hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Wilhelm Keitel
Wilhelm Bodewin Johann Gustav Keitel (22. syyskuuta 1882 Hannover – 16. lokakuuta 1946 Nürnberg) oli saksalainen sotamarsalkka ja OKW:n (Oberkommando der Wehrmacht) komentaja toisessa maailmansodassa.
Keitel värväytyi armeijaan 1902 ja hänet ylennettiin vänrikiksi. Ensimmäisen maailmansodan alkaessa hän oli sotilasarvoltaan kapteeni. Keitel haavoittui vakavasti kranaatista syyskuussa 1914. Pian hänet nimitettiin pataljoonan komentajaksi ja hän palveli 199. jalkaväkirykmentissä vuonna 1917.
Sodan jälkeen Keitel liittyi oikeistolaisiin vapaajoukkoihin. Keitel oli edelleen armeijan palveluksessa. Wilhelm Keitel ylennettiin everstiluutnantiksi helmikuussa 1929.
Kun Adolf Hitleristä tuli valtakunnankansleri 1933, hän nimitti Keitelin ystävän Werner von Blombergin puolustusministeriksi. Blomberg esitteli Keitelin Hitlerille. Hitler kertoi elintilan hankkimissuunnitelmansa asevoimien johtajille marraskuussa 1937. Blomberg kuului suunnitelmaa vastustaneisiin, joten hänestä hankkiuduttiin eroon Blomberg–Fritsch-kriisin avulla. Tilalle Hitler tarvitsi uskollisen, natsimyönteisen ja nöyristelevän upseerin. Hän valitsi Keitelin. Helmikuussa 1938 Keitel nimitettiin OKW:n (Wehrmachtin ylin johto) päälliköksi. Upseeritoverit käyttivät Keitelistä nimitystä ”LaKeitel”, lakeijan mukaan. Kun Ranskan kukistumisen johdosta uusia kenraalisotamarsalkkoja nimitettiin peräti kaksitoista, Keitel oli yksi näistä ”tusinoittain halvemmalla” nimitetyistä (kuten moni nuorempi upseeri kommentoi nimitystä).
Sodan aikana hänestä tuli yksi OKW:n keskeimmistä henkilöistä. Sotaonni kääntyi Stalingradin taistelun myötä ja puna-armeijan lopulta saarrettua Berliinin. Ennen itsemurhaansa Hitler pyysi Keiteliä auttamaan suuramiraali Karl Dönitziä armeijan mobilisoimisessa. Saksan antautumisen jälkeen toukokuussa 1945 Keitel vangittiin.
Wilhelm Keiteliä syytteet Nürnbergin oikeudenkäynnissä olivat: 1. Osallistuminen salaliittoon rauhaa vastaan, 2. Rikokset rauhaa vastaan, 3. Sotarikokset ja 4. Rikokset ihmiskuntaa vastaan. Wilhelm Keitel todettiin Nürnbergin sotasyyllisyysoikeudenkäynnissä syylliseksi kaikkiin neljään syytekohtaan ja tuomittiin kuolemaan 1946. Hänet teloitettiin hirttämällä saman vuoden lokakuussa.
Onni Toivonen
Onni Kustaa Toivonen (18. maaliskuuta 1894 – 12. kesäkuuta 1968) oli suomalainen poliitikko ja ministeri. Hän edusti Suomen Sosialidemokraattista Puoluetta. Toivonen toimi kansanhuoltoministerinä 29. heinäkuuta.1948 – 17.maaliskuuta.1950 ja sen ohella ministerinä kauppa- ja teollisuusministeriössä marraskuusta 1949 alkaen.
Toivanen toimi työväenliikkeessä nuoresta asti. Vuoden 1918 sodan jälkeen hänet tuomittiin kuritushuoneeseen, mistä hän vapautui 1920. Armahduksen jlkeen hänestä tuli Kulutusosuuskuntien Keskusliiton sihteeri.
Osuustoimintaliikkeessä Toivonen työskenteli merkittävän osan elämästään, minkä jälkeen kansanhuolto oli hänen vastuullaan kymmenen vuoden ajan. Kansanhuoltajan tehtävässä ollessaan Toivonen koordinoi Suomessa tapahtuvaa tuotantoa, myyntiä ja ruokahuoltoa. Tehtävänsä takia hän sai paljon vihamiehiä. Taloudellisesti vaikeista ajoista huolimatta hän onnistui kuitenkin keräämään huomattavia lahjoituksia Työväen Akatemialle ja Suomen Kulttuurirahastolle. Hän toimi läheisessä yhteistyössä Väinö Tannerin kanssa.
Toivonen toimi kauppa- ja teollisuusministerinä ja myöhemmin Neste Oy:n hallintoneuvoston puheenjohtajana. Kun Urho Kekkonen antoi määräykseen ottaa maalaisliiton puoluesihteeri Arvo Korsimo mukaan Nesteen johtokuntaan, Toivonen huolehti käskyn käytännön toimeenpanosta.
Toivonen työskenteli myös Yleisradion johtajana, kunnes jäi eläkkeelle 1960-luvulla. Hän oli edelläkävijä suomalaisessa radiotoiminnassa ja mainonnassa.
Bulgan
Bulgan () on yksi Mongolian 21 provinssista. Se sijaitsee maan pohjoisosassa Ulan Batorin länsipuolella ja rajautuu Selengein, Orhonin, Tövin, Övörhangain, Arhangain ja Hövsgölin provinsseihin sekä pohjoisessa Venäjään. Siellä on vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 53 065 asukasta ja sen pinta-ala on 48 700 neliökilometriä. Provinssin pääkaupunki on Bulgan.
Provinssi jakautuu 16 pienempään alueeseen, sumiin. Ne ovat:
Orhon
Orhon () on yksi Mongolian 21 provinssista. Se sijaitsee maan pohjoisosassa Ulan Batorin luoteispuolella ja rajautuu Bulganin ja Selengen provinsseihin. Siellä on vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 87 118 asukasta ja sen pinta-ala on 840 neliökilometriä. Provinssin pääkaupunki on Erdenet.
Provinssi on saanut nimensä Orhonjoelta. Pienikokoinen provinssi syntyi vuonna 1994, kun se muodostettiin liittämällä yhteen alue Bulganin provinssista ja Erdenetin provinssitasoinen kaupunki.
Provinssi jakautuu kahteen pienempään osaan, sumiin. Ne ovat:
Protagonisti
Protagonisti ( < πρῶτος ’ensimmäinen’ + ἄγω ’toimin’) on draaman tai kertomuksen päähenkilö. Termi on lähtöisin antiikin Kreikan näyttämötaiteesta, jossa sillä tarkoitettiin näytelmän ensimmäistä ja johtavaa näyttelijää, pääosan esittäjää. Terminä protagonisti on sittemmin yleistynyt merkitsemään tarinan tai draaman päähenkilöä.
Tarinassa seurataan protagonistia, ja se kerrotaan usein hänen näkökulmastaan. Protagonistia ei kuitenkaan tule sekoittaa kertojaan. Protagonisti ja kertoja voivat olla sama henkilö, mutta tarinan kannalta se ei ole välttämätöntä.
Joissakin tapauksissa protagonisteja voi olla useampia. Jos protagonisteja on useampia, on heillä kuitenkin yleensä yhteinen päämäärä.
Protagonisti ei aina ole tarinan sankari. Tarina voidaan kertoa myös sellaisen henkilön kautta, joka ei ole ominaisuuksiltaan sankarillinen tai ei näennäisesti ole tapahtumien keskiössä. Tarina kuitenkin kertoo protagonistista ja on juuri hänen tarinansa, sillä tyypillisesti protagonistin teot vievät juonta eteenpäin. Hänellä on päämäärä tai tavoite, jota kohti hän pyrkii, ja tästä syntyy juonirakenteen jännite. Protagonisti on myös se tarinan henkilö, joka muuttuu ja kehittyy tarinan aikana.
Tarinan kuluessa protagonisti tavallisesti kohtaa vastustajan, antagonistin, joka edustaa tai luo vastuksia, jotka protagonistin on voitettava päästäkseen päämääräänsä. Antagonisteja voi olla tarinassa useita, kuten protagonistejakin.
Protagonistin asemaan tarinassa liittyy vahvoja ennakko-odotuksia, minkä vuoksi kirjailijat ja käsikirjoittajat voivat joskus leikitellä niillä ja yllättää yleisönsä. Protagonisti voi esimerkiksi vaihtua kesken tarinan tai sitten tekijä saattaa johtaa lukijan tai yleisön huomion tahallisesti harhaan uskottelemalla, että tarinan päähenkilö on joku muu kuin ”aito” päähenkilö.
Kardinaalitetra
Kardinaalitetra ("Paracheirodon axelrodi") on tetrojen heimoon kuuluva kala.
Kala on täysikasvuisena noin 4-5 cm pitkä ja hoikkavartaloinen. Se on saanut nimensä punaisesta (kardinaalien tunnusväri) raidasta kyljessä. Ylempänä on sinertävä raita, leveämpi ja kirkkaampi kuin neontetralla, ja lisäksi raita on suorempi kuin neontetran. Muuten vartalon väri on harmahtava.
Kardinaalitetra elää luonnossa Etelä-Amerikan joissa. Se on vaikea saada lisääntymään vankeudessa, joten suurin osa kaupan kardinaalitetroista on luonnosta pyydystettyjä.
Kardinaalitetra on parvikala, joka liikkuu akvaarion keskikorkeudella ja pohjan tuntumassa. Kardinaalitetra on parvikala, ja siksi niitä pitäisi hankkia vähintään 6 kpl, mutta ne viihtyvät parhaiten vasta yli 15 kpl parvessa. Minimi akvaario tällaiselle parvelle on 50 l. Luonnossa kardinaalitetrat liikkuvat tuhansien yksilöiden parvissa. Varsinkaan nuoria kardinaalitetroja ei tulisi yhdistää samaan altaaseen esimerkiksi lehtikalojen kanssa, sillä kardinaalitetrat ovat lehtikalojen luonnollista ravintoa. Myös muita suurisuisia kaloja on vältettävä. Parhaita asuinkumppaneita ovat muut pienehköt lämpimänveden kalat.
Kardinaalitetra vaatii pehmeää ja hapanta vettä, pH saisi olla 6-7. Lämpötila 25-30 asteen välillä. Kardinaalitetra on lämpimänveden akvaariokala, toisin kuin sukulaisensa neontetra, joka sopii viileämpiin vesiin. Näitä kahta lajia ei tulisi yhdistää erilaisten lämpötilavaatimustensa takia. Turpeen tai muiden humushappojen lisääminen veteen on hyväksi, sillä tämä kala on kotoisin sameista vesistä. Kardinaalitetran asuinvesien pohjat Amazonilla ovat usein täynnä ruskeita puiden lehtiä, ja lahoja kantoja. Tätä voi matkia laittamalla kotiakvaarion pohjalle vaikkapa kuivia, ruskeita tammenlehtiä, ja ostamalla akvaariokaupasta mangrove-juurakoita. Kardinaalitetra on myös taitava hyppijä.
Kardinaalitetran ravinnoksi kelpaavat akvaariokaupasta saatavat hiutale- ja raeruoat. Kardinaalitetra on hyönteissyöjä. Silloin tällöin tulisi ruokavalioon tuoda vaihtelua antamalla niille pakasteita, kuten surviaissääsken toukkia.
Kardinaalitetrat eivät lisäänny helposti.
Kesäkeitto
Kesäkeitto on vihanneksista tehty keitto.
Tyypillisesti kesäkeittoon pannaan porkkanaa, perunaa, kukkakaalia, herneitä (usein sokeriherneitä palkoineen silputtuina) ja tilliä. Liemessä on maitoa ja voita sekä vehnäjauhosuurustus tai sulatejuustoa.
Toivo Jäntti
Toivo August Jäntti (7. huhtikuuta 1900 Helsinki – 8. toukokuuta 1975 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti, joka yhdessä Yrjö Lindegrenin kanssa voitti Helsingin Olympiastadionista järjestetyn suunnittelukilpailun 1. ja 3. palkinnon. Hän suunnitteli lisäksi Kellokosken sairaala-alueen rakennuksia, Helsingin suojeluskuntatalon ja jatkoi stadionin muutosten ja laajennusten suunnittelua koko loppuikänsä.
Jäntin vanhemmat olivat rakennusmestari August Jäntti ja Anna Matilda Tuominen. Toivo Jäntti kirjoitti ylioppilaaksi Suomalaisessa normaalilyseossa 1919 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisen korkeakoulun arkkitehtiosastolta 1928. Lisäksi hän teki opintomatkoja Euroopan eri maihin. Vuodet 1928–1930 hän työskenteli eri arkkitehtitoimistoissa ja toimi itsenäisenä arkkitehtina 1930–1955. Oma arkkitehtitoimisto hänellä oli vuodesta 1955 alkaen.
Teepensas
Teepensas ("Camellia sinensis") on kamelioiden sukuun kuuluva teekasvien heimon (Theaceae) puu. Sen kuivatuista lehdistä valmistetaan uuttamalla teetä. Teepensas kasvaa luonnostaan 6–30 metriä korkeaksi, mutta sadonkorjuun helpottamiseksi teeviljelmien pensaita pidetään leikkaamalla 1–2 metrin korkuisina.
Teepensas jalostettiin luonnonpuusta hyötypensaaksi noin 5 000 vuotta sitten Kiinassa. Tavallisesti kasvin löytöhistoriaan liitetään myyttinen kertomus lukuisten kiinalaisen yrttien löytäjäksi väitetystä keisari Shen Nongista (eli Shennong). Tämän legendan mukaan vuonna 2737 eaa. Shennong istahti teepuun juurelle väsyneenä. Vettä laitettiin kiehumaan sen puhdistamiseksi. Veden kuumentuessa hän nukahti. Herättyään hän huomasi joitain lehtiä pudonneen kuuman veden joukkoon. Uteliaana hän maistoi juomaa ja tajusi, että huolimatta juoman kitkerästä mausta, sillä oli sekä puhdistava että piristävä vaikutus.
Ensimmäinen teepensaan kasvitieteellisen luokittelun teki Hollannin Itä-Intian komppaniaan kuulunut tohtori Kaempfer. Hän antoi kasville vuonna 1712 nimen "Thea japonense". Ruotsalainen Carl von Linné uudelleennimesi kasvin nimelle "Thea sinesis". Koska hän ei ollut nähnyt kasvia luonnossa eikä tuntenut mustan teen valmistusprosessia, hän luuli mustan ja vihreän teen olevan kaksi eri kasvilajia: "Camellia japonica" ja "Camellia sassanqua". Vielä tuolloin kasville käytettiin vaihtelevasti Thea tai Camellia -nimeä. Vuonna 1881 kasvitieteilijä O. Kuntze yhtenäisti teepensaan erilaiset nimitykset, josta syystä kasvin latinalaisen nimen näkee toisinaan muodossa "Camellia sinensis (L.) O. Kuntze."
Teepensaat voidaan jakaa (esimerkiksi) kolmeen eri muunnokseen:Joissain paikallisissa kiinalaisjaotteluissa erotettaan kiinan- ja assaminteen ohella Kiinassa esiintyväksi myös muita muotoja, kuten "C. sinensis var. waldenae" ja "Camellia sinensis var. pubilimba".
Maailman vanhimpana, teepuiden kuninkaaksi kutsuttuna teepuuna pidetään yhä kasvavaa, jo yli 2 700-vuotiasta villiä, viljeltävän teepensaan kanssa samaan teekasvien heimoon ("Theaceae") kuuluvaa 25,6 metriä korkeaa lähisukulaispuun ("Camellia taliensis") yksilöä Kiinan eteläisen Yunnanin maakunnan Pu’erin perfektuuritason kaupungin Ailao-vuorella (Ailao Shan), noin 2 450 metrin korkeudella.
Käsin kerättyjä Camellia taliensis -lajin villipuiden lehtiä käytetään nykyäänkin pu’er-teen raaka-aineena, ja näiden teetehtien hinta on markkinoilla 10–100 kertaa kasvatetun teepensaan lehtiä arvokkaampaa. Tästä syystä vanhojen Camellia taliensis -villipuiden kantoja on alettu pitää uhanalaisena.
PCI
PCI () on tietokoneväylä, jonka avulla liitetään lisälaitteita tietokoneeseen. Useimmiten PCI-väylä on käytössä PC-tietokoneissa, mutta sitä käytetään myös muissa tietokoneissa.
Intel aloitti PCI:n kehityksen noin vuonna 1990. 22. kesäkuuta 1992 julkaistiin PCI 1.0. PCI 2.0, jonka myötä määriteltiin emolevyyn tuleva PCI-liitin, julkaistiin 30. huhtikuuta 1993. PCI alkoi menestyä nopeasti huippuluokan palvelimissa, mutta tavallisissa PC-tietokoneissa VLB:n syrjäyttäminen oli hitaampaa. PCI:n seuraajaksi tarkoitettu PCI Express julkaistiin vuonna 2004 ja on saavuttanut merkittävän suosion uusien laajennuskorttien keskuudessa, jonka takia vanhat PCI-kortit ovat hitaasti häviämässä. Maaliskuussa 2014 joistakin uusimmista emolevyistä oli jätetty pois PCI-liitännät niiden harvinaisuuden takia.
Ratsia (yhtye)
Ratsia oli vuonna 1977 perustettu, Pihtiputaalta kotoisin oleva, punk-yhtye. Laulajana ja lauluntekijänä oli Jyri Honkavaara. Ensimmäinen kokoonpano hajosi vuoden 1978 alussa.. Toiseen kokoonpanoon syksyllä 1978 tulivat mukaan kitaristi Juha Aunola, basisti Rudi Lukkarinen ja rumpali Jukka Viro. Viro käytti muun muassa alaikäisyytensä vuoksi muiden yhtyeen jäsenten keksimää taiteilijanimeä "PopKorni". Tämä kokoonpano julkaisi keräilyharvinaisuudeksi nousseen omakustannekasetin "Kloonattu Sukupolvi". PopKorni jätti yhtyeen vanhempiensa painostuksesta keskittyen opiskeluihinsa. Uudeksi rumpaliksi tuli Pasi Kuusjärvi.
Ratsian tunnetuin kappale on ”Lontoon skidit”, joka oli myös Johanna-levy-yhtiön kautta vuonna 1979 julkaistun ensimmäisen singlen nimi. Single äänitettiin 11. toukokuuta 1979 MSL-Studiolla ja sen tuottajana toimi Pantse Syrjä.
Ratsia voitti vuoden 1979 rockin SM-kisojen uuden aallon sarjan ja keikkaili ajoittain hyvinkin aktiivisesti. Yhtyeen ensimmäistä LP-levyä "Ratsia" pidetään yhtenä suomalaisen punkin klassikkolevyistä. Myöhemmin yhtyeen tyylisuunta vaihteli ska- ja reggae-vaikutteisesta punkista powerpoppiin ja siitä vielä synkempään äänimaisemaan, jota yhtyeen kolmas albumi, "Jäljet", edusti. Kosketinsoittajaksi yhtyeeseen tuolloin tuli Shadowplay-yhtyeestä myöhemmin tunnetuksi tullut Brandi Ruokonen. Hän oli vieraillut jo Ratsian toisella, Kari Hipposen vuonna 1980 tuottamalla lp:llä "Elämän syke" sen singlejulkaisulla ”Täältä tulee yö”, ja kappaleella ”Kun sä tanssit”. Basistiksi vaihtui "Elämän syke" -levyn jälkeen alkujaan Xtaasi-yhtyeessä soittanut Kari Starck. Ratsia lopetti toimintansa loppuvuodesta 1982. Samoihin aikoihin Jyri Honkavaara muutti Helsinkiin.
Aunola, Lukkarinen ja Kuusjärvi perustivat myöhemmin Jussi Ketun kanssa Rudi-yhtyeen, jonka tunnetuin kappale oli ”Taivas saa odottaa”. Jyri Honkavaara teki yhden soolosinglen ennen liittymistään Hefty Load -yhtyeeseen. Myöhemmin Ratsian musiikkia on tehnyt tunnetuksi erityisesti Yö-yhtye soittamalla keikoillaan kappaletta ”Täältä tulee yö”. ”Lontoon skidit” on esitetty 2000-luvulla myös televisiosarjassa "Karjalan kunnailla", jossa sen lauloi Heikki Hela.
Mikko Niskasen elokuvassa "Ajolähtö" vuodelta 1982 on kohtaus, jossa elokuvan päähenkilöt ovat juuri päässeet armeijasta ja menevät juhlimaan sitä tanssilavalle. Lavalla soittaa Ratsia ja päähenkilöt huutavat Ratsian kappaleen mukana ”armoo, armoo!”
Petronas Towers
Petronas Towers eli Petronas Twin Towers ovat vuonna 1998 valmistuneet 452 metrin korkuiset pilvenpiirtäjät Kuala Lumpurissa. Ne olivat maailman korkeimmat rakennukset vuoteen 2004 asti, jolloin Taipei 101 valmistui. Ne ovat yhä maailman korkeimmat kaksoistornit ja korkeimmat 1900-luvulla valmistuneet rakennukset.
Malesian kansallisen öljy- ja kaasuyhtiön mukaan nimensä saaneet tornit suunnitteli arkkitehti César Pelli. Rakennuksissa on 88 kerrosta. Niiden yläpuolelle kohoaa vielä 74 metriä korkea piikkimäinen torni, joka kasvattaa rakennusten kokonaiskorkeuden 452 metriin. Tornit on rakennettu pääosin betonista ja lasista, koska Malesialla ei ollut mahdollisuutta valmistaa tarvittavaa määrää terästä torneihin. Niiden ulkonäkö on suunniteltu islamilaiset perinteet huomioon ottaen, vaikka perusrakenne on peräisin Chicagoon suunnitellusta, rakentamatta jääneestä tornista. Tornien 42. ja 43. kerroksen välissä on silta, joka on 170 metrin korkeudessa ja 58 metrin pituinen. Torneissa on tavaratalo, konserttisali ja useiden yritysten toimistoja. Rakennusten ulkopuolella on KLCC-puisto, jossa on muun muassa lenkkeilypolkuja ja leikkipuisto.
"Hämähäkkimiehenä" tunnettu ranskalainen Alain Robert kiipesi toiseen torneista vuonna 2009, yritettyään aikaisemmin 2007 ja 1998. Tornit ovat merkittävässä osassa myös Sean Conneryn ja Catherine Zeta-Jonesin tähdittämässä elokuvassa "Ansa viritetty" sekä tietokonepeleissä "Hitman 2" ja "Just Cause 2". Ne näkyvät myös televisiosarjan "24" ensimmäisessä jaksossa sekä elokuvissa "Fair Game" ja "".
Ahveniston moottorirata
Ahveniston moottorirata on suomalainen moottorirata Hämeenlinnassa, Pullerinmäen kaupunginosassa. Rata valmistui 15. heinäkuuta 1967. Asfalttiradan pituus on 2 840 metriä. Radalla on kilpailtu monissa kansainvälisissä luokissa, esimerkiksi Formula 2 -lähtö 5. syyskuuta 1967, jolloin 1. Ahveniston ajoissa (tämä oli toinen kilpailu radalla) oli mukana monia sen ajan F1-huippuja, muun muassa Jim Clark, Graham Hill, Jack Brabham ja Niki Lauda. Myös moottoripyöräilyn tähdet vierailivat radalla useasti esimerkiksi vuosina 1973–1975 MM-Road Racingin 750cc-luokassa.
Varikon ympäri kulkee rallicross/JM-rata, jolla on vuosien saatossa järjestetty kilpailuja niin EM- kuin SM-tasollakin. Yleisöennätys on vuodelta 1985, jolloin järjestetty "Tähtien kisat"-kilpailu keräsi Ahveniston rinteille jopa 40 000 katsojaa. Myös EM-rallicross ja Ahveniston vauhtipäivät keräsivät lähes poikkeuksetta kummatkin yli 20 000 katsojaa.
Radalla on kuvattu yksi "Top Gearin" jakso, jossa oli mukana Mika Häkkinen.
Radan sijainti keskustan lähellä ja luonnonsuojelualueen vieressä on aiheuttanut keskustelua radan puolesta ja vastaan.
Alastaron moottorirata
Alastaron moottorirata on moottorirata Virttaan kylässä Loimaan kaupungissa, entisen Alastaron kunnan alueella. Radan pituus on 2 970 metriä. Moottoriradan lisäksi alueella on jokamiesluokan rata sekä kiihdytysrata. Radalla ajetaan niin kansallisia kuin kansainvälisiäkin kilpailuja. Radalla kuvataan myös suomalaista "Virittäjät"-sarjaa.
Olkahinen
Olkahinen on noin 2000 asukkaan kaupunginosa Näsijärven rannalla Koillis-Tampereella. Alue sijaitsee noin 12 kilometrin päässä Tampereen keskustasta ja noin viiden kilometrin päässä Koilliskeskuksesta. Olkahisen asuntokanta koostuu rivi- ja omakotitaloista. Alueen pohjoispuolitse kulkee valtatie 9.
Olkahisessa sijaitsee vuonna 2001 valmistunut Aitolahden uusi kirkko ja Suomen aluelennonjohto (entinen Etelä-Suomen lennonvarmistuskeskus) Aitovuoressa. Olkahisen naapuritilastoalueita ovat Tasanne, Ojala, Nurmi, Niihama sekä Kangasalan kunnan puolella Ruutana.
Olkahinen kuului Aitolahden kuntaan vuoteen 1966 asti, jolloin kunta liitettiin Tampereeseen. Olkahisen (Olkaisen) torppa mainittiin Hatanpään kartanon omistajan Idmanin kirjeessä vuodelta 1837. Olkahisen tila liitettiin myöhemmin Ketaran tilaan. Alueen ensimmäinen asemakaava vahvistettiin vuonna 1976. Kadunnimi Olkahittenperä on kansanomainen nimitys Olkahisenlahden perukalle, jota katu reunustaa. Lassinlinnankadun nimi viittaa Lassi-nimiseen mieheen, joka tarinan mukaan piileskeli vihollisia Lassinlinnan saaressa Näsijärven Niihamanselällä Suomen sodan aikana.
Olkahisen tilastoalueeseen liittyvän Maurinkylän asuntoalueen syntyyn vaikutti kenkätehtailija Väinö Hyppönen, joka omisti Ketaran tilan. Hyppönen luovutti tilan maista alueen siirtoväen ja rintamamiesten asutettavaksi ehdolla, että se nimettäisiin Maurinkyläksi hänen sodassa kaatuneen poikansa Maurin (1909–1944) mukaan.
Darvinismi
Darvinismi tai darwinismi on Charles Darwinin kehittämä biologisen kehityksen eli evoluution selitys, joka painottaa eliöiden muuntelua, voimakasta lisääntymistä ja taistelua olemassaolosta. Darvinismin mukaan evoluutiota ohjaa etupäässä luonnonvalinta.
Darwin aloitti työnsä teoriansa kehittämisessä vuonna 1837. Darwinin teoriasta on uudemman tiedon pohjalta kehittynyt uusdarvinismi, josta on poistettu Darwinilla mukana ollut lamarckistinen teoria hankittujen ominaisuuksien periytymisestä.
Darvinismiin pohjautuu sosiaalidarvinismi, katsomus, jonka mukaan ihmisyhteiskuntien kehitys perustuu myös eräänlaiseen luonnonvalintaan.
Lempo
Lempo on suomalaisessa muinaisuskossa uskomusolento tai jumala, jonka kristinusko samaisti paholaiseen. Lempo voi olla nimien samankaltaisuuden perusteella alun perin sama kuin olento, josta tunnetaan muun muassa nimet Lemmas ja Lemmes. Lempo on usein naispuolinen, mutta tästä ei ole aina varmuutta.
Yleensä Lempo on kansantarinoissa paha olento. Jotkut tutkijat kuitenkin arvelevat Lemmon olleen aiemmin rakkauden eli lemmen henkilöitymä. Lemmen henkilöitymänäkin Lempo saattoi olla paha, sillä ennen uuden ajan romanttista käsitystä rakkaudesta lempeä pidettiin usein arvaamattomana ja vieraana, jopa vaarallisena voimana, joka hallitsi ihmistä, saattoi viedä järjen ja johtaa rappioon.
Erään tiedon mukaan, kun vaimo teki aviorikoksen, karkotettiin lempi, joka oli nyt muuttunut Lemmoksi . Lievä kirous ”Lempo soikoon!” on ollut alun perin vetoamista Lempoon; ehkä rakkausasioissa tai ehkä aivan muissa asioissa. Lempo esiintyy toisinaan lemmennostatussanoissa:
Lempoa on kuvailtu joissakin kansanrunoissa lentäväksi:
MS-DOS-koodisivu 866
MS-DOS-koodisivu 866 on Microsoftin MS-DOS-käyttöjärjestelmän käyttämä kyrillinen merkistö. Se on tarkoitettu ukrainan, valkovenäjän ja venäjän kirjoittamiseen, joskin siitä puuttuu valkovenäjässä ja ukrainassa käytettävä kirjain ґ.
Merkit B0–DF ovat graafisia erikoismerkkejä.
Luumu
Luumu eli luumupuu ("Prunus domestica") on "Prunus"-sukuun kuuluva puu, joka on läheistä sukua aprikoosille, persikalle, kirsikoille ja tuomelle. Sen hedelmä on luumarja.
Luumupuu kasvaa 12 metriä korkeaksi ja 10 metriä leveäksi. Valkoiset kukat kukkivat toukokuussa. Hedelmät voivat olla sinisiä, punaisia, keltaisia, sinipunaisia tai vihreitä.
Luumupuun on ajateltu syntyneen kirsikkaluumun ("Prunus cerasifera") ja oratuomen ("Prunus spinosa") risteymästä, tai sitten se olisi suoraan syntynyt kirsikkaluumusta, jonka kromosomiluku olisi kolmentunut. Kirsikkaluumua käytetään nykyisin luumun perusrunkona. Ensimmäinen tunnettu viljelty luumulaji oli japaninluumu ("Prunus salicina"), jota kiinalaiset viljelivät yli 4 000 vuotta sitten. Varsinainen luumu ("Prunus domestica") saapui läntiseen Eurooppaan ristiretkeläisten mukana. Keskiajan luostareissa oli usein suuria luumuviljelmiä. Ranskalaiset viljelivät luumua innokkaasti 1500-luvulla, jolloin he kehittivät monia uusia lajikkeita. Suomeen luumu tuli 1600-luvulla, ja Suomessakin on monia paikallisia lajikkeita, kuten "sinikka", "yleinen punaluumu" ja "yleinen keltaluumu". "Väskynäksi" kutsutaan tavallisesti luumun sokeripitoisia tummia lajikkeita.
Parhaita luumun kasvupaikkoja ovat lämpimät, loivasti viettävät hiekka- tai moreenipitoiset rinteet. Kasvu onnistuu paremmin kostealla kuin kuivalla maalla. Luumupuut voivat helposti paleltua kovina pakkastalvina, mutta ne pystyvät kehittymään uudelleen satokuntoisiksi muutamassa vuodessa vesomisen avulla. Kumivuoto voi aiheuttaa kumimaisen eritteen pursuamista rungosta ja oksista, joka kovettuu. Sairaat kohdat tulisi leikata pois. Tauti on yleensä merkkinä siitä, että kasvupaikka ei ole paras mahdollinen.
Luumun ja myös kriikunan tuholaisina Suomessa esiintyy luumukirvaa ("Hyalopterus pruni") ja luumunäkämäpunkkia ("Eriophyes similis").
IrcII
IrcII on IRC-asiakasohjelma, jonka julkaisi Michael Sandrof (nimimerkki "BigCheese") vuonna 1989. Se oli myös suosituin IRC-ohjelma useiden vuosien ajan, aina siihen asti kunnes Irssi syrjäytti sen.
Monet tekstipohjaiset IRC-asiakasohjelmat perustuvat IrcII:n koodiin, esimerkkinä nykyäänkin suhteellisen käytetty ircII-EPIC. IrcII:lle voi tehdä myös skriptejä, joista yksi suosituimmista on BitchX - se laajentaa käytettävyyden aivan uudelle tasolle.
Useat 1990-luvun alku- ja keskivaiheilla IRC:ia käyttäneet muistavat IrcII:n. Ohjelma käynnistettiin yleensä unix-komentoriviltä komennolla "irc", ja se oli myös suositun Freenet-palvelun käyttämä IRC-asiakasohjelma.
Freenet Finland
Freenet Finland oli koululaisille, heidän vanhemmilleen ja opettajille tarkoitettu Internetin maksuton sähköposti- ja sisältöpalvelu, joka perustettiin vuonna 1993. Sen toteutti Teknillinen korkeakoulu, ja rahoituksesta vastasivat Suomen itsenäisyyden juhlarahasto Sitra sekä opetusministeriö. Projektipäällikkönä oli "Jarmo Hallikas".
Freenet oli alkujaan tekstipohjainen hieman BBS:ien kaltainen valikkopohjainen järjestelmä, johon sai yhteyden paitsi ilmaiseksi Internetistä telnet-protokollalla, myös minuuttitaksaisella modeemiyhteydellä TeleSammon tai InfoTelin kautta. Yleisin taksa oli 19 penniä/minuutti ja paikallispuhelumaksu. Koska Freenetin osoite oli teknillisen korkeakoulun osoiteavaruudessa, sai sinne yhteyden myös useiden yliopistojen dial-up-palveluiden kautta paikallispuhelun hinnalla. Ohjelmistona oli helppokäyttöisenä pidetty "Freeport", johon oli kytketty myös ulkoisia ohjelmia mm. sähköpostin, uutisryhmien, gopherin, WWW:n ja IRC:n käyttöä varten. Päivittäinen käyttöaikarajoitus oli aluksi 60 minuuttia.
Järjestelmä oli suosittu koululaisten keskuudessa, ja monen ensimmäiset Internet-käyttökokemukset ovatkin sen piiristä. Freenet oli suosittu myös BBS-harrastajien keskuudessa, koska kyseessä oli yksi ensimmäisistä suomalaisista Internet-yhteyden tarjoavista palveluista, joihin sai käyttäjätunnuksen suhteellisen helposti. Freenetiin sai myös helposti yhteyden, kun harrastelijoiden ylläpitämiä Internet-palveluita tarjoavien purkkeihin päästäkseen joutui usein jonottamaan modeemilinjojen vapautumista jopa tuntikausia.
Vuoden 1994 marraskuussa järjestetyt Freenet Finlandin yksivuotissyntymäpäivät Espoon Dipolissa yllättivät järjestäjät suosiollaan - vuoden 1994 aikana Internet oli "lyönyt läpi" ja esimerkiksi IRC:n kautta oli syntynyt valtavasti uudenlaisia verkkoyhteisöjä, joiden jäsenet tulivat Dipoliin tapaamaan toisiaan - monet tapasivat nettituttunsa ensimmäistä kertaa. Myös opetusministeri Riitta Uosukainen tutustui IRC:n saloihin tapahtumassa.
Freenet toimi Suomessa vuoteen 2001 asti, joskin loppuvaiheessa sen toiminta perustui pääasiassa WWW-sivuihin. Maksulliset Internet-palveluntarjoajat olivat syrjäyttäneet Freenetin Internet-yhteyskäytössä jo vuosia aiemmin.
Freenet
Freenet on vertaisverkkotekniikkaa käyttävä keskuspalvelimeton hajautettu tietovarasto, jonka tarkoituksena on tarjota sähköinen sananvapaus vahvan anonymiteetin avulla.
Freenet käyttää verkoston jäsentietokoneiden kaistaa ja tilaa tietovarastonaan, ja sen käyttäjät voivat julkaista ja pyytää materiaalia anonyymisti. Pyydetyn datan yksilöintiin ja paikallistamiseen Freenet käyttää avainpohjaista reititystä ja hajautettuja tiivisteitä. Freenetissä ei ole sisäänrakennettua hakutoimintoa, mutta jotkin "freesaitit" (Freenetin sivustoista projektissa käytetty nimitys) keräävät linkkilistoja tunnetuista freesaiteista.
Freenetin versiota 1.0 ei vielä ole julkaistu. Perinteen mukaisesti versionumerointi heijastelee sitä, ettei Freenetiä vielä pidetä valmiina, vaan se on yhä kehitteillä. Freenetiä ei vielä voi käyttää esimerkiksi dynaamisen sisällön julkaisemiseen. Tekijöiden mukaan tämä ja muut vastaavat puutteet johtuvat siitä, että helppokäyttöisyys ja suorituskyky eivät ole Freenet-projektin ensisijaisia tavoitteita.
Discharge
Discharge oli 1980-luvulla toiminut crust punk-yhtye. Sen alkuperäisjäsenet olivat Terry ”Tez” Roberts (laulu), Tony ”Bones” Roberts (kitara), Roy ”Rainy” Wainwright (kitara), Nigel Bamford (basso) ja Akko (rummut). Vuonna 1979 Kelvin Morris yhtyeen laulajaksi ja Roberts siirtyi rumpuihin.
Yhtyeen kitarapohjainen soundi ja antimelodiset, huutavat lauluosat toivat punkille kuulijoita metallisemman musiikin puolelta. Metallica on levyttänyt omat versionsa kahdesta Dischargen kappaleesta. Dischargen musiikki on vaikuttanut suuresti grindcore- ja death metal -tyylilajien syntyyn. Dischargea pidetään yleisesti yhtenä ensimmäisistä hardcore punk- ja d-beat-yhtyeistä.
Valeteloitus
Valeteloituksien käyttö oli yleisintä Etelä-Amerikan sisällissotien ja kapinoiden aikaan 1800-luvulla ja 1900-luvun alussa. Uhrit pakotettiin katsomaan yhtä tai useampaa teloitusta ampumalla, jonka jälkeen heidät vietiin muka teloitettavaksi. Kiväärit tähdättiin uhrin ohitse tai ne ladattiin paukkupatruunoin. Menetelmä oli toisinaan liiankin tehokas: monet uhrit kuolivat sydänkohtaukseen.
Menetelmää on kutsuttu erääksi julmimmaksi kidutuskeinoiksi, sillä ensimmäisen valeteloituksen jälkeen uhri on jatkuvasti epävarma kohtalostaan. Valeteloituksen katsotaan murentavan ihmisen persoonallisuuden. Keinoa käytetään usein vain rankaisemiseen, ei niinkään tunnustuksen aikaansaamiseksi.
Valeteloitukseen verrattavaa menetelmää lukea armahdus vasta juuri ennen kuolemaantuomion täytäntöönpanoa on käytetty ainakin Isossa-Britanniassa ja keisarillisella Venäjällä. Kuuluisin tällaisen tapahtuman kuvaus lienee Pierre Bezuhovin armahdus Leo Tolstoin "Sodassa ja rauhassa". Kuvaus perustui todelliseen keisari Nikolai I:stä vastaan kapinoideiden dekabristien kuolemantuomioiden muuntoon, joka kuitenkin tehtiin useita päiviä ennen suunniteltua teloitusta. Myös kirjailija Fjodor Dostojevski koki valeteloituksen, jonka on arveltu vaikuttaneen syvästi hänen tuotantoonsa. Kirjassaan "Idiootti" Dostojevski kuvaa järkyttävästi kuolemaantuomitun viimeisiä ajatuksia.
Kriikuna
Kriikuna ("Prunus domestica" subsp. "insititia") on luumun ("Prunus domestica") alalaji.
Kriikunalla on hienoinen nukka sinisen hedelmän pinnassa. Hedelmäliha puolestaan on kellanvihreää, ja sitä on luumuun verrattuna vähän. Kriikuna on luumua pienempi, ja sen kivi on pyöreähkö, kun taas luumun kivi on soikea ja siinä on terävä pää. Kriikunat pysyvät syksyllä pitkään happamina ja muuttuvat makeiksi yleensä vasta ensimmäisen kunnon pakkasyön jälkeen. Jos pakkasta ei tule, niin viimeistäänkin kypsät, maahan pudonneet kriikunat ovat melko makeita ja herkullisia. Siksi sitä käytetäänkin yleensä keitettynä hilloissa ja hyytelöissä. Mehumaijassa voi valmistaa kriikunoista mehua.
Hyvin kylminä talvina kriikunapuut saattavat paleltua ja kuivua. Juuristossa on kuitenkin syksyllä varastoituja ravinteita, ja tavallisesti ne toipuvat keväällä ja muutamassa vuodessa kasvavat entiselleen tuottaen taas hyvän sadon.
Linnut eivät erityisemmin piittaa kriikunoista, mutta ainakin supikoirat ja mäyrät syövät niitä.
Uskotaan, että kriikunoita on viljelty jo antiikin ajan Damaskoksessa. On pystytty todistamaan, että roomalaiset toivat sen mukanaan Englantiin, sillä sieltä on löydetty arkeologisissa kaivauksissa kriikunoiden jäännöksiä. Englantilaiset puolestaan veivät kasvin Amerikkaan. Kriikunaa on viljelty Suomessa jo 1700-luvulta lähtien..
Kriikunan ja myös luumun tuholaisina Suomessa esiintyy luumukirvaa ("Hyalopterus pruni") ja luumunäkämäpunkkia ("Eriophyes similis").
Perkele
Perkele tarkoittaa yleensä paholaista. Perkele on myös karkea kirosana. Sana on lainaa balttilaisesta ukkosenjumalan nimestä, joka liettuassa on Perkūnas, latviassa Perkons ja muinaispreussin kielessä Percunis. Toisaalta sanan on arveltu olevan lainaa germaanisista kielistä.
Perkelettä on väitetty suomalaisen Ukko-jumalan alkuperäiseksi nimeksi ja vanhaa miestä tarkoittavaa Ukkoa kiertoilmaukseksi. Vanhan perinteen mukaan Perkele on ollut metsänjumala. Ukkosenjumala on tosin saattanut olla nimeltään myös Ilmarinen, tai vaikkapa jotain sellaista kuin virolaisten Taara. Ukkosenjumala Perkelettä kristityt pitivät epäjumalana, ja leimasivat sen siksi kristinuskon jumalan vastustajan eli Paholaisen ilmentymäksi.
Perkele-sana on yleisimmän käsityksen mukaan lainaa balttilaisista kielistä. Sitä vastaavat latvian kielen "perkons" ja liettuan kielen "perkūnas", jotka tarkoittavat ukkosenjumalaa. Myös slaavilaisessa mytologiassa oli ylijumala, jonka nimi on samaa kantaa, Perun. Samaan ukkosenjumalien joukkoon kuuluivat teutonien Toran, walesilaisten Tarann, joiden mukaan roomalaiset aikoinaan kutsuivat kelttiläisten taivaanjumalaa nimellä Taranis, sekä skandinaavien Thor.
"Perkons" ja "perkūnas" palautuvat 'lyöntiä' tai 'iskua' tarkoittavaan indoeurooppalaiseen sanaan (*"perku", *"pergo" tms.), johon on lisätty jumalan nimeä osoittava *"no"-pääte. Balttien ja slaavien muinaisen ukkosenjumalan nimi oli luultavasti Perkunos.
Jotkut uuspakanat ovat ottaneet nimen Perkele käyttöön puhuessaan Ukko ylijumalasta, mutta lähinnä omassa piirissään, sillä se voidaan edelleen helposti ymmärtää saatanaksi.
Fenno-ugristiikan professori Ulla-Maija Forsbergin (o.s. Kulonen) mukaan suomessa ja sen lähisukukielissä ei ainakaan enää näy minkäänlaista viittausta siihen, että nimet ’perkele’ tai ’perkuna’ liittyisivät itämerensuomalaiseen pakanalliseen uskontotermiin eikä liioin ukkoseen. Forsbergin mukaan on siis mahdollista, että perkuna-sanalla on jo muinaisessa balttilaisessa kielimuodossa ollut uskonnollisen merkityksen myötä syntynyttä voimasanakäyttöä, ja se on voinut alun perinkin tulla lainatuksi kantasuomeen nimenomaan voimasanana. Forsbergin mukaan suomen perkele-sanaa vastaavat muun muassa viron "põrgu" eli ’helvetti’, vatjan "põrku" eli ’helvetti’, ’manala’, karjalan "perkeleh" eli ’paha henki’.
Myös arkelogi ja emeritusprofessori Unto Salon mukaan perkele-sanue viittaa itämerensuomalaisissa kielissä nimenomaan "helvettiin" ja jopa myöhempään kristilliseen "sielunvihollisen" käsitteeseen.
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Raamatun käännöksessä käännökseen 1933/38 saakka perkele esiintyy kreikan "diabolos"-sanan ja Martti Lutherin "Teufel"-sanan suomalaisena versiona. Vuodesta 1992 on käännöksessä luovuttu sanasta ”perkele” ja se on korvattu sanalla ”paholainen” (kreikan "satanas" on yhä käännettynä sanalla ”saatana”).
Maupiti
Maupiti on saari Leewardsaarten saariryhmässä, Ranskan Polynesiassa. Se sijaitsee 40 kilometrin päässä hieman suuremmasta Bora Boran saaresta ja joidenkin satojen kilometrien päässä Tahitista. Maupitin pinta-ala on ainoastaan noin 13,5 neliökilometriä, ja siellä on noin 1 200 asukasta. Saarella on lentoasema, jonka kautta kulki vuonna 2014 noin 22 500 matkustajaa.
Bora Bora
Bora Bora on saari Ranskan Polynesiassa, Tyynellämerellä. Se sijaitsee Tahitin saaresta noin 275 kilometriä luoteeseen. Tärkein asutuskeskus on saaren länsiosissa sijaitseva Vaitape.
Vuonna 2012 saaren asukasluku oli 9 598.
Bora Bora sijaitsee Tyynellämerellä noin 270 kilometriä Tahitista luoteeseen. Saarta ympäröi laguuni ja riutta. Bora Boran ja sitä riutan pienten saarten yhteenlaskettu pinta-ala on 29,3 neliökilometriä. Pääsaari on noin 9 kilometriä pitkä ja 4 kilometriä leveä, ja sitä ympäröivään laguuniin on vain yksi sisääntuloväylä.
Vaikka Bora Bora ei olekaan kovin suuri saari, se on huomattavan vuoristoinen. Sen keskellä kohoavat vuoret hallitsevatkin saaren maisemia. Korkein huippu on 727 metrin korkuinen Mont Otemanu. Bora Boraa ympäröivät pienet saaret ovat pääosin matalia hiekkasärkkiä, poikkeuksena vain mäkinen Motu Toopua.
Koska saari on syntynyt tuliperäisen toiminnan takia keskelle Tyyntämerta, ei siellä ole juurikaan maaeläimiä. Ainoat maaeläimet ovat ihmisten mukanaan tuomia koti- ja lemmikkieläimiä. Käärmeitä tai muita vaarallisia eläimiä saarella ei ole. Saarella on rapujen tekemiä isoja koloja ja rannoilta löytyy erakkorapuja.
Nimi Bora Bora juontaa juurensa pitkälle historiaan. Ennen eurooppalaisten saapumista saarta kutsuttiin nimellä "Vavau tai Mai Te Pora", eli pimeydestä noussut tai jumalien luoma, koska legendan mukaan saari oli alueen ensimmäinen, joka nousi merestä. Ensimmäiset asukkaat saapuivat saarelle 800-luvulla ja James Cook ankkuroi laivansa saaren edustalle vuonna 1769. Vuonna 1842 Ranska otti saaren haltuunsa. Bora Bora oli Yhdysvaltain tukikohtana toisen maailmansodan aikana, Pearl Harborin pommitusten jälkeen. Suuri osa saaren teistä ja vesijohtoverkosta on yhdysvaltalaisten sotilaiden rakentamia. Saaren silloiset asukkaat ottivat sotilaslaivaston lämpimästi vastaan kanooteillaan ja lannevaatteissaan. Ensimmäinen hotelli saarelle rakennettiin 1967.
Saari on nykyään riippuvainen matkailusta. Vaikka ranska on Ranskan Polynesian virallinen kieli, englannista on tulossa saarella puhutumpi. Valuutta on paikallinen frangi, joskin Yhdysvaltain dollari on käypää valuuttaa joka paikassa. Hinnat ilmoitetaan monessa paikassa myös euroissa, mutta niillä ei voi maksaa, vaan eurot tulee vaihtaa paikalliseen valuuttaan (kiinteä suhde 1 000 XPF = 8,38 €).
Matkailijoita ja saarelaisia palvelee saaren lentoasema.
Niuen kieli
Niue on austronesialainen kieli, jota puhutaan Niuella.
Niuea puhuu äidinkielenään 7767 ihmistä. Heistä noin 2030 asuu Niuen saarella. Loput puhujat elävät muun muassa Tongalla, Uudessa-Seelannissa ja Cookinsaarilla. Suurin osa Niuella asuvista niuen puhujista puhuu toisena kielenään englantia.
Niuea kirjoitetaan useimmiten latinalaisilla aakkosilla.
Niuen lainatessa sanoja englannista ne sopeutetaan niuen äännerakenteeseen. Esimerkiksi radio on "letio", koska niuessa ei ole r-äännettä. Linja-auto on "pasi" (< bus) ja tynnyri "talam" (< drum).
Niuen sanoja: magafaoa (perhe), to feleveia (tervehdys), faiaoga (opettaja), matua taane (isä), palia (kukkula), moana (meri).
Konsonantteja niuessa on 11. Kirjain "g" äännetään ŋ-äänteenä.
Jotkin lähteet merkitsevät myös äänteen [r], vaikka se esiintyy vain lainasanoissa.
Äänne [s] on kirjaimen /t/ allofooni, joka esiintyy tietyissä etuvokaalien [e] ja [i] yhteydessä.
Vokaaleja niuessa on viisi. Kaikki vokaalit voivat esiintyä niin lyhyinä kuin pitkinäkin. Vokaalin pituus vaikuttaa sanan merkitykseen. Pitkiä vokaaleja voidaan merkitä pituusmerkillä, mutta tämä ei ole pakollista. 
Niue jakautuu kahteen murteeseen. Ne ovat motu ja tafiti. Motu on vanhempi murre ja sitä puhutaan Pohjois-Niuella. Tafitia puhutaan Etelä-Niuella. Murteiden suurimmat erot ovat sanastossa.
Samoalta tulleet lähetyssaarnaajat toivat kirjoituksen Niuelle. Raamattu julkaistiin niueksi ensimmäistä kertaa vuonna 1904.
Niuen sanajärjestys on VSO (verbi-subjekti-objekti), kuten sen lähimmässä sukulaiskielessä tongassa.
Niuen kielen numerot yhdestä kymmeneen ovat:
Michael Quarshie
Michael Quarshie (s. 13. marraskuuta 1979 Erlangen, Länsi-Saksa) on yksi kaikkien aikojen menestyneimmistä suomalaisista amerikkalaisen jalkapallon pelaajista.
Quarshie aloitti uransa Vantaan TAFTissa. Sen jälkeen hän voitti Suomen mestaruudet Helsinki Roostersin riveissä 1997 ja 2000.
Quarshie lähti Yhdysvaltoihin vuonna 2000. Hän edusti ensin St. Peter’s Collegea New Jerseyssä, mutta vaihtoi sitten Columbian yliopistoon ja pelasi yliopistojoukkueen riveissä. Quarshie oli ehdolla Yhdysvaltain vuoden 2004 opiskelijaurheilijaksi. Kun NFL-ammattilaisliigan varausta ei tullut, Quarshie jatkoi vuoden 2005 uraansa NFL-Eurooppa-liigan Frankfurt Galaxyssä.
Quarshie teki International Practice Development Squad -sopimuksen NFL-seura Oakland Raidersin kanssa ja oli sen organisaatiossa 2005–2007. Kesällä 2006 harjoitusleirillä saadun polvivamman vuoksi Raiders kuitenkin siirsi Quarshien niin sanottuun injured reserve -ryhmään (IR), mikä toisaalta koko kauden pelaamattomuutta mutta pysymistä Oakland Raidersin organisaatiossa.
Kauden 2007 lopussa Quarshie tuli toipumaan loukkaantumisistaan Suomeen ja Porvoon Butchersin riveihin. Butchersissa hän voitti Suomen mestaruuden kesällä 2007. Kesäksi 2008 Quarshie teki sopimuksen Kanadan ammattilaisliigaan, Toronto Argonauts -joukkueeseen. Perhesyiden takia hän kuitenkin vain käväisi Kanadassa ja palasi pian Suomeen ja Helsinki Wolverinesin riveihin.
Quarshie suoritti Yhdysvalloissa Columbian yliopistossa valtiotieteiden kandidaattia vastaavan tutkinnon ja työskenteli opiskeluaikana Wall Streetillä investointipankeissa. Hän asuu nykyisin Suomessa ja on Yhdysvalloissa tapaamansa Nicolas Wuorenheimon kanssa perustanut ravitsemusalan yrityksen Wellnes Foundry. Hän on ollut mukana perustamassa Walter-yhdistystä, joka auttaa monikulttuurisia lapsia sopeutumaan Suomeen, ja on sen vt. toiminnanjohtaja.
Saksassa syntyneen Quarshien isä on ghanalainen, äiti suomalainen, ja hän on molempien maiden kansalainen. Hän on asunut Suomessa vuodesta 1985 ja laulanut Cantores Minores -kuorossa. Suomalaisen vaimonsa kanssa hänellä on kaksi tytärtä.
Appetite for Destruction
Appetite for Destruction on yhdysvaltalaisen rock-yhtye Guns N’ Rosesin esikoisalbumi. Albumin julkaisi levy-yhtiö Geffen Records 21. heinäkuuta 1987, ja se nousi vuonna 1987 Yhdysvalloissa Billboard 200 -albumilistan ykköseksi neljän viikon ajaksi. Se on yksi Yhdysvaltain myydyimmistä albumeista, sillä se on myynyt pelkästään Yhdysvalloissa 18-kertaisen platinalevyn myyntimäärän. Albumi on myös eräs maailman myydyimmistä albumeista noin 30 miljoonan kappaleen myynnillään, mikä tekee siitä myös kaikkien aikojen kaupallisesti menestyneimmän esikoisalbumin.
Musiikilliselta tyyliltään "Appetite for Destruction" on lähinnä hard rockia, ja sen on tuottanut Mike Clink. Albumin kappalemateriaali on raskaampaa kuin yhtyeen myöhemmillä levytyksillä, eikä se sisällä yhtäkään kovin rauhallista kappaletta. Alun perin albumi sai kriitikoiden keskuudessa ristiriitaisen vastaanoton, mutta myöhemmin se on kerännyt ylistäviä arvioita ja sitä pidetään yhtenä kaikkien aikojen parhaimmista albumeista. "Appetite for Destructionilla" soittaa yhtyeen klassiseksi kutsuttu, laulaja Axl Rosen, soolokitaristi Slashin, rytmikitaristi Izzy Stradlinin, basisti Duff McKaganin ja rumpali Steven Adlerin, kokoonpano.
Albumin tunnetuimpina kappaleina tunnetaan kansainvälisiksi hiteiksi ja rockin klassikoiksi muodostuneet ”Welcome to the Jungle”, ”Sweet Child O’ Mine” sekä ”Paradise City”, jotka julkaistiin myös singleinä. Kolmen edellä mainitun kappaleen lisäksi "Appetite for Destructionin" kappaleista myös ”It’s So Easy” ja ”Nightrain” julkaistiin singleinä. Albumin kaikki kappalemateriaali on jäänyt olennaiseksi osaksi Guns N’ Rosesin konserttien ohjelmistoa.
Kaikkien kappaleiden tekijöiksi on merkitty Steven Adler, Duff McKagan, Axl Rose, Slash sekä Izzy Stradlin, paitsi "It's So Easy" myös West Arkeen ja "Anything Goes" myös Chris Weber. Kappaleiden todelliset tekijät alla.
Papeete
Papeete on Ranskan Polynesian pääkaupunki. Se sijaitsee Tahitin saaren luoteisrannikolla. Papeeten asukasluku vuonna 2017 oli noin 27 000. Sana Papeete on tahitin kieltä ja käännettynä "vettä korista". "Pape" tarkoittaa vettä ja "ete" on kori.
Ensimmäinen Papeeteen tullut eurooppalainen oli brittiläinen lähetyssaarnaaja vuonna 1818. Siitä tuli pääkaupunki 1820-luvulla, ja seuraavalla vuosikymmenellä sen hyvä luonnonsatama oli valaanpyytäjien suosiossa. Ranskalaisvallan aikana Herman Melville oli Papeetessa vankina ja Paul Gauguin asui siellä vuodesta 1891 alkaen.
Vuonna 1884 Papeete vaurioitui tulipalossa, ja trooppinen sykloni vaurioitti kaupunkia vakavasti vuonna 1906.
Vuonna 1962 Papeetessa avattiin Faa'an kansainvälinen lentoasema. Ranskalaiset tekivät ydinkokeita 1960-luvulta 1990-luvulle 1400 kilometrin päässä Tahitista, ja käyttivät Papeeten lentokenttää ja satamaa.
Ulan-Ude
Ulan-Ude (, ) on Burjatian tasavallan pääkaupunki Itä-Siperiassa Venäjällä, noin 75 km Baikaljärvestä kaakkoon Selengan ja sen lisäjoen Udan yhtymäkohdassa. 
Ulan-Uden perustivat venäläiset kasakat vuonna 1666, jolloin paikalle rakennettiin Udinsk-niminen linnake. Venäjän ja Kiinan välisellä kauppareitillä sijainneesta linnakkeesta kasvoi nopeasti ja kaupungiksi paikkakunta muutettiin vuonna 1775. Vuonna 1783 nimeksi vaihtui Verhneudinsk () ja siitä tuli paikallishallinnon keskus. 1800-luvun aikana kaupunkiin perustettiin naisten koulu, kaupunginvaltuusto, kirjasto, kaksi nahkatehdasta ja vodkan tislaamo. Vuonna 1899 kaupunkiin tuli katuvalaistus ja samana vuonna ensimmäinen juna saapui kaupunkiin Siperian rataa pitkin. Vuonna 1916 kaupungissa asui jo 16 000 asukasta.
Bolševikit ottivat Verkhneudinskin haltuunsa Venäjän sisällissodassa 23. tammikuuta 1918, mutta japanilaiset miehitysjoukot tulivat kaupunkiin jo saman vuoden elokuussa. Puna-armeija tuli takaisin maaliskuussa 1920. Kaupunki toimi jonkin aikaa Kaukoidän tasavallan pääkaupunkina, kunnes pääkaupunki siirrettiin Tšitaan. Vuoden 1923 toukokuussa kaupungista tuli Burjaatti-Mongolien autonomisen sosialistisen neuvostotasavallan pääkaupunki.
Kaupunki sai nykyisen nimensä Ulan-Ude vuonna 1934 ja vuoteen 1939 mennessä kaupungin asukasluku oli kasvanut 125 000 henkeen. Kaupunkiin oli perustettu useita suuria tehtaita ja näiden työläiset tulivat pääosin Euroopan puoleiselta Venäjältä. Heidän myötään kaupunkiin muodostui kokonaan venäläisiä kaupunginosia. Työläisiä tuli vielä lisää kun kaupunkiin rakennettiin lentokonetehdas toisen maailmansodan aikana. Vuonna 1959 kaupungissa oli 175 000 asukasta ja väkiluku kasvoi lisää Ulan-Uden kehittyessä merkittäväksi teollisuuskeskukseksi.
Kaupungin tärkeimmät teollisuudenalat ovat kone- (vetureita ja junanvaunuja), tekstiili-, puu-, elintarvike- ja sähkötekninenteollisuus.
Ulan-Ude sijaitsee Siperian radan varrella. Sieltä on rautatieyhteydet Irkutskiin, Mongolian Ulan-Batoriin ja Tšitaan, joiden kautta liikennöidään edelleen suoraan Moskovaan, Kiinaan ja Vladivostokiin. Kaupungissa on jokisatama ja lentokenttä.
Kaupungissa on kansallismuseo. Lisäksi lähellä joen rantaa olevassa vanhassa kaupungissa on säilynyt monia kauniita rakennuksia.
Ulan-Udessa on teknologia-, maatalous-, kasvatustieteiden- ja kulttuuri-instituutti sekä muita korkeakouluja ja ammattikouluja.
Uda (Burjatia)
Uda ("Уда́") on Selengaan laskeva joki Burjatiassa Itä-Siperiassa Venäjällä. Uda on 476 kilometriä pitkä ja se yhtyy Selengaan Burjatian pääkaupungin Ulan Uden luona.
Uda (Habarovskin aluepiiri)
Uda () on joki Habarovskin aluepiirin keskiosassa Venäjän Kaukoidässä. Uda on 457 kilometriä pitkä, ja se laskee Ohotanmereen lähellä Tšumikan kaupunkia.
Tolomako
Tolomako on austronesialainen kieli. Sitä puhutaan Vanuatussa sijaitsevalla Santon saarella. Kieli on mahdollisesti uhanalainen ja sitä puhuu äidinkielenään enää ainoastaan noin 900 ihmistä (2001). Tolomako kuuluu malaijilaispolynesialaisten kielten ryhmään.
Tolomakossa on 10 konsonanttia ja 5 vokaalia. Konsonantit ovat /p t k m n ts β γ r l/. /ts/ on affrikaatta ja /γ/ velaarinen soinnillinen frikatiivi. /β/ on labiaalinen soinnillinen frikatiivi, joka muistuttaa suomen v-äännettä. Tolomakon vokaalit ovat /a e i u o/.
Selenga
Selenga (, ) on joki Keski-Aasiassa Mongolian ja Venäjän federaatioon kuuluvan Burjatian alueilla. Selenga on 1 205 kilometriä pitkä, josta Mongolian puolella on 835 kilometriä. Joen alajuoksu soveltuu laivaliikenteelle, mitä kuitenkin haittaa noin puoli vuotta kestävä jääpeite.
Selengan lähdehaarat Ider, Delgermörön, ja Bügsiin Gol saavat alkunsa Mongolian puolelta Hangaivuoristosta. Sieltä se virtaa itäkoilliseen, sitten pohjoiseen ja lopulta länteen. Selenga laskee Burjatiassa Baikaljärveen 30 kilometriä leveänä viuhkamaisena suistona. Baikal laskee edelleen Angaran ja Jenisein kautta Jäämereen.
Selengan merkittäviä sivujokia ovat Orhon ja Uda oikealta sekä Hövsgöljärven laskujoki Egin-Gol vasemmalta. Selengan valuma-alue on 1,2 miljoonaa km².
Nokia 5510
Nokia 5510 oli ensimmäisiä vaakamallisia matkapuhelimia, jossa oli QWERTY-näppäimistö. Vuonna 2001 julkaistulla puhelimella oli mainoslauseenaan "näyttää kummalta, kuulostaa hyvältä". Laitteessa on FM-radio, mahdollisuus kuunnella musiikkia ja myös nauhoittaa sitä radiosta ja MP3-soitin. Teknisesti aikanaan edistyksellinen puhelin menestyi kuitenkin varsin huonosti. Tässä suhteessa se muistutti N-Gagea, joka niin ikään hyvästä teknisestä toteutuksestaan huolimatta ei mennyt kaupaksi.