hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Noirmoutier-en-l’Île
Noirmoutier-en-l’Île on kunta Vendéen departementissa Pays de la Loiren hallintoalueella läntisessä Ranskassa. Kunta sijaitsee Noirmoutierin saarella Atlantin rannikolla. Kuntaan kuuluu kolme kylää: Noirmoutier, L’Herbaudiere ja Le Vieil.
Kunnan nähtävyyksiä on 1100-luvulta peräisin oleva linna Château de Noirmoutier. Se on ollut vuodesta 1994 lähtien historiallinen muistomerkki. Linna on nykyään museo, jossa on näytteillä Noirmoutier-en-l’Île’n esineistöä esihistoriallisesta ajasta lähtien. Erityisen näyttävä on Jerseystä peräisin oleva posliinikokoelma. Nykyinen linna rakennettiin La Garnacen lordeille. Se rakennettiin 800-luvun puolivälissä viikinkien tuhoaman luostarin raunioille. Linnaa käytettiin myös vankilana Ranskan vallankumouksessa sekä molemmissa maailmansodissa.
Toinen kunnan nähtävyyksistä on Saint-Philibertin kirkko. Se on entinen benediktiiniläisluostari. Kirkon krypta on peräisin 1000-luvulta, ja siellä on luostarin perustajan munkki saint Philibertin hauta. Vuonna 1794 kirkkoa käytettiin vankilana. Siellä oli tuolloin 1500 vendéeläistä, jotka teloitettiin Vendéen kapinassa.
Rantaruttojuuri
Rantaruttojuuri ("Petasites spurius") on pääasiassa Keski- ja Itä-Euroopassa tavattava, rannoilla kasvava ruttojuurilaji. Suomessa rantaruttojuuri on uhanalainen kasvi ja luonnonsuojeluasetuksen mukaan erityisesti suojeltava laji.
Rantaruttojuuren 20–45 cm pitkä kukintoverso ilmestyy keväällä ennen lehtiä. Verso on yläosastaan runsaskarvainen. Kukinnon suomulehdet ovat 5–12 cm pitkiä ja tavallisesti lavattomia, suikeita ja väriltään vihertäviä tai punertavia. Mykeröstö on huiskilomainen ja mykeröitä on 10–40 kappaletta. Kukat ovat väriltään kellanvalkeat. Kukkimisen jälkeen kasvavat, leveän kolmiomaiset lehdet ovat lopulta 25×20 senttimetrin kokoisia. Lehti on tyvestä molemmin puolin 2–4-liuskainen ja alapinnaltaan kauttaaltaan tiheän, valkoisen nukkakarvan peitossa. Myös lehden yläpinta on karvainen, mutta kaljuuntuu kesän aikana. Suomessa rantaruttojuuri kukkii toukokuussa. Laji on kaksikotinen, mutta Suomessa tavataan ilmeisesti ainoastaan hedekukintoja. Rantaruttojuuri leviää tehokkaasti kasvullisesti juurakonsa avulla.
Rantaruttojuurta tavataan Tanskasta ja Pohjois-Saksasta itään Keski-Venäjälle ja Keski-Aasiaan. Runsaimmillan laji on Lounais-Venäjällä ja Ukrainassa. Suomen lähialueilla sitä kasvaa eteläisimmässä Ruotsissa ja Baltiassa paikoittain.
Suomessa rantaruttojuuri tavattiin ensimmäisen kerran 1930-luvulla Ahvenanmaan Eckeröstä, mutta tilapäiseksi jäänyt esiintymä on kadonnut. Uudestaan laji löydettiin vuonna 1974 Helsingin Vartiosaaresta, jossa sitä kasvaa yhä noin kahden aarin alalla. Koko esiintymä lienee yhtä ja samaa yksilöä eli kloonia. Kasvupaikka oli pitkään lajin ainoa tunnettu nykyesiintymä Suomessa. 2000-luvulla lajista on löydetty esiintymä myös Kotkan seudulta.
Suomessa ja muualla Itämeren ympäristössä rantaruttojuuri kasvaa merenrantahietikoilla. Keski- ja Itä-Euroopassa lajia tavataan myös suurten jokien rannoilla. Suomen ainoa esiintymä sijaitsee luonnonsuojelualueella.
Nieul-sur-l’Autise
Nieul-sur-l’Autise on kunta Vendéen departementissa Pays de la Loiren hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 985 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Nieul-sur-l’Autisen pinta-ala on 23 neliökilometriä.
Maillezais
Maillezais on kunta Vendéen departementissa Pays de la Loiren hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 934 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Maillezaisin pinta-ala on 20 neliökilometriä.
Anklam
Anklam on kaupunki Mecklenburg-Etu-Pommerin osavaltiossa, koillisessa Saksassa. Kaupunki sijaitsee Peene-joen varrella lähellä Itämeren rannikkoa. Sen pinta-ala 41,65 neliökilometriä. Anklam on entinen Ostvorpommernin piirikunnan pääkaupunki, vuodesta 2011 lähtien se on kuulunut Vorpommern-Greifswaldin piirikuntaan. Vuoden 2011 väestönlaskennassa siellä oli 13 096 asukasta.
Varhaisin tunnettu Anklamista kaupunkina on peräisin vuodelta 1264. Kaupunki liittyi Hansaliittoon vuonna 1283 ja sai kaupunginoikeudet Lyypekin lain nojalla vuonna 1292. Kaupungin aikainen liittyminen Hansaliittoon ja silloinen vauraus perustuivat sen harjoittamaan huomattavaan kalakauppaan.
Anklamissa niitti tuhoa vuoden 1350 tienoilla ruttoepidemia. Juutalaiset tuomittiin ruton aiheuttajiksi ja heidät poltettiin roviolla. Juutalaisia ei päästetty kaupunkiin useisiin vuosisatoihin. Vuonna 1377 kaupungissa riehui suuri tulipalo, jonka johdosta suuri osa rakennuskannasta tuhoutui.
Hansaliiton ajautuessa sotaan Tanskaa vastaan vuonna 1427 Anklam jättäytyi sodan ulkopuolelle. Taustalla vaikuttivat Anklamin solmimat kalastussopimukset tanskalaisten kanssa. Tapauksen johdosta Anklam suljettiin hetkeksi Hansaliiton ulkopuolelle. 1530-luvulla kaupungissa toteutettiin protestanttinen uskonpuhdistus. 1560-luvulla kolmasosa anklamilaisista kuoli ruttoon.
Kolmikymmenvuotisessa sodassa Anklam kärsi ihmistappioita. Sota toi kaupunkiin myös jälleen ruton. Westfalenin rauhassa vuonna 1648 Anklamista muodostui ruotsalainen raja- ja kasarmikaupunki. Pohjan sodassa puolalaiset hävittivät ruotsalaisten hallussa ollutta Anklamia.
Suuressa Pohjan sodassa Anklamin ruotsalainen hallinto sai päätöksensä, kun Saksin, Venäjän, Tanskan, Puolan ja Preussin muodostama liitto valloitti kaupungin. Vuoden 1720 rauhan jälkeen kaupunki jaettiin. Peene-joen pohjoinen osa jäi Ruotsille, kun taas suurempi eteläinen puoli tuli osaksi Preussia.
Napoleonin sotien Jenan–Auerstedtin taistelun päätyttyä Preussin tappioon ranskalaiset marssivat vuonna 1806 Anklamiin ja miehittivät kaupunkia vuoteen 1809. Wienin kongressin jälkeen 1815 kaupunki päätyi kokonaan Preussille. Juutalaisia alkoi muuttaa kaupunkiin vuonna 1812 ja kaupungin yli 200 juutalaista varten rakennettiin synagoga vuonna 1841. Rautatieyhteys Anklamiin valmistui vuonna 1863.
Anklamin juutalainen synagagoga tuhoutui monien muiden saksalaisten synagogien tavoin natsien kristalliyönä vuonna 1938. Vuonna 1936 osana natsi-Saksan valmistautumista kohti toista maailmansotaa kaupunkiin avattiin uusi kasarmialue ja lentokenttä. Myöhemmin kaupunkiin myös rakennettiin Arado-lentokonetehdas. Kaupungin asukasluku kohosi yli 20 00:een.
Yhdysvaltalaisten pommitukset Arado-lentokonetehtaalle vuonna 1943 tuhosivat myös osan Anklamin sisäkaupungista. Neuvostoliiton Puna-armeija saapui kaupunkiin vuonna 1945. Sen vastaisissa taisteluissa tuhoutui noin kahdeksankymmentä prosenttia Anklamin keskustasta.
Ikonos
Ikonos on amerikkalainen kaukokartoitussatelliitti. Se oli ensimmäinen siviilikäyttöön tarkoitettu, suuren erottelukyvyn kuvia tarjoava satelliitti. Tätä ennen suuren erottelukyvyn kuvia maapallosta on saatu vain sotilaallisten satelliittien välityksellä rajoitetusti. Ikonos-satelliitin kuvien tarkkuus on 0,86–1 m mustavalkokuville ja 4 m värillisille kuville. Kuvia välittää GeoEye-yhtiö.
Ikonos oli määrä laukaista Maata kiertävälle radalle vuonna 1999. Yhdysvalloista Vandenbergin lentotukikohdasta tehty ensimmäinen laukaisu 27. huhtikuuta 1999 kuitenkin epäonnistui Athena 2 -kantorakettiin tulleen vian vuoksi. Toinen Ikonos pääsi radalleen 24. syyskuuta 1999.
Ikonos kiertää maapalloa noin 680 km korkeudessa polaarisella radalla, jonka kaltevuus päiväntasaajaan nähden on 98,1 astetta. Mittalaitteiden kartoituskentän leveys on 11 km.
Satelliitin kokonaismassa on 726 kg. Satelliitin rungon koko on noin 1,83 m x 1,57 m. Sen rakenteeseen kuuluu kolme aurinkopaneelia, joiden avulla satelliitti saa tarvittavan energian mittalaitteilleen. Satelliitissa on kuusi rakettimoottoria rata- ja asentokorjauksia varten. Satelliitin valmisti Lockheed Martin Missiles & Space.
Luçon
Luçon on kaupunki ja kunta Vendéen departementissa Pays de la Loiren hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 9 311 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Luçonin pinta-ala on 32 neliökilometriä.
Arta (Djibouti)
Arta (, ) on kaupunki Djiboutissa. Se on Artan alueen hallinnollinen keskus. Kaupungissa on noin 11 364 asukasta. Artassa pidettiin vuonna 2000 Somalian sisällissodan osapuolten väliset rauhanneuvottelut, ja neuvottelujen tuloksena perustettiin Somalian siirtymäkauden hallitus.
Umur
Umur on Kai Lehtisen ohjaama vuonna 2002 valmistunut kokoillan elokuva, joka kuvattiin Lapissa, Oulussa ja Helsingissä talvella ja kesällä 2001.
Elokuva kertoo Lapin luontoon vahvasti kytköksissä olevan rakkaustarinan, jossa Poika, eli Heikki Rantasen näyttelemä nuori rajavartijamies, rakastuu palavasti mystiseen Lapin kaunottareen Umuriin. Välillä mystisiä elementtejä sisältävää elokuvaa voidaan verrata tematiikaltaan ja tunnelmiltaan 50-luvun lapinelokuvan klassikkoon Valkoinen peura.
Elokuvassa yksinkertainen, mutta erämaafilosofointiin taipuvainen rajavartijamies Poika elää tuskaisen kauniin rakkaustarinan Umurin kanssa suloisen tietämättömänä naisen pimeästä ja traagisesta puolesta.
Île d’Yeu
L’Île-d’Yeu on saari Ranskassa Atlantin rannalla. Se on myös kunta Vendéen departementissa Pays de la Loiren hallintoalueella. Kunnassa oli 4 788 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Saaren ja kunnan pinta-ala on 23 neliökilometriä.
Vichyn Ranskan valtionpäämies Philippe Pétain kuoli vankilassa L’Île-d’Yeun saarella vuonna 1951.
Huovinrinteen varuskunta
Huovinrinteen varuskunta on varuskunta Säkylän kunnassa Satakunnan maakunnan eteläosassa. Siellä toimii Porin prikaatin Säkylän toimipiste ja lähellä sijaitsee Porin prikaatin käyttämä Säkylän ampuma-alue. Suomen 1960-luvulla perustettuihin korpivaruskuntiin kuuluva Huovinrinne edustaa korkeatasoisesti oman aikansa karua modernia kasarmiarkkitehtuuria. Se on myös yksi Museoviraston määrittelemistä Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Kasarmialueeseen liittyy laaja, maisemaan hyvin sopeutuva asuntoalue.
Varuskuntaan kuuluvat seuraavat yksiköt ja toimijat:
Angels in America
Angels in America on palkittu yhdysvaltalais-kanadalainen HBO-kanavan vuonna 2003 valmistama minisarja, joka perustuu Tony Kushnerin samannimiseen näytelmään. Kushner kirjoitti itse televisioversion käsikirjoituksen ja sen ohjasi Mike Nichols.
HBO esitti sarjan useissa eri formaateissa. Ohjelma esitettiin ensin kahdessa kolmen tunnin mittaisessa osassa, joiden nimet olivat "Millennium Approaches" ja "Perestroika". Myöhemmin ohjelma esitettiin myös kuudessa tunnin mittaisessa osassa. Suomessa tv-sarjan esitti Nelonen kuudessa tunnin mittaisessa jaksossa loppuvuodesta 2004.
Angels in America oli yksi Yhdysvaltojen katsotuimpia ja palkituimpia tv-elokuvia vuonna 2003, keräten useita alansa palkintoja sekä ylistystä kriitikoilta.
Se sai viisi Golden Globe -palkintoa: sarjana parhaan minisarjan palkinnon ja lisäksi Meryl Streep, Jeffrey Wright, Mary-Louise Parker ja Al Pacino palkittiin roolisuorituksistaan.
Les Herbiers
Les Herbiers on kunta Vendéen departementissa Pays de la Loiren hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 13 932 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Les Herbiersin pinta-ala on 89 neliökilometriä.
Sucros
Sucros Oy ja sen tytäryhtiö Suomen Sokeri Oy valmistavat, myyvät ja markkinoivat sokerituotteita Suomessa. Yritykset ovat osa Euroopan toiseksi suurinta sokeriyritystä, Nordzucker Groupia. Sucros Oy:n omistavat Nordzuckerin pohjoismainen tytäryhtiö Nordic Sugar A/S (80 %) ja suomalainen Apetit Oyj (20 %). Yritys työllistää yhteensä noin 280 henkilöä ja liikevaihto on noin 150 miljoonaa euroa.
Sucros Oy:n juurikassokeritehdas sijaitsee Säkylässä. Säkylän tehdas tuottaa koko EU:n Suomelle myöntämän sokerikiintiön, 81 miljoonaa kiloa vuodessa, joka on vajaa puolet Suomen kulutuksesta. Vuorokaudessa juurikkaita käsitellään noin 7,5 miljoonaa kiloa, josta saadaan noin miljoona kiloa valmista kidesokeria. Tehdas on käynnissä syyskuusta joulukuuhun.
Suomen Sokeri Oy puhdistaa raakasokeria sekä vastaa kaikkien sokerituotteiden myynnistä ja markkinoinnista Suomessa. Suomen Sokeri Oy:n sokeripuhdistamo sijaitsee Kirkkonummella. Sokeripuhdistamossa valmistetaan kidesokereita, nestesokereita, siirappeja sekä erikoistuotteita kuten palasokeria, tomusokeria, raesokeria ja hillosokeria. 1970-luvulla Suomen Sokeri kehitti teollisen prosessin, joka mahdollisti ksylitolin massavalmistuksen ja vaikutti osaltaan Xylitol-Jenkki-purukumin syntyyn.
Kuluttajatuotteet myydään Dansukker-tuotemerkillä, joista tunnetuimpia ovat Sirkku- ja Pulmu-palasokerit.
Abdiqasim Salad Hassan
Abdiqasim Salad Hassan ( ) (s. 1941) on somalialainen poliitikko. Hän toimi pakolaispresidenttinä 2001–2004 sijoituspaikkana Djibouti vuoden 2006 lopulle. Hänellä ei ole virallista tehtävää siirtymäkauden hallinnossa. Hän on aiemmin toiminut Siad Barren hallituksessa ennen sen kaatumista 1991 sisäasiain- ja valtiovarainministerinä. Hän on syntyisin Mogadishuun keskittyneen Hawiye-klaanin alaklaanista Habr Gedir.
Hassanin veli Abdi Salad Hassan toimii myös Somalian politiikassa.
Fontenay-le-Comte
Fontenay-le-Comte on kaupunki ja kunta Vendéen departementissa Pays de la Loiren hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 13 792 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Kunnan pinta-ala on 34 neliökilometriä. Fontenay-le-Comte on departementtinsa aliprefektuuri.
Gernika Club
Gernika Club on jalkapallojoukkue Baskimaan Gernikasta. Joukkue on perustettu vuonna 1922 ja se pelaa Tercera División -sarjatasoa. Gernikan stadion on 2000-paikkainen "Urbieta".
Yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailut 1987
Yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 1987 Liévinissä, Ranskassa. Kisojen ajankohta oli 21.–22. helmikuuta.
Steve Lewis
Steven "Steve" Earl Lewis (s. 16. toukokuuta 1969 Los Angeles) on entinen yhdysvaltalainen yleisurheilija, jonka päämatka oli 400 metrin juoksu.
Lewisin ennätys kauden 1987 jälkeen oli 45,76. Vuoden 1988 Yhdysvaltain olympiakarsinnoissa hän teki puolivälierissä nuorten maailmanennätyksen 44,61. Seuraavana päivänä hän paransi välieräjuoksussa ennätystä tasan puoli sekuntia lukemiin 44,11. Loppukilpailussa hän sijoittui Butch Reynoldsin ja Danny Everettin jälkeen kolmanneksi ajalla 44,37.
Soulin olympialaisissa Reynolds oli ehdoton ennakkosuosikki juostuaan elokuussa uuden maailmanennätyksen 43,29. Lewis aloitti kuitenkin loppukilpailun vauhdikkaasti, eikä Reynolds pystynyt enää tavoittamaan häntä, vaan eroksi jäi kuusi sadasosasekuntia. Lewisin voittoaika 43,87 oli jälleen uusi nuorten maailmanennätys ja se on voimassa oleva nuorten ME edelleen heinäkuussa 2008 . 4 x 400 metrin viestissä Lewis juoksi toisen osuuden Yhdysvaltain joukkueessa, joka voitti kultamitalin maailmanennätystä sivunneella ajalla 2.56,16.
Barcelonan olympialaisissa 1992 Lewis sijoittui Quincy Wattsin jälkeen 400 metrillä toiseksi ajalla 44,21. Pitkässä viestissä hän saavutti kolmannen olympiakultansa juostuaan ankkuriosuuden Yhdysvaltain joukkueessa, joka teki uuden maailmanennätyksen 2.55,74.
Barcelonan kisojen jälkeen Lewisin uraa varjostivat loukkaantumiset ja virustauti, eikä hän päässyt enää mukaan arvokilpailuihin.
Brava
Barawa eli Brava (somaliksi: "Baraawe") on satamakaupunki Somalian kaakkoisrannikolla. Osa kaupungin asukkaista puhuvat swahilin murretta chimwiinia. Kaupunki on perustettu 800-luvulla.
Kaupungissa valmistetaan käsityötuotteita ja huonekaluja. Sen merkitys satamakaupunkina on vähentynyt. Kuivakauden seuraksena vuonna 1974 sinne sijoitettiin asumaan 5 000 nomadia, mikä on vaikuttanut kaupungin olemukseen. Sisällissodan aikana vuonna 1991 kaupunki piiritettiin ja se raunioitui.
Studio 60
Studio 60 (alkup. Studio 60 on the Sunset Strip) on Matthew Perryn tähdittämä yhdysvaltalainen draamakomedia. Sarja kertoo viihdemaailman kulissien takaisesta elämästä paljastaen millaisia ihmissuhdepelejä ja valtataisteluita liittyy suurten tv-tuotantojen ja kanavien välisiin suhteisiin. Sarjan tuottaa Warner Bros. International Television. Suomessa sarjaa esittää Sub.
MTK:n sokerijuurikasvaliokunta
MTK:n sokerijuurikasvaliokunta on Maa- ja metsätaloustuottajien Keskusliitto MTK:n Suomen juurikassokerin tuotantoa käsittelevä valiokunta. Sen puheenjohtaja on Pekka Myllymäki. Sokerijuurikasvaliokunta on valtakunnallinen elin, joka käsittelee sokerijuurikkaan tuotantoon liittyviä kysymyksiä viljelijöiden näkökulmasta sekä valvoo MTK:n sokeriteollisuuden kanssa käymiä neuvotteluja. Valtakunnallisen sokerijuurikasvaliokunnan lisäksi on vielä alueellisia sokerijuurikasvaliokuntia.
Sokerijuurikas on ollut ajankohtainen maatalouspoliittinen tuote siksi, että Suomen sokerintuotantokiintiö Euroopan unionin yhteisessä maatalouspolitiikassa on vähentynyt vuoden 2006 146 miljoonasta kilosta 90 miljoonaan kiloon.
Sokerijuurikasvaliokunnan puheenjohtaja pitää Nordzuckerin suorittamaa Daniscon sokeriliiketoiminnan ostoa sokerijuurikastuotantoa turvaavana tekijänä Suomessa.
Samson Kitur
Samson Kitur (25. helmikuuta 1966 – 25. huhtikuuta 2003) oli kenialainen pikajuoksija, olympiamitalisti.
Kitur saavutti ensimmäisen arvokisamitalinsa Barcelonan olympialaisissa 1992, josta hän saavutti pronssia 400 metriltä yhdysvaltalaisten Quincy Wattsin ja Steve Lewisin jälkeen juostuaan ajan 44,24. Stuttgartin MM-kilpailuissa 1993 hän saavutti kaksi mitalia: hopeaa pitkästä viestistä Kennedy Ochiengin, Simon Kemboin ja Abednego Matilun kanssa sekä pronssia 400 metriltä ajalla 44,54.
Hän kuoli äkillisesti määrittämättömään sairauteen 37-vuotiaana kotonaan Eldoretissa 25. huhtikuuta 2003.
Quincy Watts
Quincy D. Watts (s. 19. kesäkuuta 1970 Detroit) on entinen yhdysvaltalainen yleisurheilija, jonka päämatka oli 400 metrin juoksu.
Watts opiskeli Etelä-Kalifornian yliopistossa, jossa menestyi urheilupuolella yleisurheilun lisäksi amerikkalaisessa jalkapallossa ja koripallossa. Hän juoksi aluksi 100 ja 200 metriä, kunnes yliopistovalmentaja Jim Bush sai hänet vakuuttumaan, että 400 metriä olisi hänen paras matkansa.
Watts kuului Yhdysvaltain joukkueeseen, joka voitti 4 x 400 metrin viestin nuorten maailmanmestaruuden vuonna 1988. Tokion MM-kilpailuissa 1991 hän juoksi toisen osuuden Yhdysvaltain viestijoukkueessa, joka jäi yllättäen toiseksi Yhdistyneen kuningaskunnan vietyä voiton 0,04 sekunnin erolla. Barcelonan olympialaisissa 1992 Watts paransi 400 metrillä kahdesti Lee Evansin 24 vuotta vanhaa olympiaennätystä. Hän juoksi välierissä ajan 43,71 ja voitti loppukilpailun ylivoimaisesti ajalla 43,50; ero hopeamitalisti Steve Lewisiin oli 71 sadasosasekuntia. Pitkässä viestissä Watts juoksi toisella osuudella ajan 43,1 ja Yhdysvallat voitti kultaa uudella maailmanennätysajalla 2.55,74.
Stuttgartin MM-kilpailuissa 1993 Watts juoksi viestissä toisen osuuden Yhdysvaltain tehdessä jälleen maailmanennätyksen: 2.54,29. Henkilökohtaisessa kilpailussa hän oli neljäs ajalla 45,05. Seuraavien kahden kauden aikana hän ei onnistunut alittamaan 45 sekunnin rajaa, jäi kesällä 1996 Yhdysvaltain olympiakarsinnoissa seitsemänneksi, ja lopetti uransa seuraavalla kaudella.
Tällä hetkellä Watts toimii apuvalmentajana Harvard-Westlake High Schoolissa.
Quini
Enrique Castro González eli Quini (23. syyskuuta 1949 Oviedo, Espanja – 27. helmikuuta 2018 Gijón, Espanja) oli espanjalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä ja edusti uransa aikana Sporting Gijónia sekä Barcelonaa. Quini voitti uransa aikana Espanjan pääsarjan maalikuninkuuden viidesti.
Quini kuului Espanjan jalkapallohistorian parhaisiin hyökkääjiin. Hän voitti uransa aikana muun muassa Espanjan pääsarjan maalikuninkuuden viidesti. Quini oli maan pääsarjan kuudenneksi paras maalintekijä kautta aikain.
Quini kuoli 27. helmikuuta 2018 Gijónissa sydänkohtaukseen.
Quini syntyi Oviedossa, mutta aloitti ammattilaisuransa naapuriseura Sporting Gijónista. Ensimmäisellä kaudellaan 1970–1971 maan pääsarjassa hän pelasi 30 ottelua, joissa syntyi 13 maalia. Kesällä 1980 hän siirtyi Espanjan suurseura Barcelonan riveihin. Quini teki ensimmäisinä kahtena kautenaan katalonialaisseurassa 47 maalia. Vuonna 1981 joukkue voitti Copa Del Reyn, jonka loppuottelussa Quini teki kaksi maalia vanhaa seuraansa vastaan. Hän voitti Barcelonan riveissä myös Cup-voittajien cupin vuonna 1982, jonka loppuottelussa belgialaista Standard Liègeä vastaan hän laukoi 2–1-voittomaalin.
Seuraavina kahtena kautena Quinin peliesitykset hieman heikkenivät, mutta hän teki muun muassa Barcelonan seurahistorian 3000. pääsarjamaalin kotiottelussa Castellónia vastaan. Quini suunnitteli päättävänsä pelaajauransa vuoteen 1984 ollessaan 35-vuotias. Myöhemmin hän kuitenkin pyörsi päätöksensä ja palasi vanhaan seuraansa Sporting Gijóniin vielä kolmeksi vuodeksi. 14. kesäkuuta 1987 Quini pelasi viimeisen ottelunsa ammattilaisurallaan Barcelonaa vastaan. Hän pelasi urallaan yhteensä 448 pääsarjaottelua, joissa hän teki 219 maalia.
1. maaliskuuta 1981 Quini kaapattiin Barcelonassa pelatun Hércules-ottelun jälkeen, kaksi miestä pakotti hänet aseella uhaten menemään pakettiautoon. Etsintöjen jälkeen 25 päivää tapahtuneesta, jona aikana Barcelona ei onnistunut voittamaan neljästä ottelustaan yhtään ja täten putosi samalla mestaruustaistelusta, Quini löydettiin lopulta vahingoittumattomana.
Quini teki ensiesiintymisensä Espanjan maajoukkueessa 28. lokakuuta 1970 ystävyysottelussa Kreikkaa vastaan. Hän onnistui myös tekemään maalin ottelussa , joka päättyi lopulta Espanjan 2–1-voittoon.
Hän pelasi yhteensä 35 maaottelua ja teki niissä kahdeksan maalia. Quini oli mukana vuosien 1978 ja 1982 MM-kilpailuissa sekä vuosien 1976 ja 1980 EM-kilpailuissa.
Olga Kurylenko
Olga Kostiantynivna Kurylenko (, s. 14. marraskuuta 1979 Berdjansk, Ukrainan SNT) on ranskalainen näyttelijä ja malli. Hän esiintyi Bond-tyttönä James Bond -elokuvassa "Quantum of Solace" (2008). Lisäksi hän on näytellyt muun muassa elokuvissa "Hitman" (2007), "Max Payne" (2008), "Oblivion" (2013) ja "Johnny English iskee jälleen" (2018).
Olga Kurylenko syntyi Berdjanskissa, Ukrainassa vuonna 1979. Hän solmi 17-vuotiaana mallisopimuksen pariisilaisen Madison-mallitoimiston kanssa. 18-vuotiaana hän oli jo esiintynyt "Vogue"- ja "Elle"-lehtien kannessa. Kurylenko toimi ensimmäistä kertaa näyttelijänä artisti Sealin musiikkivideolla "Love´s Divine" ja aloitti elokuvauransa vuonna 2005 näyttelemällä "L'Annulaire"-elokuvassa. Kurylenko asuu Lontoossa, ja hänelle myönnettiin Ranskan kansalaisuus vuonna 2001.
Star (vene)
Star yksityyppinen kahden hengen klassinen kölivene kilpapurjehdukseen. Star-veneen tulee painaa vähintään 671kg ja purjepinta-ala on enintään 26,5m². Vene on bermudarikattu ja sen isopurje suhteellisen suuri verrattuna keulapurjeeseen. Toisin kuin monissa muissa kilpaveneissä siinä ei ole spinaakkeria. Star on suunniteltu vuonna 1910 ja sen jälkeen veneitä on rakennettu noin 8300.
Vuoden 1932 Los Angelesin olympialaisista alkaen Star on ollut miehille ja naisille avoin olympialuokka. Ainoastaan vuonna Montrealin olympialaisissa 1976 sen korvasi Tempest-luokka. Star-luokka varattiin vain miehille 2004, jolloin olympialaisiin perustettiin naisille oma köliveneluokka eli Yngling. Yhdysvallat on Star-luokan menestyksekkäin maa seitsemällä olympiakullallaan, joista viimeisin tuli Mark Reynoldsin kipparoimalle veneelle Sydneyn olympialaisista vuonna 2000.
Rion olympialaisissa 2016 Star-luokkaa ei enää ole.
Danisco
Danisco A/S oli tanskalainen elintarviketeollisuusyhtymä, joka tuotti muun muassa entsyymejä, stabilisaattoreita ja makeutusaineita, kuten ksylitolia ja fruktoosia. Sen liikevaihto oli 30. huhtikuuta 2007 päättyneellä tilikaudella 20 360 miljoonaa Tanskan kruunua ja sillä oli noin 10 000 työntekijää. Yhtiön pääkonttori oli Kööpenhaminassa. Se kuului Tanskan 20 suurimman OMX:ssa noteeratun pörssiyhtiön joukkoon.
Tammikuussa 2011 monikansallinen kemian- ja lääkealan teollisuusyritys DuPont ilmoitti jättäneensä Daniscosta ostotarjouksen. Kauppa varmistui toukokuussa 2011.
Danisco osti vuonna 1999 suomalaisen Cultor Oyj:n. Kauppaan sisältyi Cultorin ja Lännen Tehtaat Oy:n yhdessä omistama Suomen koko sokerituotanto eli Sucros Oy ja sen tytäryhtiö Suomen Sokeri Oy – Finnsugar Ltd. Cultorin osuus Sucroksesta oli 80 %. Cultoriin kuului myös tärkkelysmakeuttajia ja beta-amylaasientsyymiä valmistava Neson Oy, rehuvalmistaja Suomen Rehu Oy, lohen rehun tuottaja Ewos AS sekä Food Science -ryhmä, joka valmisti muun muassa erikoismakeuttajia ja maku- ja tuoksuparanteita ja Rehuparanteet-ryhmä, joka valmisti muun muassa rehuentsyymejä. Lisäksi Cultor omisti 50 % yhdysvaltalaisesta Genencor International Inc:stä, jonka tuotteena ovat teollisuusentsyymit. Toisen puolen Genencorista omisti yhdysvaltalainen Eastman Chemical Company.
Danisco myi heinäkuussa 2008 sokeriliiketoimintansa saksalaiselle Nordzuckerille. Kauppaan sisältyi myös Suomen Sokerin Kirkkonummen tehdas. Siitä on käytetty myös nimeä Porkkalan tehdas, tehdas tosin ei sijaitse Porkkalanniemellä.Euroopan unioni pienensi sokerikiintiöitä ja tehtaita jouduttiin sulkemaan.Danisco Sweeteners Oy Kotkassa valmistaa ksylitolia ja fruktoosia. Se siirtyi vuonna 2011 DuPontin "Nutrition & Health" -ryhmään.
Genencor International Oy on Daniscon tytäryhtiö. Sillä on Suomessa muun muassa entsyymituotantoa, joka jatkuu yrityskaupan jälkeen "DuPont Industrial Biosciences" -nimellä. Tuotantolaitokset ovat Hangossa, Jämsänkoskella, Naantalissa, Jokioisilla ja Vaasassa.
Vuonna 1982 perustettu yhdysvaltalainen Genencor International, Inc. on maailman toiseksi suurin teollisuusentsyymien valmistaja. Se oli puoliksi Cultorin ja puoliksi yhdysvaltalaisen Eastman Chemical Companyn (vuoteen 1994 asti Eastman Kodak Companyn) omistama. Cultor-kaupassa vuonna 1999 50 % yhtiöstä saanut Danisco hankki vuonna 2005 omistukseensa loputkin vuonna 2000 pörssiin listautuneesta Genencorista.
Salon kaupunginvaltuusto
Salon kaupunginvaltuusto on kuntalain mukaan Salon kaupungin korkein päättävä elin.
Salon kaupunginvaltuustoon kuului ennen vuoden 2009 kuntaliittymää 43 valtuutettua. Uuteen suurkuntaan valittiin vuonna 2009 siirtymäkaudeksi 75 valtuutettua, minkä jälkeen seuraavaksi kaudeksi valtuutettujen määrä laskee 51:een.
Salon kaupunginvaltuuston valtuustoryhmät vuoden 2017 vaalien jälkeen (suluissa valtuustokauden 2012-2017 paikkamäärä):
Ana Fidelia Quirot
Ana Fidelia Quirot (s. 23. maaliskuuta 1963 Palma Soriano) on kuubalainen entinen 800 metrin juoksija.
Ensimmäisissä aikuisten arvokilpailuissaan, Rooman MM-kisoissa 1987, Quirot sijoittui neljänneksi. Vuoden 1989 yleisurheilun maailmancupissa Barcelonassa hän voitti 800 metrin matkan. Tokion MM-kisoissa 1991 hän saavutti hopeaa neuvostoliittolaisen Lilija Nurutdinovan takana. Seuraavana vuonna Barcelonan olympialaisissa hän saavutti pronssia.
Tammikuussa 1993 Quirot oli raskaana, kun pesukoneen räjähdys hänen kotonaan aiheutti hänelle vakavia palovammoja ja ennenaikaisen synnytyksen. Keskosena syntynyt lapsi kuoli muutaman päivän kuluttua. Onnettomuudesta jäi Quirotille pysyviä arpia muun muassa kasvoihin.
Quirot palasi kuitenkin kilparadoille kauden 1993 loppupuolella ja saavutti Keski-Amerikan kisoissa hopeaa surinamelaisen Letitia Vriesden takana. Göteborgin MM-kisoissa 1995 Quirot saavutti viimein kultamitalin. Seuraavana vuonna Atlantan olympiakisoissa hän jäi hopealle kultamitalin mentyä Venäjän Svetlana Masterkovalle. Ateenan MM-kisoissa 1997 Quirot puolusti menestyksekkäästi MM-kultaansa.
Quirotin ennätykseksi jäi Barcelonan maailmancupissa 1989 juostu 1.54,44, mikä on yhä kaikkien aikojen maailmantilaston neljänneksi paras aika. 400 metriä Quirot on juossut aikaan 49,61.
Amerikan Psyko
Amerikan Psyko () on Bret Easton Ellisin vuonna 1991 kirjoittama romaani. Kirja on ensimmäisessä persoonassa kirjoitettu fiktiivinen tarina rikkaasta newyorkilaisesta nuorukaisesta, joka päivisin viettää laatuaikaa New Yorkin yläluokkaan kuuluvien ystäviensä seurassa ja öisin ruokkii pakkomielteistä tahtoaan tappaa ihmisiä.
"Amerikan Psykon" väkivallan kuvaaminen herätti ilmestymisaikanaan runsaasti kielteistä julkisuutta. Monet kirjan murhakohtauksista sisältävät silpomista, jopa naisen sukupuolielinten silpomista, minkä lisäksi kirjan päähenkilö myös valmistaa ruuaksi tappamiensa ihmisten ruumiita. Kirjan ilmestyminen yritettiin tämän vuoksi estää Yhdysvalloissa, minkä lisäksi sen myyminen on satunnaisesti ollut kiellettyä Saksassa vuosien 1995–1999 välillä. Australiassa kirjaa saa myydä vain yli 18-vuotiaille muoviin käärittynä.
Kirjasta on tehty myös elokuva "Amerikan psyko" vuonna 2000.
Kirjan tapahtumapaikkana toimii Manhattan New Yorkissa, ja sen tapahtuma-aika alkaa vuoden 1987 aprillipäivästä vuoteen 1989. Sen päähenkilönä toimii nuori, mutta varakas pankkiiri Patrick Bateman. Tarinan edetessä 26-vuotias Patrick kertoo jokapäiväisistä toimistaan, aina kuulumisesta New Yorkin yläluokan eliittiin hänen yöaikaan suorittamiinsa raakoihin murhiin asti.
Ensimmäinen kolmannes kirjasta ei sisällä väkivaltaa, vaan se käsittelee Batemanin tyypillisiä perjantai-iltoja, jotka hän viettää ystäviensä seurassa kierrellen yöklubeissa, käyttäen kokaiinia ja alkoholia, kritisoiden ympärillä olevien ihmisten vaatetusta, vaihdellen muotisuosituksia ja keskustellen asialliseen etikettiin liittyvistä asioista.
Toisen kolmanneksen alkaessa Patrick alkaa kuvailla päivittäisiä harrastuksiaan ravintoloiden pöytävarauksien suorittamisesta ja videokasettien vuokraamisesta ihmisten kiduttamiseen ja tappamiseen. Kirjassa Batemanin tajunta katkeilee aika-ajoin luvuilla, joissa Bateman puhuttelee kirjan lukijaa kritisoiden 1980-luvun muusikoita, kuten Genesistä, Huey Lewis and the Newsia tai Whitney Houstonia.
Tarinan edetessä Batemanin ote todellisuudesta tuntuu hajoavan ja hänen murhistaan alkaa tulla yhä väkivaltaisempia ja monimutkaisempia, jolloin ne vaihtelevat yksinkertaisista väkivallan tuotoksista kidutuksiin, raiskauksiin, uhrien silpomiseen, kannibalismiin ja nekrofiliaan. Hän alkaa satunnaisesti vitsailla sarjamurhaajista tavallisissa keskusteluissa ja tunnustaa murhiaan työkavereilleen, jotka useimmiten ajattelevat sen olevan vain taas uusi esimerkki Batemanin sairaasta huumorintajusta.
Patrickin vainoharhaisuus saa hänet esimerkiksi näkemään aamiaismuron haastateltuna keskusteluohjelmassa, ihmisenmuotoisen puiston penkin vakoilemassa häntä ja demonisen pankkiautomaatin käskemässä häntä tappamaan kissoja. Nämä tapahtumat demonstroivat hyvin Patrickin mielentilaa ja ne myös luovat mietteen siitä, tekikö Bateman näitä murhia ollenkaan ja oliko hän hullu alun alkaenkaan.
Eros (traktori)
Eros oli Harry Fergusonin 1917 kehittämä autotraktori, missä Fordin auton T-malli muutettiin traktoriksi siten, että aura kiinnitettiin vetolaitteen perään kiinteästi auranvetäjien tapaan eikä sitä näin ollen olisi enää tarvinnut vetää traktorin perässä koukusta niin kuin Fordson F-traktorissa. Eroksia ei valmistettu monta kappaletta, mutta 1930-luvulla Harry Ferguson kehitti vedettävälle auralle toisenlaisen vaihtoehdon, Ferguson Systemin, joka merkitsi kolmipistekiinnitystä työkoneille, myös auralle, traktorin perään. Näin monien työkoneiden osalta voitiin luopua hinaamisesta.
Lilija Nurutdinova
Lilija Foatovna Nurutdinova (s. 15. joulukuuta 1963) on venäläinen entinen 800 metrin juoksija. Aktiiviaikanaan hän edusti Neuvostoliittoa ja "IVY:n joukkuetta".
Tataari Nurutdinova saavutti 1990 Splitin EM-kisoissa pronssimitalin 800 metrillä. Seuraavana vuonna 1991 MM-kisoissa Tokiossa hän voitti matkalla kultaa ajalla 1.57,50. Barcelonan olympialaisissa 1992 hän johti kilpailua vielä ensimmäisen kierroksen jälkeen, mutta jäi lopulta niukasti hopealle kultamitalin mentyä Alankomaiden Ellen van Langenille. Samoissa kisoissa hän sai kuitenkin kultamitalin 4 x 400 metrin viestistä hänen juostua IVY:n joukkueessa alkuerissä.
Nurutdinovan ennätys 800 metrillä on Barcelonan olympialaisissa juostu 1.55,99. 400 metriä hän on juossut aikaan 51,34.
Ferguson Black
Ferguson Black oli Harry Fergusonin 1935 valmistuttama maataloustraktori, jossa oli Ferguson System-kolmipistenostolaite, joka mahdollisti sen, ettei traktorin tarvinnyt enää hinata työkoneita, vaan jopa aurat saatettiin kytkeä traktorin kolmipistenostolaitteeseen siten, että sen nostaminen ja laskeminen tapahtuivat hydraulisesti. Laitteesta tuli ensiksi lisälaite muihin traktoreihin, mutta lopulta siitä tuli yleinen vaatimus.
Ferguson Black johti David Brownin ja Harry Fergusonin yhteistyöhön ja Ferguson-Brown-traktoreihin.
Burns ja Allen
Burns ja Allen oli yhdysvaltalainen koomikko- ja näyttelijäpari, joka koostui avioparista George Burns ja Gracie Allen. Heidät tunnetaan parhaiten esiintymisistään radiossa.
Burns ja Allen tekivät ensiesiintymisensä radiossa BBC:llä vuonna 1929, ollessaan kiertuematkalla Englannissa. Palattuaan Yhdysvaltoihin he liittyivät mukaan "The Guy Lombardo Show"hun, joka vuonna 1934 sai uudeksi nimekseen sarjan tähdeksi nousseen Gracie Allenin mukaan "The Adventures of Gracie".
Vuonna 1942 pari sai oman radiotilannekomediansa "The Burns & Allen Show". Vuonna 1950 se siirtyi televisioon, jossa sitä esitettiin vuoteen 1958 asti.
"Burns ja Allen" -esiintyjäpari pääsi Radio Hall of Fameen vuonna 1994.
Francisco Yeste
Fransisco Javier Yeste Navarro (s. 6. joulukuuta 1979 Bilbao, Espanja) on espanjalainen entinen jalkapalloilija.
Tavallisesti Yesten paikka on hyökkäävänä keskikenttäpelaajana, ja hän käyttää tälle paikalle ominaista paitanumeroa 10. Kauden 2004–2005 näyttöjen perusteella Yeste sai kutsun Espanjan maajoukkueeseen, mutta ei pelannut joukkueessa otteluakaan.
19. kesäkuuta 2010 hän teki kaksivuotisen sopimuksen Al Waslin kanssa.
Spirogyra
Spirogyra oli 1970-luvulla toiminut, vuonna 1969 perustettu brittiläinen progressiivinen folkrock-yhtye. Yhtye julkaisi yhteensä kolme albumia, joiden jälkeen vuonna 1974 se virallisesti hajosi.
Tietystä kotimaansa progressiivisen rockin piireissä saavutetusta kulttimaineesta huolimatta Spirogyran kolme albumia, ja erityisesti viimeinen, vuoden 1973 "Bells, Boots and Shamblesia", ovat melko lailla keräilyharvinaisuuksia, johtuen lähinnä yhtyeen lyhyestä eliniästä. Yhtyeen vuoden 1971 debyyttialbumi "St. Radigunds", joka on nimetty yhtyeen jäsenten opiskeluaikojen asunnon kadun mukaan, saavutti jonkinasteista mainetta Britanniassa, kuten myös seuraavana vuonna julkaistu "Old Boot Wine" -albumi.
Ruotsalaisen progressiivisen metalliyhtye Opethin laulajakitaristi Mikael Åkerfeldt on maininnut alankomaalaisen FaceCulture.nl-verkkosivuston vuonna 2006 tekemässä haastattelussa omistavansa kaikki Spirogyran albumit.
Ašera
Ašera on seemiläinen äitijumala, jota palvottiin laajalti Syyrian ja Palestiinan alueella. Ašera on Dagonin puoliso ja Baalin äiti. Ašera esiintyy lukuisissa muinaisissa kirjoituksissa, kuten akkadinkielisissä teksteissä nimillä Ašratum/Ašratu ja heettiläisissä lähteissä nimillä Ašerdu/Ašertu. Ašeraa pidetään yleensä samana jumalana kuin ugaritilaista (kanaanilaista) ʼAṯirat-jumalatarta, ja ugaritilaisissa lähteissä hänen puolisonsa oli Ēl.
Perunsaku
Perunsaku ("Penelope albipennis") on äärimmäisen uhanalainen kanalintu, jota tavataan Perun pohjoisosissa Lambayequen, Cajamarcan ja Piuran alueilla.
Kooltaan perunsaku on noin 85 cm pitkä. Väriltään se on musta lukuun ottamatta valkoisia siiven reunoja ja punaista kaulahelttaa. Linnun nokka on sininen. Perunsakun elinympäristöä ovat puustoiset laaksot ja niiden rinteet 300–1 300 metrin korkeudessa. Ravintonaan laji käyttää kasvien hedelmiä, kukkia, nuppuja, lehtiä ja siemeniä.
Perunsakukannan kooksi arvioidaan 150–250 yksilöä. Suurin uhka lajille on edelleen jatkuva laajamittainen metsästys. Lisäksi metsien hakkuut maanviljelysmaaksi ja polttopuiksi lisäävät lajin uhanalaisuutta.
Bromelaiini
Bromelaiini on entsyymi, jota on ananaskasveissa, muun muassa ananaksessa. Sen tehtävä kasvissa on proteiinien hydrolysointi. Bromelaiinia alettiin käyttää ravintolisänä 1957, ja sitä on tutkittu hyvin paljon eri maissa. Sitä käytetään ehkäisemään tulehduksia ja edistämään ruoansulatusta. Bromelaiinin eristi 1891 ensimmäisenä venezuelalainen kemisti Vicente Marcano.
Bromelaiini saadaan kaupalliseen tuotantoon kasvin rungosta, jolloin itse hedelmät voidaan hyödyntää muuten. Bromelaiinia tuotetaan trooppisissa maissa, kuten Taiwanissa ja Thaimaassa.
Liiallisesti nautittuna bromelaiini voi aiheuttaa sivuvaikutuksia, kuten mahavaivoja, kuukautisvuodon runsastumista ja allergisia reaktioita.
Bromelaiinia käytetään myös ruokataloudessa lihan pehmentämiseen papaiinin tavoin sen peptidejä hajottavan vaikutuksen vuoksi.
Bromelaiinin CAS-numero on 9001-00-7.
Move1
Move1 on suomalainen kapearaiteinen teollisuusveturi.
Veturityypin valmistus alkoi Valmetin Tampereen tehtailla samaan aikaan sotakorvausveturien kanssa. Tyyppiä valmistettiin aluksi puukaasukäyttöisenä, joskin nopeasti siirryttiin bensiinikoneisiin.
Move 1 on kaksiakselinen, jossa molemmat akselit vetävät.
Veturia toimitettiin runsaasti eri teollisuuslaitoksille, ja sitä on säilynyt useita kappaleita. Useimmat ovat varastoituina vaihtelevassa kunnossa. Ajokuntoisena on tiettävästi vain kolme: Ähtärin eläinpuiston rautatien ykkösveturina käytetty entinen VAPOn Kurjennevan turveradan veturi (49/1947, 0-4-0 dm), joka nykyisin on Robert Sandin rautatiellä, Kiikan tiilitehtaan veturi (29/1947) joka on samalla omistajalla sekä Toijalan Veturimuseossa oleva entinen Nakkilan kenttäradan veturi (ex Urjalan tiilitehdas). Kahteen viimemainittuun on vaihdettu tehokkaampi kone ja riisuttu hytti.
Useita kunnostuskelpoisia yksilöitä on Jokioisten museorautatien omistuksessa. Perjantaina 28. elokuuta 2010 siirrettiin Minkiöltä Humppilaan yksi varastoituna ollut pelkän alustan ja konetilan kehykset käsittävä Move1, jonka kunnostusta suunnitellaan.
Honganpalo
Honganpalo on omakotilähiö Raahessa Pohjois-Pohjanmaalla entisen Saloisten kunnan alueella. Honganpalo sijaitsee Saloisten kirkonkylän itäpuolella. Nimensä kylä on saanut siitä, että se on perustettu Hongan talon maille, ilmeisesti kaskimaille koska nimessä on "palo"-pääte.
Alue on saanut alkunsa 1960-1970-luvulla, jolloin Rautaruukin perustamisen vuoksi Raaheen muutti runsaasti uusia asukkaita, joita varten täytyi rakentaa uusia omakotitaloalueita. Vielä nykyäänkin iso osa honganpalolaisista on Rautaruukin palveluksessa. Honganpalossa toimi 1990-luvun puoleenväliin asti kyläkauppa, jonka yhteydessä oli loppuvaiheessa myös Saloisten asiamiesposti, nykyisin kaupparakennuksessa toimii paino. Honganpalossa on ollut vuodesta 1984 oma ala-aste, jota nykyisin, Raahen lakkautettua Saloisten kirkonkylällä sijainneen Myllymäen ala-asteen, käyvät myös Saloisten kylän lapset.
Hurnasperä
Hurnasperä on entisen Saloisten kunnan eteläisin, nykyisin Raahen kylä. Se sijaitsee Pohjois-Pohjanmaalla aivan Saloisten ja Pyhäjoen rajalla valtatie 8:n varrella. Kylältä on noin 15 kilometriä Saloisten kirkonkylälle. Hurnasperä on perustettu vuonna 1750, jolloin perustettiin Hurnastin uudistila Piehingin eteläpuolelle. Suurin osa kylän taloista on lohkottu aikojen kuluessa Hurnastin eli Hurnasen tilasta.
Laas Geel
Laas Geel on Somaliassa sijaitseva luolasto, josta on äskettäin löydetty luolamaalauksia. Luolat sijaitsevat maaseudulla Hargeisan ulkopuolella.
Luolissa on vanhimpia tunnettuja Afrikan sarvesta ja yleensä Afrikan mantereelta tunnettuja taideteoksia. Niiden arvioidaan olevan peräsin 3. – 8. tai 9. vuosituhannelta eaa.
Ranskalainen arkeologiryhmä oli 2002 tekemässä kaivauksia Pohjois-Somaliassa, ja erinomaisesti säilyneet maalaukset löydettiin siinä yhteydessä. Paikalliset asukkaat olivat tunteneet luolat vuosisatojen ajan, mutta tietoa ei ollut levitetty julkisuuteen. Vastaavanlaisia luolastoja on lähiseudulla muitakin.
Saunionoidanlukko
Saunionoidanlukko ("Botrychium matricariifolium") on Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa tavattava harvinainen saniaislaji. Suomessa se on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi, aiemmin vaarantuneeksi. Sitä kasvaa kansallispuistoissa Kanadassa, Puolassa ja Yhdysvalloissa ja rauhoitusalueella (IUCN kategoria Ia) Venäjällä.
Saunionoidanlukolla on mehevä juurakko ja siitä nousee usein paksutyvinen, 5–20 senttimetriä korkeaksi kasvava lehti. Lehti on yläosastaan jakautunut lehteen ja itiöpesäkkeistöön. Harmaanvihreän lehden lapa on lyhytruotinen, kapean kolmiomainen ja noin kaksi kertaa leveytensä pituinen. Lehdessä on 2–5 paria lehdyköitä, jotka ovat kapeanpuikeita tai pitkulaisia, keskisuonellisia ja tuskin lavan kärkeä kohti pieneneviä. Alimmat lehdykät ovat hammaslaitaisia tai pariliuskaisia, hampaat ja liuskat ovat ulospäin suuntautuneita. Itiöpesäkkeistö on haarova. Itiöpesäkkeet ovat lyhytperäisiä ja sijaitsevat ryhminä. Kypsinä ne ovat väriltään ruosteenruskeita. Saunionoidanlukon itiöt kypsyvät Suomessa kesä-heinäkuussa. Alkeisvarsikko on maansisäinen ja mukulamainen. Muiden noidanlukkojen tapaan myös saunionoidanlukko on riippuvainen sienijuuresta.
Isokokoiset saunionoidanlukot muistuttavat paljon lähisukulaista suikeanoidanlukkoa ("B. lanceolatum"). Saunionoidanlukon erottamista muista noidanlukoista hankaloittaa, että laji on ulkomuodoltaan hyvin muunteleva.
Saunionoidanlukkoa tavataan Euroopassa Alpeilta pohjoiseen Norjaan, Ruotsiin, Suomeen ja Baltiaan saakka, Länsi-Venäjällä sekä Isossa-Britanniassa. Pohjois-Amerikassa sitä tavataan samoilla leveysasteilla mantereen itä- ja keskiosissa. Lajia tavataan myös muutamin paikoin Itä-Aasiasta ja Etelä-Amerikasta Patagoniasta. Suomessa saunionoidanlukkoa on tavattu reilulta sadalta kasvupaikalta Etelä- ja Keski-Suomesta, toisten tietojen mukaan enää pariltakymmeneltä paikalta. Pääosa esiintymistä on Ahvenanmaalta, Lounais-Suomen saaristosta ja Uudeltamaalta. Pohjoisin tunnettu esiintymä on Hyrynsalmelta. Laji on hävinnyt laajoilta alueilta maan keski- ja eteläosista.
Saunionoidanlukko kasvaa laidunniityillä, kallioisilla merenrantaniityillä, kalliokedoilla ja joskus lehtokallioilla. Kasvupaikat ovat usein hyvin karuja ja niukkakalkkisia. Kasvustot ovat tavallisesti hyvin pieniä ja vaihtelevat vuosittain suuresti. Laji on harvinaistunut kaikkialla maailmassa. Pääsyynä tähän on kasvupaikkojen umpeenkasvu ja metsittyminen perinteisen laidunnuksen vähennyttyä. Myös keinolannoitteet ja ilmeisesti myös ilmansaasteet ovat olleet lajille haitallisia.
Pekka Isaksson
Tohtori Pekka Isaksson (s. 1951) on suomalainen toimittaja ja aatehistorioitsija, jonka erityisalaa ovat rasismi ja rotuteoriat. Isaksson väitteli tohtoriksi Oulun yliopiston historian laitokselta vuonna 2001 väitöstutkimuksella "Kumma kuvajainen. Rasismi rotututkimuksessa, rotuteorioiden saamelaiset ja suomalainen fyysinen antropologia".
Isaksson on kirjoittanut rasismin aatehistoriaa käsittelevät teokset" Kallonmittaajia ja skinejä" (Like, 1998), "Eriarvoisuus, valistuksen lupaus ja rasismi" (SHS, 1999) ja "Historian lisälehtiä - Suvaitsevaisuuden ongelma ja vähemmistöt kansallisessa historiassa" (Like, 2005) yhdessä Jouko Jokisalon kanssa. Hän on myös käsitellyt saamelaisiin liittyneitä rotuteorioita useissa yleistajuisissa ja tieteellisissä artikkeleissa.
Suikeanoidanlukko
Suikeanoidanlukko ("Botrychium lanceolatum") on harvinainen, noidanlukkoihin kuuluva saniaislaji. Suomessa suikeanoidanlukko on suuresti harvinaistunut ja luokitellaan vaarantuneeksi lajiksi.
Suikeanoidanlukon maavarresta nousee pystysuoraan 5–25 senttimetriä korkea lehti, joka on jakautunut yläosastaan lehteen ja itiöpesäkkeistöön. Kellanvihreä lehtilapa on ruoditon, leveän kolmiomainen ja noin leveytensä pituinen. Lehdyköitä on 3–5 paria ja ne ovat pitkulaisia, keskisuonellisia ja lavan kärkeä kohti pieneneviä. Alimmat lehdykät ovat pitkiä ja etuviistoon lyhytliuskaisia tai hampaisia. Itiöpesäkkeistö on pitkäperäinen ja haarova. Itiöpesäkkeet ovat lyhytperäisiä ja sijaitsevat usein rypälemäisinä ryhminä, kypsinä ne ovat väriltään ruosteenruskeita. Suikeanoidanlukon itiöt kypsyvät Suomessa kesä-elokuussa. Alkeisvarsikko on maansisäinen ja mukulamainen. Lajin esiintyminen on hyvin epäsäännöllistä ja epäsuotuisina aikoina se saattaa piillä maan alla vuosia. Muiden noidanlukkojen tapaan laji viettää yhteiselämää sienten kanssa.
Muista noidanlukoista suikeanoidanlukon saattaa sekoittaa saunionoidanlukon ("B. matricariifolium") tai pohjannoidanlukon ("B. boreale") äärimmäisyysmuotoihin. Läheisimmin laji muistuttaa pohjannoidanlukkoa, jonka lehtilavan tyvipuolen liuskat ovat leveämpiä ja selvästi toisiaan peittäviä. Saunionoidanlukolla lehtilapa on puolestaan kolmiomaisen sijaan pitkulainen ja sen liuskat näkyvästi suonellisia.
Suikeanoidanlukkoa tavataan Euroopassa Norjassa, Ruotsin keski- ja pohjoisosissa, Suomessa, Kaakkois-Venäjällä, Alpeilla ja Islannissa. Lajia tavataan satunnaisesti myös Venäjän Kaukoidässä ja Japanissa, sekä edelleen Alaskassa, Kalliovuorilla ja Grönlannissa. Samoilla leveysasteilla Pohjois-Amerikan keski- ja itäosissa tavataan lajin muunnosta (var. "augustisegmentum").
Suomesta suikeanoidanlukkoa on tavattu harvinaisena koko maasta Ahvenanmaalta Pohjois-Lappiin saakka. Laji on kuitenkin suuresti harvinaistunut 1970-luvulta alkaen ja kadonnut monin paikoin kokonaan, erityisesti Etelä- ja Keski-Suomesta. Viime vuosikymmeninä suikeanoidanlukon levinneisyysalueen painopiste Suomessa onkin siirtynyt Pohjois-Suomeen.
Suikeanoidanlukko kasvaa perinteisesti kalliosammalikoissa, niityillä, laitumilla ja rantatörmillä. Suikeanoidanlukko on harvinaistunut koko esiintymisalueellaan. Suomessa harvinaistumisen suurimmat syyt ovat kasvupaikkojen umpeenkasvu, metsänhoitotoimet ja umpeenkasvu.
Judith Herrin
Judith Herrin (s. 1942) on brittiläinen historioitsija, joka toimii King's Collegen myöhäisantiikin ja Bysantin professorina Lontoossa. Herrin opiskeli historiaa Cambridgen ja Birminghamin yliopistoissa, joista jälkimmäisestä hän väitteli tohtoriksi. Ennen nykyistä virkaansa hän toimi Princeton Universityn Bysantin historian professorina. Herrin parhaiten on tunnettu kirjoittamistaan kirjoista" The Formation of Christendom" (1989), "Women in Purple" (2000) ja "Byzantium: The Surprising Life of a Medieval Empire" (2008).
Pilar Castro
Pilar Castro Parrilla (s. 12. lokakuuta 1970 Madrid, Espanja) on espanjalainen näyttelijä.
Hänen tunnetuin roolinsa oli "Emilia" tv-sarjassa "Serranon perhe" vuosina 2004–2007.
Vuonna 2004 Pilar Castro teki yhden jakson pituisen vierailun Serranon perheeseen esittäen Santiagon naisystävää Piliä jaksossa "Valkoinen valhe" (jakso 26).
Hän on myös näytellyt elokuvassa "Los 2 lados de la cama" (2005) henkilönä Carlota. Hänellä on vuonna 2006 syntynyt lapsi.
Vernier
Vernier on kaupunki Geneven kantonissa, Sveitsissä. Vernier sijaitsee pari kilometriä Geneven ydinkeskustasta lähteen ja on Geneven taajama-alueen osa. Se on kantonin toiseksi väkirikkain kunta, ja vuoden 2009 lopussa siellä oli 32 374 asukasta. (31.12.2009) Se sijaitsee Rhône-joen mutkassa, joen pohjoisrannalla.
Vernierin naapurikuntia ovat Geneven lisäksi pohjoisessa Le Grand-Saconnex ja Meyrin, idässä Satigny, ja joen eteläpuolella Bernex, Onex ja Lancy.
Vernierin kunnanvaltuustoon valitaan 37 valtuutettua. Vuoden 2007 valitussa valtuustossa sosialistit saivat 13 paikkaa, liberaalit 5, kristillisdemokraatit 4, vihreät 4, demokraattinen keskustapuolue 4, "Mouvement citoyens genevois" 4 ja vasemmistopuolue "A gauche toute" 3.
María Bonet
María Bonet (s. 1. toukokuuta 1985) on espanjalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan espanjalaisesta televisiosarjasta "Serranon perhe", jossa hän näytteli Helena Riveraa vuosina 2005–2006 yhteensä 24 jaksossa.
Rafael Iglesias
Argentino Rafael Iglesias (25. toukokuuta 1924 – 1. tammikuuta 1999) oli argentiinalainen nyrkkeilijä, hän voitti raskaan sarjan olympiakultaa Lontoosta 1948 ennen Gunnar Nilssonia ja John Arthuria.
11. ilma-armeija (Yhdysvallat)
11. ilmavoimat () on Yhdysvaltain ilmavoimien Tyynenmeren ilmavoimien yhtymä, joka kuuluu Yhdysvaltain Tyynenmeren alueen alaisuuteen (}). Sen esikunta on Elmendorf-Richardsonin tukikohdassa, Alaskassa. Se suunnittelee, toteuttaa, valvoo ja koordinoi ilmavoimien toimintaa Tyynenmeren ilmavoimien komentajan ohjeiden mukaisesti. Se hallinnoi myös Alaskan alueen, Pohjois-Amerikan ilmapuolustusalueen Alaskan alueen sekä muiden paikallisten organisaatioiden ilmapuolustusjoukkojen toimintaa.
Maavoimien lentojoukot perustivat yhtymän 15. tammikuuta 1942 Elmendorf Fieldissä nimellä "Alaskan Air Force", jolloin se oli osa Yhdysvaltain toisen maailmansodan joukkoja suojaten Alaskan ilmatilaa sekä osallistuen Aleuttien alueen ja pohjoisen Tyynenmeren sotatoimiin.
Yhtymä muutettiin Alaskan ilmapuolustukseksi () vuoden 1945 lopulla, jolloin sen vastuulle tuli Alaskan ilmatilan suojaaminen kylmän sodan aikana. Neuvostoliiton hajotessa yhtymä liitettiin osaksi Tyynenmeren ilmavoimia vuonna 1990 ja se sai takaisin nimensä 11. ilma-armeija. Armeijankomentajana on kenraaliluutnantti Stephen L. Hoog.11. ilmavoimiin kuuluu kaksi merkittävää kansalliskaartin yksikköä. Ne ovat: