hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Bobby Hull
Robert Marvin ”Bobby” Hull O.C. (s. 3. tammikuuta 1939 Pointe Anne, Ontario, Kanada) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Häntä pidetään yleisesti yhtenä kautta aikain parhaista jääkiekkoilijoista. Hänet tunnetaan muun muassa kovasta ja tarkasta lyöntilaukauksestaan ja fyysisestä pelityylistään. Hull ja hänen joukkuekaverinsa Stan Mikita olivat ensimmäiset jääkiekon pelaajat, jotka käyristivät mailaansa.
Hull aloitti NHL-uransa vuonna 1957 Chicago Black Hawksissa. "The Golden Jet" voitti urallaan Stanley Cupin mestaruuden kerran, vuonna 1961. Hän pelasi alun perin numerolla 16, Chicagon voittaessa Stanley Cupin numerolla 7 ja lopulta numerolla 9, jonka Black Hawks (vuodesta 1986 Blackhawks) jäädytti vuonna 1983.
Vuonna 1966 Hullista tuli ensimmäinen NHL-pelaaja, joka on tehnyt enemmän kuin 50 maalia yhden runkosarjakauden aikana. Hän pelasi 23 kautta ammattilaisena vuodesta 1957 vuoteen 1980 ja teki NHL:ssä yhteensä 1170 runkosarjapistettä (610 maalia ja 560 syöttöä) 1063 ottelussa ja 129 pudotuspelipistettä (62 maalia ja 67 syöttöä) 119 ottelussa.
Vuonna 1972 Hull siirtyi Blackhawksista Winnipeg Jetsiin NHL:n kanssa kilpailleeseen WHA-liigaan. Hän voitti seurassa kolme WHA:n mestaruutta (1976, 1978 ja 1979). Kun WHA lakkautettiin vuonna 1979, Hull palasi NHL:ään vielä kaudeksi 1979–1980, jolloin hän pelasi Winnipeg Jetsissä ja Hartford Whalersissa. Hän teki WHA:n runkosarjassa yhteensä 638 pistettä (303 maalia ja 335 syöttöä) 411 ottelussa ja pudotuspeleissä 80 pistettä (43 maalia ja 37 syöttöä) 60 ottelussa. 2000-vuosikymmenellä WHA:ta oltiin käynnistämässä uudelleen ja Hull nimettiin sen komissaariksi. Uuden WHA:n piti alkuperäisten suunnitelmien mukaan käynnistyä vuonna 2004, mutta liigan uusi alku ei lopulta toteutunut.
WHA:han siirtymisen vuoksi Hullia ei valittu Kanadan joukkueeseen vuoden 1972 Summit Series -ottelusarjaan, jossa Kanada pelasi Neuvostoliittoa vastaan. Sen sijaan hän oli mukana WHA:n pelaajista koostuneessa Kanadan joukkueessa vuoden 1974 ottelusarjassa, jonka WHA hävisi 3–5. Hull oli maansa avainpelaajia Kanadan voittaessa Kanada-cupin 1976.
Hullin veli Dennis Hull pelasi 13 NHL-kautta (1964–1977) Chicago Black Hawksissa ja yhden (1977–1978) Detroit Red Wingsissä ja sai lempinimen "The Silver Jet". Bobby Hullin poika, vuonna 2005 NHL-uransa lopettanut Brett Hull ("The Golden Brett") on yksi NHL-historian parhaista maalintekijöistä.
Barnenez
Barnenez on muinainen kivistä ladottu, soikiomainen hautakumpu Bretagnessa, Ranskassa. Se on rakennettu kivikaudella ja liittyy megaliittikulttuuriin. Barnenezin hauta on eräs vanhimmista tunnetusta megaliiteista. Uskotaan, että kummun muoto muistuttaa pitkätaloa. Kivikauden ihmisillä oli tapana käyttää vanhoja taloja "kuolleiden taloina", vainajien tilapäisinä säilytyspaikkoina. Kiveä alettiin käyttää ehkä siksi, että haluttiin haudan säilyvän pidempään.
Barnenez on niin sanottu tumulushauta. Kumpu on 75 metriä pitkä, 25 metriä leveä ja 6 metriä korkea, ja siinä on 11 hautakammiota. Siinä on 13–14 miljoonaa kiloa kiviladosta. Yhden doleriitista ja graniitista rakennetun, 4000 tonnin painoisen hautakammion rakentaminen on vienyt erään arvion mukaan kolme kuukautta 200 mieheltä, jos tehtiin 10-tuntisia työpäiviä.
Kumpu on rakennettu kahdessa vaiheessa: ensimmäiset viisi kammiota on rakennettu noin 4500–4400 eaa. ja loput kuusi kammiota noin 4100 eaa. Käytävät, joiden pituus on 7–12 metriä, osoittavat kaikki kaakkoon. Barnenezista on löydetty myös 7000 vuoden ikäinen hauta, jossa on paljon dolmeneita. Kyseinen hauta on 80 metriä pitkä, 40 metriä leveä ja 7 metriä korkea. Sitä kutsutaan "kaksoisladokseksi".
Mars Pathfinder
Mars Pathfinder on 1990-luvulla ainoana avaruusluotaimena onnistunut laskeutumaan Marsiin. Se vei Marsiin mukanaan ensimmäisen planeettakulkijan, Sojournerin. Pathfinder laukaistiin kohti Marsia 4. joulukuuta 1996. Vaikka Mars Global Surveyor -luotain laukaistiin ennen Pathfinderia, Pathfinder oli Marsissa ennen Global Surveyoria. Pathfinder laskeutui Marsiin Yhdysvaltojen kansallispäivänä 4. heinäkuuta 1997. Ennen Pathfinderia Marsiin olivat laskeutuneet onnistuneesti vain Viking 1 ja Viking 2 -luotainten laskeutujat.
Pathfinder kokeili uutta laskeutumistekniikkaa. Se iskeytyi Marsin ilmakehään suoraan planeettojenvälisestä avaruudesta, eikä kiertoradalta. Pathfinder käytti laskeutuessaan myös ilmatyynyjä, joiden avulla se pomppi pinnalla ennen pysähtymistään.
Pathfinder pysähtyi pinnalla sattumalta oikeaan asentoon, joten sen tarvitsi vain avata "terälehtensä", eikä se joutunut pinnistelemään kyljeltään pystyyn. Pathfinder oli laskeutunut Marsiin vähän ennen paikallista aamunkoittoa. Auringon noustessa Sojourner laskeutui ramppia pitkin pinnalle. Sen tarkoitus oli tutkia laskeutumisalueen kiviä.
Sojournerin toiminta-ajaksi arvioitiin viikko ja Pathfinderin kuukausi. Luotaimet kuitenkin toimivat kokonaista kolme kuukautta, ennen kuin Pathfinderin akut loppuivat. Sojourneriin ei voitu pitää suoraa yhteyttä, joten kun Pathfinder hiljeni, ei Sojourneriinkaan voitu pitää yhteyttä.
Pathfinderin laskeutumisalueella lämpötila oli alimmillaan –70 °C ja ylimmillään –10 °C.
Pathfinder lähetti maahan kaiken kaikkiaan 16 000 kuvaa ja Sojourner 550. Lisäksi Sojourner analysoi ainakin 16 kiveä. Pathfinder lähetti kaikkiaan yli kahdeksan miljoonaa säämittausta paineesta, lämpötilasta tai tuulen nopeuksista. Ehkä merkittävimmät havainnot koskevat veden esiintymistä. Näyttää siltä, että Pathfinderin laskeutumispaikassa on joskus tulvinut vettä. Viimeisen kahden miljardin vuoden ajan laskupaikkaa ovat muokanneet tuuli ja pöly. Ne ovat kuluttaneet pinnasta 3–5 cm ainesta.
Ramses V
Ramses V (tai Ramesses V) oli muinaista Egyptiä 20. dynastian aikaan vuosina 1147–1143 eaa. hallinnut faarao.
Ramses V hallitsi vain 2–3 vuotta, joten hänen hallitusajastaan ei tiedetä juuri mitään. Ainoat tältä ajalta säilyneet dokumentit kuvaavat hallinnossa tapahtunutta korruptiota. Ramseksen nimellä varustettuja esineitä on löydetty Siinailta ja muualta Länsi-Aasiasta, mikä viittaisi siihen, että Egypti kävi yhä ulkomaankauppaa.
Ramses V:n hautapaikasta ei ole täyttä varmuutta. KV9 oli mahdollisesti Ramsekselle rakennutettu hauta, mutta hänen seuraajansa Ramses VI valtasi sen itselleen. Ramses V saatettiin haudata myös johonkin muista tunnistamattomista haudoista. Hänen muumionsa löytyi, monien muiden tapaan, KV35:ssä sijainneesta muumiokätköstä. Ramseksen muumio on nykyisin Kairon egyptiläisessä museossa. Muumiossa on merkkejä isorokosta, johon Ramses on saattanut kuolla, sekä päähän kohdistuneesta iskusta.
Gladsax
Gladsax on pientaajama () Ruotsissa nykyisessä Simrishamnin kunnassa, aikaisemmin Gladsaxin pitäjässä. Kylä on suojeltu kulttuurillisin perustein. Siellä on kirkko ja linnanrauniot. Pientaajamassa oli 143 asukasta vuoden 2010 lopussa.
Kellopikarikulttuuri
Kellopikarikulttuuri vallitsi Länsi-Euroopassa noin 2900/2400 – 1800/1700 eaa. riippuen alueesta. Se oli kivikautinen kulttuuri, johon liittyi liikkuva, kansainvälinen, meriyhteyksiin perustuva elämäntyyli. Kulttuurille tyypillistä olivat pikarin muotoiset saviastiat sekä hautaukset pyöreisiin kumpuihin. Se toi mukanaan alkoholin ja hevosen. Väärin päin käännettyä kirkonkelloa hieman muistuttavista pikareista juotiin simaa muistuttavaa ainetta. Astioiden piirtokoristelu oli vaakariveissä. Kumpuhaudoissa oli aseita vainajan mukana. Aiemmin kellopikarikulttuurin katsottiin levinneen Iberian niemimaalta. Tällöin levittäjät saattoivat olla minolaisten sukuisia "pelasgeja" tai muita Iberian niemimaalle saapuneita tai siellä alkujaan asuneita ihmisiä. Tämä pohjautuu muutamaan kiistanalaiseen ajoitukseen. Nykyään ajatellaan pikemminkin, että kellopikarikulttuuri levisi jostakin päin Itä-Eurooppaa ja oli indoeurooppalainen eli sen ydinjoukko on ollut kielellisesti sukua nykyisille indoeurooppalaisille. Monet pitävätkin kellopikarikulttuuria esikelttiläisenä. 
Kellopikarikulttuuri alkoi myöhemmällä neoliittisella kivikaudella ja jatkui varhaiselle pronssikaudelle. Aiemmin kulttuurin ajateltiin kehittyneen nuorakeraamisesta kulttuurista Keski- ja Pohjois-Euroopassa, mutta se lienee ollut tämän kulttuurin aikalainen. Kulttuuria pidetään monesti esikelttiläisenä, mahdollisesti italo-kelttiläisenä tai esi-itaalisena. Kellopikareita oli monenlaisia, muun muassa kokonaan ornamentoitua AOO-tyyppiä ja mereistä tyyppiä, joka kytkeytyy megaliitteihin. Molemmat olivat nuorapainanteisia.
Aiemmin ajateltiin, että kellopilarikulttuuri olisi levinnyt Espanjasta muualle Eurooppaan. Aluksi saviastiat olivat nuorapainanteisia, nykyään arvellaankin kulttuurin olevan lähtöisin Reinin alueen nuorakeramiikasta. Haudoista on löydetty tikareita ja kolmiomaisia piinuolenkärkiä sekä rannesuojia ja muita jouseen liittyvää välineistöä. Kulttuurin vanhimmat tikarit olivat piitä, myöhemmät kuparisia ja pronssisia aseita.
Kulttuuri oli alussa yhtenäinen eriytyen myöhemmin paikallisiin muunnoksiin. Kellopikarikulttuuria seurasivat pronssikaudella monet siitä eriytyneet kulttuurit, mm. Keski-Euroopan Únětice-kulttuuri.
Ramses VI
Ramses VI (tai Ramesses VI) oli muinaista Egyptiä 20. dynastian aikaan vuosina 1143–1136 eaa. hallinnut faarao.
Ramses VI:n noustessa valtaan, Egypti oli niin taloudellisesti kuin poliittisestikin erittäin heikossa asemassa. Se oli menettänyt hallinnoimiaan alueita Nubiassa ja Siinailla toimivat kaivokset oli lakkautettu. Koko valtakunta oli sortumisen partaalla ja Ramses VI:n arvovalta kyseenalainen. Ramses VI yritti kohentaa asemaansa kirjoituttamalla nimensä Ramses III:n poikien luetteloon Medinet Habussa, mutta se ei tuottanut haluttua tulosta.
Ramses rakennutti lyhyen hallituskautensa aikana patsaan Heliopolikseen, steelan Karnakiin ja pylvään Memfikseen. Kuningasta esittäviä patsaita pystytettiin ainakin Bubastikseen, Koptokseen ja Tanikseen.
Ramses VI haudattiin Kuninkaiden laakson hautaan KV9, jonka hän mahdollisesti otti itselleen edeltäjältään. Hautaan murtautui kuitenkin varkaita, jotka hautakaluston varastamisen lisäksi tuhosivat Ramseksen muumion. Papit yrittivät korjata muumiota kasaamalla luita muumion kääreisiin. He eivät kuitenkaan olleet kovin huolellisia, sillä joukkoon joutui myös muiden henkilöiden luita.
Ramses VII
Ramses VII (tai Ramesses VII) oli muinaista Egyptiä 20. dynastian aikaan vuosina 1136–1129 eaa. hallinnut faarao.
Ramses VII:stä ei tiedetä nimeä ja hallitusaikaa lukuun ottamatta mitään. Ramseksen seitsemän hallitusvuoden voidaan kuitenkin olettaa olleen yhtä sekasortoisia kuin hänen edeltäjällään ja seuraajallaan.
Ramses VII haudattiin Kuninkaiden laaksoon hautaan KV1. Haudasta tai muualtakaan ei kuitenkaan ole löytynyt yhtään muumiota, joka voitaisiin tunnistaa häneksi.
Belfast News Letter
Belfast News Letter (virallinen nimi; lehden etusivulla lukee vain The News Letter) on Pohjois-Irlannin tunnetuin ja merkittävin sanomalehti. Se edustaa lähinnä maltillisten unionistien (protestanttien valtavirran) näkemyksiä, ja sen tärkeimmät kilpailijat ovat konservatiivinen unionistinen Belfast Telegraph sekä katolisten mielipiteitä heijasteleva Irish News.
Belfast News Letter on perustettu jo vuonna 1737, ja lehti pitää itseään Yhdistyneen kuningaskunnan vanhimpana yhä ilmestyvänä sanomalehtenä. Lehti julkaisi myös ensimmäisenä Euroopassa Yhdysvaltain itsenäisyysjulistuksen vuonna 1776: kyseessä oli yksi historian ensimmäisiä tutkivan journalismin keinoin hankittuja sensaatiojuttuja, sillä lehden toimittaja onnistui hankkimaan kopion julistuksesta hiipimällä Amerikasta saapuneeseen laivaan, joka oli matkalla Englantiin, mutta joutui merihädän vuoksi keskeyttämään matkan Londonderryn satamaan.
Kercado
Kercadossa Ranskassa Morbihanissa Bretagnessa on hyvin vanha käytävähauta ja dolmen (). Se on yksi Ranskan vanhimmista megaliittihaudoista. Paikka sijaitsee noin kilometrin Carnacista etelään hyvin lähellä rannikkoa. Kumpuhaudan läpimitta on noin 30–40 metriä, kivet ovat noin puoli metriä korkeita ja harvoin välein.
Kercadon dolmen on joko kumpuhaudan sisäänkäynti tai kammio. Kercadossa on myös kivikehä ja iso menhir eli pystykivi.
Samanlaisia rakenteita ovat seuraavat:
Mané-Kerioned, Mont d’Arzon ja Locmariaquer.
Shelta
Shelta eli "sheldru", joka tunnetaan myös nimellä "gammon" tai "cant", on Britteinsaarten niin sanotun irlantilaisen kulkuriväestön (engl. "travellers, itinerants, tinkers", iir. "tincéirí, tincleoirí, lucht siúil") puhuma slangi. Nykyisessä muodossaan shelta on pelkästään sanavarasto, jota käytetään englannin kieliopin kehyksessä, vaikka se usein mainitaan erilliseksi kieleksi.
Suurin osa sheltan sanoista on alkujaan iiriä, mutta ne on ranskalaisen verlan-slangin tapaisesti muunnettu tunnistamattomiksi esimerkiksi vaihtamalla tavujen tai äänteiden järjestys päinvastaiseksi, esimerkiksi "roddas" "ovi", iir. "doras"; "lakeen" "tyttö", iir. "cailín"; "tobar" "tie", iir. "bóthar"; "malya" "käsi", iir. "lámh". Shelta on ilmeisesti hyvin vanha salakieli, koska muun muassa sellaisia sanoja kuin "tobar" ja "malya" ei olisi voitu muodostaa vastaavien iirinkielisten sanojen nykyisen ääntämisen perusteella: esimerkiksi bóthar äännetään nykyään [bo:hər] tai [bo:r], eikä siinä ole ollut selvää ja kuuluvaa [t]-äännettä vuosisatoihin. Shelta sisältää myös nykyiiristä kokonaan kadonneita muinaisiirin sanoja, mutta niiden merkitys on muuttunut.Sanat on kirjoitettu englannin oikeinkirjoituksen mukaan. Ääntäminen on pääteltävä tästä.Ó hAODHA, Mícheál: "Caint nó" Cant: "Teanga an Lucht Siúil", teoksessa "Bliainiris 2001", toim. Ruairí Ó hUiginn ja Liam Mac Cóil, Carbad, Ráth Cairn 2001.
Lambourn
Lambournissa Englannissa on vanhoja hautakumpuja, joista vanhimmat ovat kivikautisia noin vuodelta 3800 eaa. Suurin osa matalista kummuista on pronssikautisia ajalta 2400-1200 eaa.
Kumpuja on yli 36, joista 7 kulhoa tai kelloa muistuttavia, 2 kiekkomaista. 
Kaksi on kaksoiskumpuja. Pronssikautiset kummut ovat riveissä, jotka ovat viistossa kulmassa toisiinsa nähden.
Vanhin kumpu on pitkänomainen "Long Barrow".
Donald Sutherland
Donald McNichol Sutherland (s. 17. heinäkuuta 1935 Saint John, New Brunswick) on kanadalainen näyttelijä.
Sutherland esiintyi nuorena muun muassa "Likaisessa tusinassa" (1967), Robert Altmanin elokuvassa "M.A.S.H. – armeijan liikkuva kenttäsairaala" (1970) ja John Sturgesin sotaseikkailussa "Kotka on laskeutunut" (1976). Huomiota herätti myös päärooli Federico Fellinin historiallisessa, psykologisessa spektaakkelissa "Fellinin Casanova" (1976). Viime vuosina Sutherland on näytellyt yleensä hieman mielenvikaisia, pahoja hahmoja tai sankarittaren isää.
Sutherland esitti pahaa vankilanjohtajaa Sylvester Stallonen toimintaelokuvassa "Kahleissa" (1989). Muita tunnetuimpia rooleja on myös Wolfgang Petersenin elokuvassa "Tuntematon uhka" (1995) ja Anthony Minghellan sotaeepoksessa "Cold Mountain" (2003). Yksi Sutherlandin rooleista nähtiin Robert Redfordin ohjaamassa draamassa "Tavallisia ihmisiä", joka voitti useita palkintoja. Sutherland näyttelee presidentti Snowta "Nälkäpeli"-elokuvasarjassa (2012–2015).
Sutherlandin lapsuus 1930–1940-luvun Kanadassa oli monien sairauksien vaivaamaa. Hyvän ulosantinsa ansiosta hän pääsi jo 14-vuotiaana juontajaksi ja tiskijukaksi radioasemalle. Hän oli kouluvuosinaan 1950-luvun alkupuolella nelisen kuukautta vaihto-oppilaana Suomessa ja muistaa tuolloin asuneensa Otanmäessä, Helsingissä ja Turussa.
Donald Sutherlandin poika on näyttelijä Kiefer Sutherland. Donald Sutherland on esiintynyt yhdessä poikansa kanssa muun muassa John Grishamin kirjaan perustuvassa elokuvassa "On aika tappaa" (1996).
Île Bono
Île Bono () on Sept-Îlesin saariryhmään kuuluva saari Ranskan Bretagnen alueen pohjoisrannikolla. Se sijaitsee saariryhmän keskiosassa ja kuuluu Sept-Îlesin luonnonpuistoon.
Saari tunnetaan dolmenistaan, joka on rakennettu neoliittisella kaudella.
Aamuposti
Aamuposti on Hyvinkään, Riihimäen, Lopen, Nurmijärven ja Hausjärven alueen paikallislehti. Se perustettiin 3. marraskuuta 2003, jolloin Hyvinkään Sanomat ja Riihimäen Sanomat yhdistyivät. Aamupostia julkaisee Etelä-Suomen Media Oy, joka kuuluu Keskisuomalainen-konserniin.
Lehden päätoimittaja on tammikuusta 2015 alkaen Laura Liski.
"Aamupostin" koko muuttui broadsheetistä tabloidiksi 24. helmikuuta 2015.
Heinäveden lehti
Heinäveden lehti on Heinävedellä keskiviikkoisin ilmestyvä tilattava paikallislehti, jonka päätoimittaja on Päivi Konttinen
Heinäveden lehden mukaan se tulee noin 90 prosentille Heinäveden kotitalouksista, ja sitä tilataan myös Heinäveden naapurikuntiin. Lehdellä on noin 7000 lukijaa.
Michael Biehn
Michael Connell Biehn (s. 31. heinäkuuta 1956 Anniston, Alabama) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Biehn eli lapsuutensa Lincolnissa, Nebraskassa, ja 14-vuotiaana hän muutti perheensä kanssa Lake Havasuun, Arizonaan. Siellä hän sai stipendin näyttelypuolelle Arizonan yliopistoon, mutta lopetti opiskelut kaksi vuotta ennen valmistumista tähtäimenään ura Hollywoodissa.
1970-luvulla Biehn esiintyi lähinnä televisioelokuvissa ja hänen todellinen debyyttinsä tapahtuikin vuonna 1981 elokuvassa "Rakas neiti Ross", jossa hän esitti laulajatähteä jahtaavaa Douglas Breeniä. Pääosaa esitti Lauren Bacall, mutta elokuva ei menestynyt tarpeeksi hyvin tehdäkseen Biehnistä tunnettua.
James Cameronin vuonna 1984 ohjaama "Terminator – tuhoaja" oli Biehnin suuri läpimurto. Elokuvassa hän esitti tulevaisuudesta Sarah Connoria suojelemaan saapuvaa sotilasta, Kyle Reeseä. Yhteistyö Cameronin kanssa jatkui vuonna 1986 elokuvassa "Aliens – paluu", jossa Biehn esitti korpraali Hicksiä.
Vuonna 1989 Biehn pääsi jälleen työskentelemään Cameronin kanssa merenalaisessa tieteiselokuvassa "Abyss – syvyys". Hänen roolisuorituksensa elokuvassa oli lähellä tuoda hänelle Oscar-ehdokkuuden, mutta sen sijaan hänet palkittiin Saturn Awardin erikoispalkinnolla. Biehn oli ollut parhaan näyttelijän ehdokkaana Saturn Awardeissa myös vuonna 1986 elokuvasta "Aliens – paluu".
1990-luvulla Biehnin ura jatkui vahvoilla suorituksilla eritoten elokuvissa "Tombstone" (1993) ja "The Rock – paluu helvettiin" (1996). Suositussa televisiosarjassa "Seitsemän rohkeaa miestä" hän näytteli Chris Larabeen roolissa (1998–2000). 2000-luvulla hän on näytellyt muun muassa elokuvissa "Tuntematon vihollinen" (2000) ja "" (2001). Vuonna 2005 Biehn teki debyyttinsä Aasian markinoilla näytellessään hongkonglaisessa elokuvassa "Dragon Squad".
Biehn on saanut Yhdysvaltain laivaston SEAL-erikoisjoukoilta erikoispalkinnon hienoista suorituksistaan erikoisjoukkojen sotilaana kolmessa elokuvassa, "Abyss – syvyys", "Navy Seals – erikoisjoukot" ja "The Rock – paluu helvettiin".
Vuonna 2006 Biehn näytteli elokuvissa "The Insatiable" ja "You Are Here". Vuoden 2006 lopulla Biehn esiintyi vierailevana tähtenä "Kova laki" -rikossarjan jaksossa ”The War At Home”.
Biehn on esikuvana "Metal Gear" -pelisarjasta tutulle Solid Snakelle.
Kalevan kisat
Kalevan kisat ovat vuosittain järjestettävät yleisurheilun Suomen-mestaruuskilpailut, joiden pitopaikkakunta vaihtelee.
Ensimmäiset yleisurheilun suomenmestaruuskilpailut pidettiin Tampereella vuonna 1907. Sitä ennen vuosina 1902–1906 oli yleisurheilun saralla käyty niin sanottuja urheilukuninkuuskilpailuja. Naiset saivat omat viralliset SM-kilpailunsa vuonna 1945, vaikka olivat jo vuosina 1913–1923 kilpailleet 100 metrillä ja 4 × 100 metrin viestissä. Aluksi naiset kilpailivat eri aikaan kuin miehet. Vuodesta 1959 lähtien naiset ja miehet ovat kilpailleet samoissa Kalevan kisoissa.
Yleisurheilun SM-kilpailujen järjestävä organisaatio oli aluksi Suomen Voimistelu- ja Urheiluliitto (SVUL). Sen vuoksi sääntöihin kirjattiin, että Kalevan maljasta kilpailevat SVUL:n jäsenseurat, mikä johti siihen, että ainakaan vuosina 1950–1954 Työväen Urheiluliiton (TUL) seuroja ei laskettu mukaan Kalevan malja -pisteisiin. Yksilötasolla TUL:n urheilijat saivat osallistua SM-kisoihin. TUL on osallistunut Kalevan Kisoihin 1940-luvulta lähtien.
Vuonna 1909 Henkivakuutusyhtiö Kalevan henkilökunta lahjoitti kisoihin kiertopalkinnon, Kalevan maljan. Maljasta kilpailevat yleisurheiluseurat ja Kalevan kisoissa parhaiten menestynyt yleisurheiluseura saa sen vuodeksi omakseen. Malja oli ensimmäisen kerran palkintona vuoden 1910 SM-kisoissa. Vuosina 1920–1926 Kalevan maljan pisteitä sai yleisurheilun lisäksi myös kilpapyöräilystä, voimistelusta ja hiihdosta. Vuonna 1920 mukana oli myös paini ja vuosina 1921–1926 mäenlasku.
Maljasta johtuen yleisurheilun SM-kilpailuja kutsuttiin vuodesta 1910 lähtien epävirallisesti "Kalevan-otteluksi". Vuonna 1915 Porissa järjestettyjen kisojen yhteydessä Suomen Urheilulehti uutisoi kisoista otsikolla "Kalevan kisat", jota alettiin käyttää epävirallisesti kisojen nimenä. Vuonna 1937 Viipurissa järjestettyjen kisojen yhteydessä Suomen Urheiluliitto (SUL) lopulta virallisti yleisurheilun suomenmestaruuskilpailujen nimeksi Kalevan kisat. SUL:n puheenjohtajana toimi tuolloin Urho Kaleva Kekkonen. Kisanimikkeen takana sanotaan olleen silloinen SUL:n yleisurheilun ylivalmentaja Armas Valste.
Nykyisin Kalevan maljan pisteisiin lasketaan Kalevan kisojen lisäksi myös muita SM-kilpailuja.
Vuonna 1990 Kalevan Kisoissa alettiin jakaa Uusi Sampo -maljaa. Se oli vahinkovakuutusyhtiö Sammon lahjoittama kiertopalkinto, joka annettiin kisojen parhaalle urheilijalle. Maljan ovat saaneet muun muassa Seppo Räty, Sari Essayah, Mika Halvari, Arsi Harju ja Tero Pitkämäki.
Vuonna 2009 Uusi Sampo -palkinnon korvasi vakuutusyhtiö If:n kiertopalkinto If Urheilijapalkinto. Palkinnon ovat saaneet Tommi Evilä (2009), Tero Pitkämäki (2010 ja 2013), Ari Mannio (2011), Antti Ruuskanen (2012) ja ensimmäisenä naisena Minna Nikkanen (2014).
Lähde
Naisten mestaruuksista oli kisattu jo vuosina 1913–1923, yleensä SM-viestien yhteydessä. Tuolloin lajeina olivat 100 metriä ja 4×100 metrin viestijuoksu. Vuodesta 1959 lähtien Kalevan kisat ovat olleet yhteiset sekä naisille että miehille.
Intiaanien pakkomuutot
Intiaanien pakkomuutot on yleisnimitys toimille, joilla Yhdysvallat siirsi intiaaniheimoja Mississippijoen itäpuolelta länsipuolelle. Toimenpiteisiin sisältyi sopimuksia, maakauppaa ja pakkosiirtoja, jopa aseellista sodankäyntiä. Muodollisesti toiminta perustui ”Asetukseen intiaanien siirtämisestä” ("Indian Removal Act") vuodelta 1830, vaikka vastahakoisten intiaanien työntäminen yhä lännemmäs oli alkanut jo aikaisemmin. Kuuluisin ”toimenpiteistä” on Kyynelten polku -nimellä tunnettu cherokee-intiaanien pakkomuutto, joka johti tuhansiin kuolonuhreihin.
Thomas Jeffersonin presidenttikaudesta alkaen Yhdysvaltojen politiikkana oli antaa intiaanien asua Mississipin itäpuolella, jos he sopeutuivat yhteiskuntaan. Tämä tarkoitti asumista yhdessä paikassa, maan viljelemistä, yksityistä maanomistusta ja demokratian hyväksymistä.
Vuonna 1830 viisi niin sanottua sivistynyttä heimoa asui edelleen Mississipin itäpuolella: chickasawit, choctawit, creekit, seminolit ja cherokeet. Monet heistä olivat omaksuneet useita euro-amerikkalaisen kulttuurin piirteitä, muun muassa kristinuskon. Cherokeilla oli oma kirjoitusjärjestelmänsä, ja he julkaisivat sanomalehteä sekä cherokeen että englannin kielillä.
Kulttuurin mukautumisesta huolimatta heimojen asema ei ollut turvattu: jotkut eurooppalaissyntyiset kokivat heimojen läsnäolon uhkana rauhalle ja turvallisuudelle, koska monet intiaanit olivat taistelleet aiemmissa sodissa Yhdysvaltoja vastaan, usein Espanjan ja Yhdistyneen kuningaskunnan aseistamina. Toiset uudisasukkaat taas himoitsivat heimojen asuttamaa maata.
Vuoden 1830 asetuksen jälkeen valtio teki eri heimojen kanssa ”sopimuksia”, joiden mukaan nämä suostuivat muuttamaan länteen, muun muassa Oklahomaan ja Kansasiin. Cherokeet ilmoittivat, että heidän kanssaan tehty sopimus ei ole pätevä, sillä se ei ollut yhdenkään päätösvaltaisen cherokeen allekirjoittama. Georgialaisten himo päästä eroon cherokeista kiihtyi, sillä heidän maaltaan löytyi kultaa. Cherokeet julistivat maansa itsenäiseksi cherokee-valtioksi. Asiasta käytiin oikeutta Korkeimmassa oikeudessa asti. Cherokeiden muutolle asetettiin määräaika. Sen umpeuduttua 7 000 sotilasta pakotti 17 000 cherokeeta kulkemaan, enimmäkseen kävellen, pieni joukko jokilaivoilla, 1 200 mailia (1 800 kilometriä). Arviot kuumuuteen, vatsatauteihin ja nälkään kuolleiden määrästä vaihtelevat 424:stä (hallituksen silloinen virallinen luku) jopa 8 000 henkeen. 4 000 on yleisimmin kuultu arvio.
Vuonna 1835 seminolit kieltäytyivät lähtemästä Floridasta. Tästä syttyi toinen seminolisota, joka jatkui vuoteen 1842 ja päättyi Yhdysvaltojen voittoon.
Samoin vuonna 1835 noin 15 000 creek-intiaania pakotettiin muuttamaan Alabamasta ja Georgiasta Canadian River -intiaanireservaattiin.
Muita muuttoa vastustaneita heimoja olivat shawneet, ottawat, potawatomit, saukit ja foxit.
Premissi (elokuvataide)
Premissi on elokuvan tai käsikirjoituksen ydinajatus, johtolause, kuningasajatus tai pääväittämä. Hyvänä premissinä pidetään yhtä lausetta tai virkettä, johon koko elokuvan sisältö voidaan tiivistää. Päälauseen käyttö on lähtöisin teatterin piiristä.
Esimerkkejä lyhyistä premisseistä:Elokuvaa, jolla on helppo ja vetoava premissi, kutsutaan termillä "high-concept". Vastakohta "low-concept" puolestaan tarkoittaa elokuvaa, jonka vetoavuus riippuu enemmän toteutuksen tasosta kuin perusidean mielenkiintoisuudesta.
Puomittaja
Puomittaja eli puomimies () on elokuva-alalla äänittäjän apulainen, joka yleensä pitelee mikrofonipuomia tai laittaa langattomat mikrofonilähettimet näyttelijöille.
Tunnettu stereotyyppi puomittajan työnkuvasta on esimerkiksi "Pulkkinen"-komediasarjassa esiintynyt hahmo.
Grip
Grip on elokuva-alalla toimiva työntekijä, joka huolehtii muun muassa lamppujen jalustoista, varjostimista, lavasteiden siirtämisestä tai kameravaunun (dolly) liikuttamisesta. Erityisesti Hollywoodin tuotannoissa on tarkkaan määritelty, että gripit eivät saa koskea lamppuihin, ainoastaan niiden jalustoihin ja kiinnityksiin.
Suomessa gripit vastaavat kameran asentamisesta erikoisiin paikkoihin, eli dollyyn, kraanaan (engl. crane, erityinen kameranosturi) tai muualle tapahtuvaan rigaukseen, esimerkiksi auton ulkopuolelle. Grip myös rakentaa ja tasapainottaa radan dollya varten. Myös erityisen vaativat rigaukset valoille ovat gripin toimenkuvaa. Suomessa gripit voivat osallistua myös muutenkin valaisuun valomiehen ominaisuudessa.
Grip-nimityksen arvellaan tulevan sirkusajoilta, slangitermistä työkalulaukulle, joita teknikot kantoivat mukanaan.
Intiaanisodat
Intiaanisodat olivat sarja yhteenottoja eurooppalaisperäisen väestön ja Pohjois-Amerikan intiaanien välillä. Sodat, jotka ulottuivat uudisasukkaiden maahantulosta Wounded Kneen joukkomurhaan 1890, johtivat Pohjois-Amerikan alkuperäisten asukkaiden alistamiseen ja pakkomuuttoon.
Intiaanisodat on huono termi, koska se antaa ymmärtää, että intiaanit olisivat taistelleet yhtenä joukkona. Intiaanit ovat kuitenkin iso joukko kansoja, joilla on erilliset historiat. Nämä kansat tai heimot olivat eri lailla organisoituneita ja yleensä tekivät päätökset sodasta tai rauhasta paikallistasolla, vaikka toisinaan perustivat kansainliittoja, kuten Irokeesiliitto.
On myös vaikeaa rajata, mitkä sodat olivat intiaanisotia. Intiaanit osallistuvat aktiivisesti Yhdysvaltain vapaussotaan ja vuoden 1812 sotaan, ja näillä sodilla oli suuri vaikutus intiaanien elämään, mutta niitä ei silti yleensä lasketa intiaanisodiksi. Myös kuvitelma siitä, että ”kalpeanaamat” ja ”punanahat” olivat aina vastakkain, on yksinkertaistus: useat eurooppalaissyntyiset taistelivat intiaanien puolella, ja intiaanit taistelivat toisiaan vastaan.
On arvioitu, että intiaanisodat vaativat vuosien 1775 ja 1890 välillä 45 000 intiaanin ja 19 000 eurooppalaisen hengen. Laskelmissa ovat mukana naiset ja lapset, sillä siviileitä tapettiin usein rintamalla.
Vielä vuoden 1890 jälkeen sattui useita yksittäisiä konflikteja intiaanien ja valkoihoisten kanssa. Viimeinen intiaanisotiin kuuluvaksi katsottu yhteenotto tapahtui 1924 Arizonassa.
Suurina intiaanisotina pidetään yleensä vuosien 1862–1890 sotia Suurilla tasangoilla, missä intiaanit viettivät liikkuvaa elämää asuen yleensä tiipiissä ja metsästäen biisoneita. Toisen laskutavan mukaan suurten intiaanisotien aika olisi alkanut vuoden 1854 Grattanin verilöylystä. Lopullisen sysäyksen suurille intianisodille antoivat Coloradon kultaryntäys ja se, että valkoiset metsästivät tasankojen biisoneita pois. Suurille intiaanisodille oli ominaista intiaanien tahallinen tuhoaminen tappamalla tarkoituksella myös naisia ja lapsia. Kenraali Philip Sheridanin väitetään sanoneen kuuluisan lauseen ”ainoa hyvä intiaani on kuollut intiaani”.
Sodat voidaan jakaa kolmeen osaan:
Intiaanien pakkomuuttojen jälkeen Mississippin itäpuolella ei ollut merkittäviä määriä intiaaniasutusta, joten sotiakin käytiin vain lännessä.
Ramses VIII
Ramses VIII (tai Ramesses VIII) oli muinaista Egyptiä 20. dynastian aikaan vuosina 1129–1126 eaa. hallinnut faarao.
Ainoa merkintä Ramses VIII:stä löytyy Medinet Habusta, jossa hänet on kuvattu Ramses III:n poikana. Kuvaan on jälkikäteen lisätty kuninkaan symbolit. Ramses VIII saattoi mahdollisesti olla Ramses III:n poika, jonka nimi oli Sethherkhepeshef-meryamun. Toisaalta hän saattoi esiintyä Ramses III:n poikana (kuten edeltäjänsä) arvovaltaansa kohentaakseen.
Ramses VIII:n hautapaikka ei ole tiedossa, mutta KV19 Kuninkaiden laaksossa on mahdollisesti alun perin tarkoitettu hänelle. Mentuherkhepeshef kuitenkin valtasi haudan itselleen. Jos Ramses VIII oli sama henkilö kuin Ramses III:n poika, prinssi Sethherkhepeshef-meryamun, on hänet haudattu Kuningattarien laaksoon hautaan QV43.
Apulaisohjaaja
Apulaisohjaaja on ohjaajan apulainen (”oikea käsi”) elokuvan tekovaiheessa. Hän varmistaa, että ihmiset ja välineistö ovat saatavilla silloin kun tarvitaan.
Apulaisohjaaja vastaa muun muassa elokuvan kuvausten päivittäisestä aikatauluttamisesta ja kuvausryhmän käytännön johtamisesta kuvauspaikalla. Apulaisohjaaja antaa valmistautumis-, käynnistys- ja toimintakäskyt kuvausten aikana.
Elokuvan ennakkosuunnittelun aikana apulaisohjaaja tekee, yhdessä muun muassa tuotantopäällikön kanssa, käsikirjoituksen tuotannollisen purun, jonka perusteella kuvauspäiviä, järjestelyitä, näyttelijöiden kiinnityksiä ynnä muuta sellaista voidaan ryhtyä suunnittelemaan ja toteuttamaan. Ennen kuvauksia apulaisohjaaja pitää tuotannon osastovastaavien (kuvaaja, valaisija, järjestäjä, äänittäjä, lavastaja, rekvisiitta, erikoisefektit sekä tarvittaessa myös puku ja maski) yhteispalaverin, jossa elokuva käydään kohtauksittain läpi ja katsotaan mitkä asiat millekin osastolle kuuluvat ja että kaikki tulee hoidettua kuvauksiin mennessä. Tämä palaveri on mahdollisesti reccen jälkeen, jolloin apulaisohjaajalla on käytetävissään reccemuistio, johon hän on merkinnyt muistiin erilaisia asioita, joita kuvauspaikkakäynnillä on tullut ilmi, sekä ohjaajan ja muiden taiteellisesti vastaavien toiveita ja vaatimuksia.
Toinen apulaisohjaaja työskentelee ensimmäisen apulaisohjaajan apuna erityisesti suurissa avustajakohtauksissa. Toinen apulaisohjaaja vastaa esimerkiksi siitä, että kuvauspaikalla on tarvittava määrä avustajia silloin kun heitä tarvitaan ja hän ohjaa esimerkiksi kuvan taustalla tapahtuvaa toimintaa.
Apulaisohjaaja on useimmiten henkilö, joka huutaa ennen ottoa ”hiljaisuus!” ja käskee kameraoperaattoria käynnistämään kameran.
Ramses IX
Ramses IX (tai Ramesses IX) oli muinaista Egyptiä 20. dynastian aikaan vuosina 1126–1108 eaa. hallinnut faarao.
Ramses IX:n katsotaan usein olleen menestynein Ramses III:n kuoleman jälkeen hallinneista faaraoista. Hän pyrki palauttamaan Egyptin taloudellista ja poliittista asemaa matkustamalla Länsi-Aasiaan solmiakseen kauppasuhteita sekä laajennuttamalla Heliopoliksen ja Karnakin temppeleitä.
Ramses IX:n hallituskaudella hautojen ryöstely oli hyvin yleistä ja hän määräsikin Kuninkaiden laakson haudat tarkistettaviksi yhdeksäntenä ja kuudentenatoista hallitusvuonnaan. Tarkastuksen ja sitä seuranneiden tutkimusten seurauksena useita haudanryöstäjiä saatiin kiinni ja tuomittiin. Useita kuninkaallisia muumioita siirrettiin tuhotuista haudoista pieneen hautaan (TT 320) Deir el-Bahrin lähistölle.
Ramses IX haudattiin Kuninkaiden laaksoon hautaan KV6. Hänen muumionsa vietiin sieltä 21. dynastian aikaan Pinedjem II:n hallituskaudella Deir el-Bahrin muumiokätköön. Hänen poikansa Mentuherkhepeshef haudattiin Kuninkaiden laaksoon hautaan KV19.
Mörkö (täsmennyssivu)
Mörkö tarkoittaa seuraavia asioita:
Kalifaatti
Kalifaatti (arab. "khilafa") on kalifin dynastia ja hänen hallitsemansa alue. Eräitä kalifaatteja:
Erkki Laatikainen
Erkki Laatikainen (6. elokuuta 1946 Kaavi – 15. helmikuuta 2013 Jyväskylä) oli suomalainen journalisti ja professori, koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri. Hän oli Jyväskylässä ilmestyvän "Keskisuomalainen"-sanomalehden pitkäaikainen päätoimittaja ja vahva alueellinen vaikuttaja kotimaakunnassaan Keski-Suomessa. Laatikainen toimi "Keskisuomalaisen" päätoimittajana vuosina 1975–2008, ja hän oli lopulta eräs Suomen seuratuimpia sanomalehtimiehiä. Laatikainen sai kesällä 2009 valtion journalistipalkinnon.
"Keskisuomalaisen" nykyisen päätoimittajan Pekka Mervolan mukaan Laatikaisen johdolla "Keskisuomalainen" nousi vaikuttavaksi valtakunnalliseksi sanomalehdeksi. Laatikainen toimi voimakkaasti journalistiikan oppiaineen saamiseksi Jyväskylän yliopistoon. "Keskisuomalainen" oli ensimmäinen sanomalehti, joka alkoi vaatia kaikilta toimittajiltaan korkeakoulututkintoa.
Laatikainen toimi Keski-Suomen Osuuspankin hallituksessa vuodesta 1975 lähtien 34 vuoden ajan. Loppuajan hän toimi myös puheenjohtajana. Hän oli vuosina 1996–2008 Osuuspankkikeskuksen hallintoneuvoston jäsenenä ja OKO:n hallintoneuvostonjäsenenä vuodet 1997–2006.
Laatikainen sanoi puoluekannakseen ”riippumaton keskustalainen”. Hän ei ollut päätoimittaja-aikanaan keskustapuolueen jäsen. Laatikainen otti kantaa politiikkaan ja keskustan puheenjohtajavalintoihin, esimerkiksi Anneli Jäätteenmäen puolesta 2002 ja Paavo Väyrysen puolesta 2012. Päätoimittajana tapahtuneen erittäin aktiivisen vaikuttamisen vuoksi entinen pääministeri Paavo Lipponen viittasi Laatikaiseen ja Seinäjoella ilmestyvän sanomalehti "Ilkan" silloiseen päätoimittajaan Kari Hokkaseen käsitteellä ”maakuntaansa terrorisoiva satraappi”.
Eläkkeelle jäätyään Laatikainen toimi verkkokolumnistina Radio Keski-Suomessa. Hän herätti huomiota ehdottamalla rikoslakiin pykälää, joka kieltäisi ”kiihottamisen kansanvaltaa ja sen vastuunkantajia kohtaan”. Ehdotus sai aikaan voimakasta kritiikkiä. Sitä pidettiin jopa sananvapauden vastustamisena.
Ramses XI
Ramses XI (tai Ramesses XI) oli muinaista Egyptiä vuosina 1099–1069 eaa. hallinnut, Egyptin 20. dynastian viimeinen faarao.
Ramses XI:n noustessa valtaan Egypti oli luhistumisen partaalla. Haudanryöstelystä oli tullut päivittäinen riesa eikä siihen pystytty enää puuttumaan. Perättäiset huonot Niilin tulvat aiheuttivat katovuosia, joiden seurauksena maassa vallitsi nälänhätä, joka johti sisällissotaan. Ei tiedetä, selviytyikö tuolloin ylipappina toiminut Amenhotep murhayrityksestä, mutta hän on yrittänyt pyytää Ramses XI:n suojelusta mikä on johtanut entistä laajempaan sisällissotaan. Paneshyn joukot marssivat pohjoiseen päästäen Hardaihin valtaan väli egyptissä. Paneshy olisi tietojen mukaan tuhonnut Hardain kaupungin vetäytyen tämän jälkeen takaisin Nubiaan.
Kenraali Piankh johti tällä välin armeijansa Thebesiin, jossa hän anasti faaraolta vallan tehden itsestään Egyptin visiirin.
Amonin papit, joilla oli paljon valtaa, ottivat Ramses XI:n hallituskaudella eteläisen Egyptin hallintaansa ja Ramses XI hallitsi näin vain aivan maan pohjoisosassa. Myös pohjoinen osa oli kuitenkin jakautunut niin, että Ramses hallitsi todennäköisesti vain pientä aluetta oman hallituskaupunkinsa (Taniksen) ympärillä. Ramses ei myöskään ilmeisesti osallistunut suuremmin hallitsemiseen, sillä visiiri ja kenraalit suorittivat useimmat hallitsijan tehtävistä. Hallituskautensa loppupuolella Ramseksella ei enää edes ollut minkäänlaista valtaa, vaikka hän sai pitääkin kuninkaalliset tittelinsä. Etelässä hallitsi Amonin pappi Herihor ja pohjoisessa Smendes I, joka oli mahdollisesti Ramses XI:n poika.
Jossain vaiheessa Ramses XI:n hallituskautta Panehsyn joukot marssivat pohjoiseen. Syytä tähän ei tiedetä: Joko se tapahtui Ramses XI:n pyynnöstä tai sitten ylipappina toiminut Amenhotep oli pyytänyt joukkoja saapumaan.
Ramses XI:n hautapaikkaa ei tiedetä, mutta Kuninkaiden laakson hauta KV4 katsotaan usein hänelle valmistetuksi. Hauta on jäänyt keskeneräiseksi, eikä sen seiniä koristavia maalauksia ole saatu valmiiksi. Se on ollut avoinna muinaisista ajoista asti ja siellä onkin huomattava määrä eri aikakausien vierailijoiden kirjoituksia. Howard Carter käytti hautaa varastona ja Tutankhamonin haudan kaivauksiin osallistuneet työntekijät käyttivät sitä ruokasalina.
Ramses XI:n muumiota ei ole löydetty.
Aller
Aller eli Carl Allers Etablissement A/S on kaikissa Pohjoismaissa toimiva yli 135-vuotias tanskalainen kustannusyritys, jonka Allerin perhe edelleen omistaa. Yrityksen kustantamien lehtien yhteenlaskettu levikki pohjoismaissa on yli 5 miljoonaa ja ne tavoittavat yli 16 miljoonaa lukijaa joka viikko.
Carl Allers Etablissement A/S on tanskalainen kustantamo, jonka perustivat Carl Julius Aller ja hänen vaimonsa Laura Aller 1873. Kustantamon ensimmäinen lehti oli Femina-nimisenä ilmestyvä Skandinavian suurin naisten viikkolehti, joka aloitettiin 1874 Nordisk Mønster Tidende -nimisenä. 1877 perustettiin Laura Allerin päätoimittama Illustreret Familie Journal, josta alkoi ilmestyä myös ruotsalainen painos 1894. 1897 lehdestä alkoi ilmestyä myös norjalainen painos.
1939 alkoi ilmestyä Det Ny Radioblad, Uusi Radiolehti, jota voidaan pitää alkuna SE og HØRille, joka ilmestyy Suomessa Seiska-nimisenä, sekä saman omistajan sille muiden kustantamojen kilpailua vaikeuttamaan perustamana kilpailijana, Oho!-lehtenä. 1978 SE og HØRistä alkoi ilmestyä norjalainen painos. Vuonna 2006 Aller osti Katso!-lehden A-lehdiltä.
Axel and Valdemar Aller perustivat Svenska Aller AB yhtiön Ruotsiin 1894 ja Norsk Aller A/S yhtiön Norjaan 1897. 1992 perustettiin Aller Julkaisut Oy ja 7 päivää -lehti Suomeen. Muut 100 % omistamat tytäryhtiöt ovat Aller Press A/S ja Aller International A/S Tanskassa.
Yhtiön äänivaltaisista osakkeista 56,0 % omistaa vuonna 1981 perustettu The Aller Trust, jonka äänivallasta 51,3 % omistavat Svend Aller, Carl Erik Aller ja Joergen Aller. The Aller Trustin omistus on 14 % koko osakekannasta. Koko osakekannasta 51,3 % omistaa Rella Holding A/S ilman äänivaltaa. Johtokunnan puheenjohtajana toimii Richard Sand.
Pekka Ervasti
Veli-Pekka Yrjänä Ervasti (s. 28. huhtikuuta 1955 Rovaniemi) on suomalainen politiikan toimittaja. Hän työskenteli Yle Uutisten politiikan erikoistoimittajana toukokuuhun 2016 ja oli politiikan toimituksen päällikkö lokakuusta 2012 maaliskuuhun 2015. Hän lopetti Yleisradiossa "yhteisestä sopimuksesta" ja siirtyi vapaaksi toimittajaksi syyskuusta 2016. Hän kirjoittaa muun muassa Suomen Kuvalehteen.
Ervasti valmistui ylioppilaaksi vuonna 1975 ja kävi Sanoman toimittajakoulun 1977–1978. Hän opiskeli journalismia Yhdysvalloissa Etelä-Dakotan valtionyliopistossa 1981–1982. Ervasti työskenteli Helsingin Sanomien toimittajana 1979–1990, Ilta-Sanomien politiikan toimituksen esimiehenä 1990–2004 ja Nelosen uutisten politiikan toimittajana 2001–2002. Hän oli Suomen Kuvalehden toimituspäällikkö 2004–2010 ja politiikan toimittaja 2010–2012.
Ervastin paljastusuutisilla oli merkittävä osuus siihen, että eduskuntavaalien 2003 jälkeen pääministeriksi noussut keskustan Anneli Jäätteenmäki jätti eroanomuksensa kesäkuussa 2003. Ervasti uutisoi Ilta-Sanomissa, että Jäätteenmäki oli käyttänyt vaalikeskusteluissa salaiseksi luokiteltuja tietoja Paavo Lipposen ja George W. Bushin tapaamisesta Valkoisessa talossa. Ervasti paljasti myös, että tietoja oli vuotanut presidentti Tarja Halosen neuvonantaja Martti Manninen, jonka presidentin kanslia sittemmin erotti. Ilta-Sanomista pitämällään vapaalla Ervasti kirjoitti tapahtumasta kertovan kirjan "Irakgate", jossa käytiin läpi Ilta-Sanomien osuutta pääministerin eroon. Kirjan julkaisun jälkeen 2004 Ervasti erosi Ilta-Sanomien palveluksesta ja siirtyi Suomen Kuvalehteen.
Vuonna 2003 Ervasti palkittiin Suomen Kuvalehden ja Ilta-Sanomien journalistipalkinnoilla ja Tutkivan journalismin yhdistyksen Lumilapio-palkinnolla. Vuonna 2004 hän sai Bonnierin suuren journalistipalkinnon.
Valaisija
Valaisija eli gaffer () on elokuvan kuvauspaikalla toimiva pääsähköteknikko, joka tekee valaistussuunnitelman, koordinoi sekä vastaa lamppujen valinnasta ja sijoittamisesta. Valaisija toimii läheisesti kuvaajan ja gripien kanssa.
Nimitys "gaffer" on vakiintunut käyttöön varhaisten elokuvatuotantojen ajoilta, jolloin valaisuun käytettiin pelkästään luonnonvaloa ja valaisijat säätelivät valon määrää muuttamalla studiotilojen kattoikkunoiden ja peilipaneelien asentoa pitkillä kepeillä, "gaffeilla". Kun keinovaloa alettiin käyttää, vanhempia valaisijoita kutsuttiin edelleen gaffereiksi ja keinovalolla valaisijoita teknikoiksi. Lopulta gaffer vakiintui päävalaisijan titteliksi.
Päävalaisijan apulaisia kutsutaan joskus myös "spark"eiksi.
Te Vaka
Te Vaka on oseanialainen yhtye, joka soittaa paikallista kansan- ja nykymusiikkia. Opetaia Foa'i perusti sen vuonna 1995 Aucklandissa, Uudessa-Seelannissa. Yhtyeen kaksitoista jäsentä ovat kotoisin useista eri Oseanian maista. Perustaja Opetaia Foa'i syntyi Länsi-Samoalla ja hänen vanhempansa olivat kotoisin Tokelausta ja Tuvalusta. Yhtyeen sanoitukset ovat useimmiten tokelaun kielellä. Yhtyeen nimi tarkoittaa tokelaun kielellä kanoottia. Te Vaka on esiintynyt 30 maassa ja julkaissut neljä albumia ja yhden DVD:n. Te Vakan ensimmäinen albumi, "Te Vaka", ilmestyi vuonna 1997.
Yhtye on voittanut Pacific Music Awards -tapahtumassa parhaan albumin palkinnot levyillään "Tutuki" (2004) ja "Olatia" (2007). Samalla kun "Olatia" nimettiin vuoden albumiksi Pacific Music Awards -tilaisuudessa 2008, yhtye itse valittiin Oseanian parhaaksi.
Te Vaka kirjoitti laulun "Sei Ma Le Losa" Greenpeacen perustaja David McTaggartille, joka kuoli auto-onnettomuudessa 23. maaliskuuta 2001. Laulu julkaistiin onnettomuutta seuranneena vuonna albumilla "Nukukehe".
Yhtyeen albumit ovat:
Dysmorfinen ruumiinkuvan häiriö
Dysmorfinen ruumiinkuvan häiriö ("Body Dysmorphic Disorder" eli BDD) on mielenterveysongelma, josta kärsivä henkilö on jatkuvasti tyytymätön omaan kehoonsa tai tiettyyn osaan kehostaan. Häiriö kuuluu pakko-oireisten häiriöiden spektriin ja merkitsee kirjaimellisesti epämuotoisuuteen liittyvää ruumiinkuvahäiriötä. Häiriöstä kärsivää henkilöä vaivaa jokin normaali tai vain lievästi poikkeava kehonosa, kuten nenä tai korvat. Henkilö myös kokee ulkonäkönsä vastenmieliseksi, sosiaalisia suhteita haittaavaksi, rumaksi tai jopa toisissa inhoa herättäväksi. Oletettu poikkeavuus ja yritykset peitellä sitä saattavat viedä valtaosan yksilön ajatusmaailmasta ja ajankäytöstä ja johtavat usein vetäytymiseen sosiaalisista kontakteista. Monet turvautuvat leikkauksiin, joiden he kokevat korjaavan ulkonäköään. Häiriön kanssa samanaikaisesti esiintyy tavallisesti ahdistusta ja masennusta. Potilaat myöntävät monesti huolestuneisuutensa olevan liiallista, mutta he eivät useinkaan pääse tunteesta eroon.
Hanga Roa
Hanga Roa on Tyynellä valtamerellä sijaitsevan, Chilelle kuuluvan Pääsiäissaaren pääkaupunki. Se sijaitsee saaren lounaisrannikolla. Yli 87 % saaren asukkaista asuu kaupungissa.
Hanga Roa on saaren ainoa kaupunki, ja siellä on melkein kaikki kaupat, hotellit ja ravintolat.
Farssi
Farssi on komedia, jonka viihdyttävyys perustuu väärinkäsityksiin, yhteensattumiin, absurdeihin tilanteisiin, verbaaliin huumoriin ja nopeaan, loppua kohden kiihtyvään juoneen. Farssit päättyvät yleensä onnellisesti. Farssin tarkoitus on siis saada yleisö nauramaan ja hymyilemään.
Kambera
Kambera on austronesialainen kieli, jota puhutaan Indonesiassa. Suurin osa sen puhujista asuu Sumban saaren itäosissa ja kieltä kutsutaan joskus nimellä "sumban kieli". Kielellä on noin 240 000 äidinkielistä puhujaa (2009). Kamberan kielellä on julkaistu muun muassa Raamattu.
Äitijumalatar
Äitijumalatar on ikivanha jumaluus, jonka on ymmärretty synnyttävän elämää ja luovan edellytyksen viljan kasvulle.
Äitijumalattareksi on luettu useita erityyppisiä jumalattaria, jotka edustavat luovuutta, synnytystä, hedelmällisyytä, sukupuoliyhteyttä, hoivaa sekä kasvun kiertokulkua. Niinkin erilaisia hahmoja kuin kivikautiset venukset ja Neitsyt Maria on pidetty äitijumalattarina.
Äitijumalatar ja Äiti Maa/Maaemo sekoitetaan usein keskenään, mutta nämä tulisi katsoa omiksi jumalatartyypeiksi. Äiti Maa on kosminen ja ikuinen hahmo, hedelmällinen kaiken lähde, kun taas äitijumalatar on erityinen ja yksilöllinen elinvoiman lähde sekä voimakkaasti seksuaalinen jumalatar, jonka on oltava säännöllisin väliajoin yhdynnässä. Äitijumalattaret ovat usein taivaallisen parin toinen puolisko, ja mytologioissa kuvataan usein heidän puolisoitaan, jotka voivat monesti olla myös kuolevaisia miehiä.
Useimpien äitijumalatarten myyteille ovat tyypillisiä jumalattaren katoamiset ja ilmestymiset sekä hänen jumalallisen avioliittonsa juhlinta. Hänen katoamisellaan on kosmisia seurauksia: seksuaalisuus ja kasvu sammuvat. Äitijumalattaren paluu, mieskumppanin valinta ja yhdyntä hänen kanssaan palauttavat hedelmällisyyden. Tämän jälkeen jumalattaren puoliso siirretään usein syrjään tai lähetetään alamaailmaan, jotta hänet voidaan korvata seuraavana vuonna.
Äitijumalattaren toinen tärkeä muoto korostaa hänen äitiyttään. Äitijumalatar on taivaallisen lapsen suojelija ja hoitaja – ja välillisesti koko ihmiskunnan. Tämä jumalattaren muoto esiintyy usein kuvataiteissa runsaspovisena tai monirintaisena hahmona, joka pitelee lasta.
Äitijumalatar takaa elämän jatkumisen ja on maan jumaluus. Maasta kasvaa vilja, ja maahan ihminen palaa kuoltuaan. Äitijumalatar valvoo ikuista kiertokulkua. Äitijumalatarta voidaan sanoa myös "suureksi äidiksi". Kivikauden luolataiteessa esiintyvä lihava nainen lienee äitijumalatar. Myöhemmin neoliittisen kauden maanviljelijät tekivät savesta pieniä äitijumalattaren patsaita. Nuoremman kivikauden maanviljeilijäyhteiskunnat olivat matriarkaatteja,
joissa suku laskettiin äidin, ei isän mukaan.
Äitijumalatarta palvottiin Roomassa nimillä Magna Mater, Rhea ja Gaia. Kreikassa ja Vähässä-Aasiassa tämä jumaluus oli nimeltään Kybele.
Ortoreksia
Ortoreksia ("orthorexia nervosa") on syömishäiriö, jonka taustalla on pakkomielteinen halu syödä mahdollisimman terveellisesti. Käsitteen teki tunnetuksi yhdysvaltalainen lääkäri Stephen Bratman vuonna 1997.
Tyypillinen ortorektikko saattaa kuluttaa suurimman osan päivästään aterioiden suunnitteluun, ruoka-aineiden hankintaan ja ruoan valmistamiseen. Ortorektikot voivat myös yrittää käännyttää ystäviään oikeinsyöjiksi, ja he saattavat tuntea ylemmyydentunnetta ”epäterveellisesti” syöviä kohtaan.
Toisin kuin anoreksiaa sairastava henkilö, ortorektikko ei yritä syödä mahdollisimman vähän vaan mahdollisimman ”oikein”. Ortoreksia voi kuitenkin aiheuttaa liiallista laihtumista ja johtaa anoreksiaan. Ortorektikon ruokavalio voi muuttua niin rajoittuneeksi, että energia ja ravinteet jäävät saamatta, mistä seuraa puutostiloja. Mm. silmänalusten tummumista.
Ortoreksia ei useinkaan ole hengenvaarallista, mutta se voi rajoittaa elämää kohtuuttomasti ja äärimuodossaan muuttuu henkiseksi vankilaksi. Ruokavaliosta poikkeaminen voi aiheuttaa sietämätöntä ahdistusta ja syyllisyyttä epäonnistumisesta. Ortoreksia voi rajoittaa tavanomaista arkea ja sosiaalista elämää, sillä usein ortorektikon mielestä ainoastaan kotona tehtyä ruokaa voi syödä ja muualla tarjottu on syömäkelvotonta.
Ortoreksiaan sairastuvat tyypillisimmin ihmiset, jotka pyrkivät elämään terveellisesti ja hallitsemaan elämäänsä. He haluavat syömiseen tiukat ja selkeät ohjeet, jotka antavat heille turvallisuudentunnetta.
Ortorektikkoja arvellaan olevan jo enemmän kuin anorektikkoja ja bulimikkoja.
Ortoreksia on helppohoitoisempi kuin muut syömishäiriöt, ja jo keskusteluapu voi auttaa.