentokenttä. Siinä missä Puerto La Cruz on anonyymi rantalomakaupunki, Barcelonan ylpeytenä ovat sen pitkä historia, katedraali, kirkot ja lukuisat muut vanhat rakennukset. "Casa Fuerte" on rakennettu alun perin luostariksi, mutta itsenäisyyssodan aikana Simón Bolívarin joukot vahvistuttivat sen linnoitukseksi. Nykyisin talo on itsenäisyyden muistomerkki.
Reino Markkula
Reino Gunnar Markkula (28. elokuuta 1928 Kurkijoki – 26. marraskuuta 1997 Vantaa) oli suomalainen muusikko, lauluntekijä ja viihdyttäjä. Hänen pääinstrumenttinsa oli harmonikka, mutta hän soitti myös huuliharppua, kitaraa ja pianoa. Hänen tunnetuimpia sävellyksiään ovat ”Sä kuulut päivään jokaiseen”, ”Hai Horttokaalot”, ”En päivääkään vaihtaisi pois” ja ”Vähemmän kiirettä, enemmän aikaa”. Markkula kuoli liikenneonnettomuudessa Vantaalla marraskuussa 1997, vain kuukausi sävellyksensä "Vähemmän kiirettä, enemmän aikaa" Syksyn sävel -voiton jälkeen. Hänet on haudattu Helsingin pitäjän kirkon hautausmaalle. Hänen tyttärensä Hanna Markkula-Kivisilta on toiminut kansanedustajana.
Bardi
Bardi oli muinaiskelttiläinen runoilija ja laulaja. Keskiajalla bardien tehtävänä oli lukutaidottoman väen keskuudessa säilyttää ja välittää entisaikojen sankariteoista kertovia tarinoita ja eeppisiä runoja sekä sepittää tilannerunoutta kuten ylistyslauluja ja itkuvirsiä.
Monissa fantasiamaailmaan sijoittuvissa roolipeleissä, sarjakuvissa ja elokuvissa bardi on yksi hahmoista. Bardi-hahmoille annetaan usein joko kehystarinan kertojan tai parantajan tehtäviä. "Asterix"-sarjakuvassa bardi Trubadurix on koominen hahmo.
Leningradin sotilaspiiri
Leningradin sotilaspiiri oli Venäjän luoteinen sotilaspiiri, joka ulottui Pohjoiselta jäämereltä Norjan ja Euroopan unionin rajoilta etelään. Vuonna 2010 Leningradin ja Moskovan sotilaspiirit yhdistyivät Läntiseksi sotilaspiiriksi.
Siviilihallinnollisesti Leningradin sotilaspiiriin kuuluivat Arkangelin alue (ml. Nenetsia), Vologdan alue, Kaliningradin alue, Karjalan tasavalta, Murmanskin alue, Novgorodin alue, Pihkovan alue, Leningradin alue sekä Pietarin kaupunki.
Sentteri (amerikkalainen jalkapallo)
Sentteri (, lyhennetään "C") on amerikkalaisessa jalkapallossa hyökkäyksen linjan keskimmäinen pelipaikka. Sentterin kolme päätehtävää amerikkalaisessa jalkapallossa ovat koko hyökkäyksen linjan blokkauskuvioiden kutsuminen aloituslinjassa ennen liikkeelle lähtöä, aloitussyötön () antaminen pelinrakentajalle sekä blokkaaminen eli pelinrakentajan tai palloa kantavan keskushyökkääjän suojeleminen puolustajien taklausyrityksiltä.
Sentterillä on keskeinen rooli hyökkäyksen linjassa, ja hän toimii pelinrakentajan tärkeimpänä suojelijana aloitussyötön jälkeen. Sentteriä kutsutaan toisinaan myös "kentän fiksuimmaksi pelaajaksi pelinrakentajan jälkeen". Varsinkin ammattilaispeleissä sentterit ovat pelinrakentajien tavoin vastuussa puolustuksen tarkkailusta ja blokkaustehtävien vaihtamisesta aloituslinjassa ennen pelin alkua. Tätä varten on olemassa hyökkäyksen linjan omat ns. pelinvaihtokutsut ().
Joissakin joukkueissa pelinrakentajalla on vastuu myös blokkaussuunnitelmien vaihtamisesta ennen aloitussyöttöä. Esimerkiksi NFL-joukkue Denver Broncosin Peyton Manning on tunnettu koko hyökkäyksen pelikuvioita hallitsevana pelaajana. Silti tyypillisimmin juuri sentterit huolehtivat erikseen muiden hyökkäyksen linjamiesten käskyttämisestä.
Nykyään ammattilaisliigoissa sentteri on yleensä hyökkäyksen linjan pienikokoisin pelaaja. Tämä ei tosin tarkoita "pientä" sanan varsinaisessa merkityksessä, sillä esimerkiksi kauden 2007 NFL Draftiin kutsuttujen senttereiden keskimitat ovat noin 191 senttimetriä ja 136 kilogrammaa.
Pierre Méchain
Pierre François André Méchain (16. elokuuta 1744, Laon – 20. syyskuuta 1804) oli ranskalainen tähtitieteilijä ja maanmittaaja, joka löysi Charles Messierin kanssa lukuisia syvän taivaan kohteita ja komeettoja.
Méchain löysi 26 tai 27 syvän taivaan kohdetta, riippuen lasketaanko M102 mukaan. Näistä 18 löytyy Messierin luettelosta.
Johnny Guitar
Johnny Guitar on yhdysvaltalainen Nicholas Rayn ohjaama lännenelokuva vuodelta 1954, joka perustuu Roy Chanslorin vuonna 1953 kirjoittamaan romaaniin. Elokuvan pääosissa näyttelevät muiden muassa Joan Crawford ja Sterling Hayden. Elokuvassa on värit, ja se on noin 110 minuutin mittainen. "Johnny Guitar" sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa toukokuussa 1954, ja Suomessa helmikuussa 1955 . Republic Pictures tuotti elokuvan.
Elokuvaa on kehuttu sen epätavallisesta juonesta, lännenelokuville harvinaisista naispääosista ja upeasta värimaailmasta.
"Johnny Guitar" -elokuvan pohjalta on tehty samanniminen musikaali, jonka ensi-ilta oli Yhdysvalloissa vuonna 2004 .
Elokuvan tunnussävelmän ""Johnny Guitar"" sanoitti Peggy Lee ja kansansävelmästä sovitti Victor Young. Suomeksi se on levytetty useita kertoja nimellä ""Surujen kitara"".
Vuonna 2008 "Johnny Guitar" valittiin "kulttuurisesti, historiallisesti tai esteettisesti merkittävänä" elokuvana säilytettäväksi Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Film Registryssä . Vuonna 1979 se pääsi mukaan suomalaiskriitikoiden kokoamalle sadan tärkeimmän elokuvan listalle. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Joan Crawford näyttelee saluunanomistaja Viennaa, jota syytetään aiheettomasti rikoksesta. Elokuvan nimihahmo, Sterling Haydenin näyttelemä Johnny "Guitar" Logan, auttaa Viennaa puolustautumaan kaupungin viranomaisia vastaan, jotka Emma Smallin (Mercedes McCambridge) johtamana yrittävät häätää naisen pois.
Kysymys on pohjimmiltaan rahasta: paikkakunnalle on tulossa rautatie - ja Viennan maat ovat sen linjauksella; tämä merkitsee hänelle rikkautta ja vaikutusvaltaa, kun siihen asti seudun epävirallisena keisarinnana ollut Emma Small joutuisi täysin sivuun.
Ketunperä
Ketunperä on runsaan 50 asukkaan kylä entisen Saloisten kunnan alueella Raahessa. Se sijaitsee noin kahdeksan kilometriä Saloisten kirkonkylältä ja noin kaksitoista kilometriä Raahen keskustasta kaakkoon. Lähin ala-aste on Mattilanperällä noin neljän kilometrin päässä ja yläaste Saloisissa noin kahdeksan kilometrin päässä.
Ketunperällä on maauimala ja luistelurata. Kylän läpi virtaavat Haapajoki ja Poikajoki.
Kylä sai alkunsa vuonna 1788, jolloin Tapani Henrikinpoika Ström perusti Kettukankaan kantatilan. Toiseksi vanhin asuinpaikka on Tolppa, perustettu vuonna 1826. Seuraava on Poltto, perustettu ennen vuotta 1860, jolloin se on merkitty isojaon täydennyskarttaan. Tolppa oli alun perin Kettukankaan, myöhemmin Juusolan, torppa. Poltto oli Hongan torppa.
Kettukankaan isännyys vaihtui aluksi tiuhaan, kunnes vuonna 1816 isännäksi tuli haukiputaalainen Mikko Mikonpoika Kettukangas (ent. Bisi, o.s. Luukela), jonka jälkeen tila on ollut samalla suvulla. 1800-luvun loppupuolella perustettiin vielä ainakin seuraavat torpat: Päivärinne, Koivikko eli Markkuu ja Hyväri. Hyvärin isäntä Mikko Jaakonpoika tuli vuonna 1870 osaomistajaksi Kettukankaan tilaan neljänneksen osuudella poikansa Jaakko Mikonpojan kanssa.
1800–1900-luvun vaihteessa Ketunperälle perustettiin vielä Kalevan ja Joensuun torpat sekä Vierimaa joka oli aluksi niittypirtti. Kylän kaikki torpat, Polttoa lukuun ottamatta, itsenäistyivät 1900-luvun alkupuolella. 1930-luvulla rakennettiin vielä Jokirannan talo, joka kuului Kettukankaan tilaan. Kantatilalla oli jo vanhastaan ollut kaksi päärakennusta sekä Hyvärin talo hieman etäämpänä. 1950–1960-luvuilla kylällä toimi myös kyläkauppa Kettukankaaseen kuuluvassa vuonna 1948 rakennetussa Lepolan talossa. Myöhempinä vuosikymmeninä kylälle on rakennettu yli kymmenen uutta taloa, ja joitain vanhoja on autioitunut. Kettukankaan kantatila jaettiin vuonna 1983. Vuonna 2010 Ketunperällä on 18 asuttua taloa.
Saloisten Ketunperällä noin 400 m Koivikon talosta etelälounaaseen olevalla Kivirakankankaalla on hieman yli 30 hiekkamaahan kaivettua pyyntikuoppaa; osa saattaa olla keittokuoppia. Suurimman kuopan halkaisija on noin kolme metriä ja syvyys nykyisellään noin metrin. Alueella on myös tervahauta. Kuopat sijaitsevat kahtena peräkkäisenä rykelmänä siten, että toinen rykelmä kulkee pitkän ja kapean, soiden reunustaman kuivankankaan eli taipaleen poikki, toinen puolestaan taipaleen suuntaisesti. Peurat tai muut eläimet, jotka ovat mielellään käyttäneet näitä kuivia taipaleita kulkureittinään, ovat sitten pudonneet näihin ansakuoppiin. Alueesta on arkeologi J. Itäpalo laatinut kartan, joka on "Pohjois-Pohjanmaan kiinteät muinaisjäännökset" -kirjassa. Alue on noussut merestä rautakauden alussa, joten kuopat ovat peräisin aikaisintaan ajanlaskun alun tienoilta. Kuoppapyyntiä on tosin harjoitettu vielä historiallisella ajallakin.
Pontuksen kaivanto
Pontuksen kaivanto, Pontuksen kaivannot (tunnettu paikallisesti Pontuksen kanavana) on noin puoli kilometriä pitkä uoma Lappeenrannan Mälkiän ja Laihian kaupunginosien alueella. Se oli yritys rakentaa kanava Saimaalta Suomenvedenpohjaan, joka on Viipurinlahden äärimmäinen perukka ja osa Itämerta. Rakennustyötä tehtiin vuosina 1607–1608, ja niitä johti amiraali Pentti Severinpoika Juusten. Rakennustyö keskeytyi, kun hän kuoli. Pontuksen kaivannon osia on vieläkin nähtävänä Lauritsalassa.
Kesken jäänyt kaivanto sai jatkoa, kun varsinainen Saimaan kanava rakennettiin vuosina 1845–1856 lähelle Mälkiän sulkua.
Ensimmäisen kerran työt Saimaan yhdistämiseksi Juustilanjokeen ja sitä kautta kulkuväylän avaamiseksi Suomenlahteen aloitettiin 1500-luvun alkuvuosina. Liikenneongelmaa yritti ratkaista Olavinlinnan päälliköksi vuonna 1499 nimitetty Eerik Tuurenpoika Bielke. Tämä niin sanottu vanha kaivanto sijaitsi Pontuksen kaivannosta jonkin verran etelään nykyisen Saimaan kanavan paikalla ja jäi nykyistä kanavaa rakennettaessa sen alle. Nämäkin rakennustyöt kuitenkin keskeytyivät mm. maan kallioisuudesta johtuen.
Pontuksen kaivannossa sijaitsee siitä kertovan muistomerkin lisäksi myös vuoden 1918 sisällissodan aikana kaivannossa teloitetun Jooseppi Muston hauta.
Reijo Katajaranta
Reijo Katajaranta (s. 28. elokuuta 1942 – 16. tai 17. toukokuuta 2013) oli suomalainen toimittaja ja poliitikko, joka toimi Kansan äänen päätoimittajana sekä kuului Suomen Työväenpuolueen ja Kommunistien liiton hallituksiin. Katajaranta oli Rauhan ja Sosialismin puolesta – Kommunistisen Työväenpuolueen äänenkannattaja Työkansan Sanomien päätoimittaja toukokuusta 1997 maaliskuuhun 2002. Kesällä 2006 Katajaranta valittiin Muutosvoimat Suomi -puolueen puheenjohtajaksi.
Reijo Katajaranta kiinnostui marxilaisuudesta 1970-luvun puolivälissä ja hän liittyi Suomen kommunistiseen puolueeseen ja sen taistolaiseen oppositioon. Katajaranta toimi vuodesta 1974 aktiivisesti Alkon Liikeväen liitossa ja vuodesta 1983 sen sihteerinä.
Reijo Katajaranta oli KTP:n perustajajäseniä vuonna 1988 ja hän toimi sihteerinä puolueen kaikissa edustajakokouksissa vuoteen 2001 asti. Alkuvuodesta 2002 KTP:n keskusneuvosto kuitenkin erotti Katajarannan puolueesta ja päätoimittajan tehtävistä. Syynä oli osallistuminen Muutosvoimat Suomi -yhteistyöpuolueen valmisteluihin, joihin KTP:n enemmistö ei halunnut mukaan. KTP:sta erotettiin keväällä 2002 muitakin henkilöitä ja saman vuoden syyskuussa Katajaranta oli näiden kanssa perustamassa Kommunistien liittoa.
Cajander
Cajander (myös muodossa Kajander) on usean suomalaisen suvun nimi, joista osa on jo sammunut. Tunnetuin Cajander-suku on Varsinais-Suomen Askaisista lähtöisin oleva lukkarisuku, josta tuli 1900-luvulla useita tiedemiehiä ja vaikutusvaltaisia hallintomiehiä.
Tunnetuimman Cajander-suvun kantaisä oli Askaisista lähtöisin ollut korpraali Erik Carström (1748–1826), jonka poika Karl (1778–1835) otti Turun triviaalikouluun mennessään uuden sukunimen "Cajander". Nimi oli mahdollisesti johdettu hänen kotikylänsä Askaisten Kainun nimestä. Karlista ja viidestä hänen pojastaan tuli lukkareita. Näistä yhden poika oli lyseonrehtori K. A. Cajander, jonka jälkeläisiä suvun myöhemmät tunnetut jäsenet ovat. Vuonna 1935 A. K. Cajanderin ja Eino Cajanderin lapset suomensivat sukunimensä "Kalelaksi", sillä K. A. Cajanderin Gallén-sukuinen äidinisä oli omistanut sen nimisen tilan Lemussa.Kristian Kajander, myöhemmin Cajander (ylioppilas 13.3.1699) toimi Parikkalan kirkkoherrana vuodesta 1724. Hänen poikansa Kristian Cajander nuorempi toimi samassa virassa Rantasalmen kihlakunnan kruununvouti Zachris Cajanderin esitti vuonna 1840 kirjeessään keisari Aleksanteri I:lle ensi kertaa Punkaharjun suojelua.
Nicolás Lindley
Nicolás Lindley López (s. 16. marraskuuta 1908 Lima – 3. helmikuuta 1995) on perulainen sotilas, joka oli vuonna 1963 muutaman kuukauden sotilasjuntan johdossa.
Lindley osallistui Ricardo Pérez Godoyn vallankaappaukseen Manuel Prado Ugartechea vastaan. Lindley poisti 3. maaliskuuta 1963 Pérezin vallasta tämän ollessa haluton luopumaan asemastaan ja järjesti vaalit, joiden voittaja Fernando Belaúnde Terry otti presidentin tehtävät vastaan 28. heinäkuuta.
Lindley toimi 1964–1975 Perun lähettiläänä Espanjassa, jossa hän asui kuolemaansa asti.
Portugalinpodengo
Portugalinpodengo () on Portugalista kotoisin oleva koirarotu. Se kuuluu FCI:n roturyhmään 5.
Portugalinpodengoja on kuusi eri muunnosta. Rotu jaetaan kotimaassaan vain kolmeen tyyppiin koon mukaan, mutta FCI luokittelee ne kuudeksi eri muunnokseksi:Rodun kotimaa on Portugali, mutta sinne rodun epäilleen tulleen Egyptin suunnalta, tarkkaa aikaa ei osata sanoa. Alun perin ketterää koiraa käytettiin kaniininmetsästyksessä, ja pientä portugalinpodengoa myöhemmin myös apuna pienten tuhoeläinten hävittäjänä kodeissa. Niitä matkusti myös laivoilla pitämässä tuholaiset poissa. Podengoja pidettiin myös hyvinä vahtikoirina. Suomeen ensimmäiset podengot tuotiin vuonna 1991.
Kokomuunnoksilla on yhteinen rotumääritelmä, tarkennettuja eroja ovat lähinnä vain koko ja mittasuhteet.
Yleisvaikutelmaltaan kaikki ovat vankkoja ja reippaita koiria. Pää kapenee kuonoa kohti. Silmät ovat pienet ja vinot, korvat pystyt ja liikkuvaiset. Runko on lihaksikas ja suora, ylälinja on suora ja tasainen. Lanne suora, leveä ja lihaksikas. Lantio suora tai vain hieman viisto.
Liikkeet ovat kevyet, vaivattomat ja ketterät.
Karvapeitteen väri on keltaisen tai kellanruskean (fawn) kaikki sävyt vaaleasta hyvin tummaan valkoisin merkein tai ilman, tai valkoinen pohjaväri, jossa on yllämainitun värisiä merkkejä. Pienillä podengoilla hyväksytään myös seuraavat värit, mutta ne eivät ole suositeltavia: musta ja suklaanruskea valkoisin merkein tai ilman, tai valkoinen pohjaväri, jossa mustia tai suklaanruskeita merkkejä.
Hylkäävät virheet: Vihaisuus tai liiallinen arkuus, kaikki merkit jotka viittaavat risteytymiseen vinttikoiran, seisojan tai minkä tahansa muun rodun kanssa, ylä- tai alapurenta, keskenään eriväriset silmät, taittuneet tai riippuvat korvat, väreistä: juovikas (brindle), musta ruskein merkein (black and tan), kolmivärinen (tricolor) tai kokonaan valkoinen.
Suomessa podengot ovat vielä harvinaisia. Pieni karkeakarvainen ja pieni sileäkarvainen muunnos ovat suosituimmat, minkä jälkeen tulee keskikokoinen karkeakarvainen. Keskikokoinen sileäkarvainen muunnos tuotiin Suomeen vuonna 2007 ja ensimmäinen iso sileäkarvainen narttu "Camaro do Vale de Fermedo" vasta vuonna 2012. Isoja karkeakarvaisia ei Suomessa toistaiseksi ole. Isot podengot ovat myös rodun kotimaassa erittäin harvinaisia ja mahdollisesti vaarassa kuolla sukupuuttoon seuraavan vuosikymmenen aikana, mikäli kiinnostus niihin ei kasva.
Suomessa on kuvattu hyvin vähän podengoja, mutta terveystulokset ovat olleet yleisesti hyviä. Muutamia oireita jaloissa on esiintynyt. Myös silmätarkastustulokset ovat olleet pääasiassa hyviä. Rotujärjestön vuonna 2003 tekemän terveyskyselyn mukaan yleisimpiä ongelmia portugalinpodengoilla ovat olleet erilaiset iho-ongelmat, jotka viittaavat allergiaan. Tarkempia tutkimustuloksia ei kuitenkaan ole saatu. Kyselyn mukaan myös hammaskivi on rodulla yleistä.
Paul Clark
Paul "Eskimo" Clark (2. kesäkuuta 1947 Stockton, Missouri – 15. huhtikuuta 2015 Las Vegas, Nevada) oli yhdysvaltalainen pokeriammattilainen. Ennen pokeriuraansa Clark oli Vietnamin sodan veteraani. Vietnamissa hän työskenteli lääkintämiehenä.
Clark oli ensimmäisen kerran rahasijoilla World Series of Pokerissa (WSOP) vuonna 1988 limit omaha -turnauksessa, jossa hän sijoittui kahdeksanneksi. Sen jälkeen hän on voittanut kolme WSOP-ranneketta. WSOP:n pääturnauksessa Clark on ollut vuonna 1997 19. ja vuonna 1998 25..
Vuonna 2003 Clark voitti Bellagion Five Diamond World Poker Classicin 1 500 dollarin sisäänoston no limit hold'em- turnauksen. Ykköstilastaan hän ansaitsi 160 095 dollaria.
World Poker Tourilla Clark on ollut rahasijoilla neljä kertaa. Maaliskuussa 2004 hän oli World Poker Challenge -turnauksen toinen häviten Mike Kinneylle. Clark ansaitsi kisasta 310 403 dollaria.
Vuoden 2007 WSOP:ssa Clark vietiin sairaalaan kesken turnauksen sydänvaivojen takia, mutta hän palasi pelipöytiin ja sijoittui 1 500 dollarin razz-turnauksessa neljänneksi vaikka sai lievän sydänkohtauksen kesken pelin.
Lempinimensä "Eskimo" Clark sai ulkonäkönsä takia. Toukokuussa 2007 hänen pokeriuransa turnausansiot ylittivät 2,6 miljoonaa dollaria.
Mazinho
Iomar do Nascimento pelaajanimeltään Mazinho (s. 8. huhtikuuta 1966 Santa Rita, Brasilia) on entinen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Mazinho voitti maailmanmestaruuden vuoden 1994 MM-kisoissa ja olympiahopeaa Soulin olympialaisissa vuonna 1988.
Mazinho aloitti uransa vuonna 1983 Santa Cruz Futebol Clubessa. Euroopassa hän pelasi Italiassa US Leccessä ja AC Fiorentinassa sekä Espanjassa Valencia CF:ssä, Celta Vigossa ja Elche CF:ssä. Euroopassa menestystä ei juurikaan tullut, mutta Brasiliassa hän voitti muun muassa kolme Brasilian mestaruutta. Mazinho lopetti uransa Vitóriassa vuonna 2001.
Brasilian jalkapallomaajoukkueessa Mazinho pelasi vuosina 1989–1994 39 maaottelua. Hän osallistui vuoden 1990 ja 1994 MM-kisoihin ja voitti jälkimmäisissä maailmanmestaruuden. Vuoden 1988 kesäolympialaisissa Mazinho oli Brasilian joukkueen mukana voittamassa olympiahopeaa ja vuonna 1989 tuli Etelä-Amerikan mestaruus.
Peliuransa jälkeen Mazinho on toiminut Aris Thessalonikin teknisenä johtajana. Tammikuussa 2009 hän siirtyi seuran päävalmentajaksi espanjalaisen Enrique Hernándezin potkujen jälkeen. Pesti jäi kuitenkin vajaan vuoden mittaiseksi, sillä Mazinho sai potkut marraskuun alussa 2009.
Myös Mazinhon pojat Thiago ja Rafael ovat huipputason ammattilaisjalkapalloilijoita.
Eino Säisä
Eino Julius Säisä (15. joulukuuta 1935 Iisalmen maalaiskunta – 30. lokakuuta 1988 Iisalmi) oli suomalainen kirjailija ja kansakoulunopettaja. Hänet muistetaan parhaiten 1970-luvulla ilmestyneestä romaanisarjastaan "Kukkivat roudan maat", joka kuvaa elämää suomalaisessa maalaiskylässä. Siitä tehtiin myös samanniminen televisiosarja.
Säisä oli lähtöisin maanviljelijäperheestä Iisalmen Kurenpolven kylästä. Karu ja ankea lapsuus näkyi hänen myöhemmässä tuotannossaan. Hän kävi keskikoulun ja valmistui sen jälkeen kansakoulunopettajaksi Kajaanin seminaarista 1958. Hän toimi kansankoulunopettajana Kontiolahdella 1958–1959, Iisalmen maalaiskunnassa 1959–1960 ja 1961–1964, Lapinlahdella 1964–1965 sekä Nurmijärvellä 1966. Välissä hän oli 1960–1961 kuvaamataidonopettajana Pielavedellä. Säisä ei viihtynyt opettajan työssä ja haluttuaan ensin taidemaalariksi hän ryhtyi kirjoittamaan. Esikoisromaani "Tummat" ilmestyi vuonna 1963. Seuraavana vuonna hän muutti Savosta pääkaupunkiseudulle ja luopui lopullisesti opettajantyöstä vuonna 1966.
Säisän pääteos, kuusiosainen romaanisarja "Kukkivat roudan maat" ilmestyi vuosina 1971–1980. Se kuvaa pohjoissavolaisen kyläyhteisön vaiheita sodanjälkeisestä jälleenrakennuksen ajasta aina kirjoittamisajankohtaan ja maaseudun tyhjentymiseen. Säisä asui itse vuosia Espoon Soukassa, mutta tuskastui elämään kerrostalossa. Viimeisenä pisarana olivat talon yhteissaunan käyttöön liittyneet ongelmat. Säisä muutti 1974 takaisin Iisalmeen ja vietti myöhempinä vuosinaan yhä suuremman osan ajastaan saaressa sijainneella kesäasunnollaan Iisalmen Haapajärvellä. Hän hukkui lokakuussa 1988 ollessaan paluumatkalla saarelta mantereelle.
Säisän mukaan on nimetty Iisalmen kulttuurikeskuksen Eino Säisä -sali.
Matti Pulkkinen
Matti Hermanni Pulkkinen (1. toukokuuta 1944 Nurmes – 16. toukokuuta 2011 Lapinlahti) oli suomalainen kirjailija.
Pulkkisen esikoisromaani "Ja pesäpuu itki" (1977) kuvaa pohjoiskarjalaista maaseutuyhteisöä. Sen päähenkilö on Pulkkisen omakuva, juuriltaan irronnut nuorukainen. Pulkkinen synnytti kohua ruotiessaan kehitysapupolitiikkaa ja Suomen suhdetta Neuvostoliittoon postmodernissa teoksessaan "Romaanihenkilön kuolema" (1985).
Pulkkinen sai keväällä 1988 aivohalvauksen ja menetti joksikin aikaa työkykynsä. Olon kohentuessa hän kirjoitti kirjan "Ehdotus rakkausromaaniksi" (1992), jossa hän käsitteli näitä vaiheita romaanin keinoin.
Pulkkisen lapsuuden koti oli maalaiskylässä. Isä Hermanni oli maanviljelijä ja kustannusasiamies, äiti Tilda emäntä, joka kirjoitti sanomalehtipakinoita. Pulkkinen kirjoitti ylioppilaaksi Joensuun normaalilyseosta 1963 ja opiskeli Helsingin yliopistossa kotimaista kirjallisuutta sekä venäjän kieltä. Hän avioitui teologian kandidaatti Vuokko Rissasen kanssa vuonna 1971. Perheeseen syntyi kaksi lasta, Antti ja Tuuli.
Ennen kirjailijanuraansa Pulkkinen työskenteli mielisairaanhoitajana, ryhmäterapeuttina Länsi-Saksassa ja Sveitsissä, puutarhurin apulaisena ja keskiaikaisen kirkon katonpaikkaajana. 1980-luvun lopulla Pulkkinen oli myös freelance-toimittajana ja erään kustantajan palveluksessa uusien kirjoittajalahjakkuuksien etsijänä.
Pulkkinen herätti keskustelua myös elokuussa 1988 "Helsingin Sanomissa" ilmestyneellä Lähi-itää koskevalla mielipidekirjoituksellaan ”Kuinka länsilehdistö meni PLO:n ansaan”, jossa puolusti Israelin toimia turvallisuutensa takaamiseksi.
Nurmeksessa on Matti Pulkkisen syntymäpaikan kertova muistolaatta Matti Pulkkisen muistoseura on perustettu vuonna 2015.