hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Ivica Osim
Ivica Osim (s. 6. toukokuuta 1941 Sarajevo, Bosnia ja Hertsegovina) on bosnialainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Hän toimii maansa jalkapalloliiton puheenjohtajana.
Osim aloitti peliuransa sarajevolaisessa FK Željezničarissa 1959. Osim oli yksi aikansa parhaista bosnialaispelaajista. Hän pelasi Jugoslaviassa vuoteen 1970 saakka kunnes siirtyi ranskalaisseura RC Strasbourgiin. Osim pelasi uransa loppuvuodet Ranskassa edustaen myös CS Sedania ja Valenciennesiä.
Jugoslavian maajoukkueessa Osim pelasi 16 ottelua ja oli mukana EM-kisoissa 1968 kun Jugoslavia eteni aina finaaliin saakka häviten kuitenkin Italialle.Pelaajauransa jälkeen Osim palasi Jugoslaviaan ja FK Željezničarin joukkueeseen päävalmentajaksi 1978. Osim luotsasi sarajevolaisseuraa vuoteen 1986 saakka. Tuona aikana FK Željezničar oli parhaimmillaan Jugoslavian liigassa kolmas 1984 ja Cupin finaalissa 1981. Osim toimi myös Jugoslavian olympiamaajoukkueen apuvalmentajana ja oli voittamassa olympiapronssia 1984.
1986 Osim siirtyi Jugoslavian maajoukkueen päävalmentajaksi. Hänen johdollaan Jugoslavia selvisi MM-kisoissa 1990 aina puolivälieriin saakka. EM-kisoihin Osim ei koskaan päässyt, koska 1988 Jugoslavia karsiutui ja 1992 se ei saanut osallistua Jugoslavian hajoamissodan vuoksi.
Jugoslavian maajoukkuevalmennuksen ohella Osim toimi myös FK Partizanin päävalmentajana 1991–1992 luotsaten belgradilaiset Jugoslavian Cupin voittoon 1992. Menestyksen jälkeen Osim lähti ulkomaille siirtyen Panathinaikoksen päävalmentajaksi. Kahden kauden aikana Osim luotsasi Panathinaikoksen Kreikan Cupin voittoon 1993 ja 1994 sekä liigassa hopealle 1993.
Kreikasta Osim siirtyi 1994 itävaltalaisseura SK Sturm Grazin päävalmentajaksi. Osim nosti Sturm Grazin Itävallan jalkapalloilun eliittiin. Osimin johdolla Sturm Graz voitti seurahistorian ensimmäiset mestaruudet Itävallan Bundesliigassa 1998 ja 1999. Lisäksi Sturm Graz voitti Itävallan Cupin kolmesti ja esiintyi Mestarien liigassa 1998–2000. Osim jätti itävaltaisseuran kauden 2001–2002 jälkeen, kun joukkue oli sijoittunut toiseksi niin liigassa kuin cupissakin.
Vuonna 2003 Osim siirtyi Japaniin JEF United Ichihara Chiban päävalmentajaksi. Osimin johdolla JEF United oli J. Leaguen kakkoseksi heti ensimmäisellä kaudellaan. 2005 Osim johdatti JEF Unitedin J. League Cupin voittoon. MM-kisojen 2006 jälkeen 65-vuotias Osim korvasi brasiliaisen Zicon Japanin jalkapallomaajoukkueen päävalmentajaksi.
Marraskuussa 2007 Osim sai aivoverenkierronhäiriön katsoessaan televisiota kotonaan Chibassa. Lehtitietojen mukaan Osim on toipumassa vakavasta kohtauksestaan sairaalassa Urayasussa, Chibassa, Japanissa.
Japanin jalkapalloliiton kerrotaan etsivän seuraajaa veteraanivalmentajalle, koska hänen terveytensä tuskin kestäisi maajoukkuevalmentajan työtä enää tulevaisuudessa.
7. joulukuuta 2007 Japanin jalkapalloliitto nimesi Takeshi Okadan Osimin seuraajaksi Japanin maajoukkueen päävalmentajaksi.
Huhtikuussa 2011 FIFA nimesi Osimin johtamaan väliaikaisesti Bosnia ja Hertsegovinan jalkapalloliittoa sen jouduttua sivuun virallisesta maaottelutoiminnasta.
Fylliitti
Fylliitti tai kovasinkivi tai savikiilleliuske on savikivestä muodostunut metamorfinen kivi. Fylliitti koostuu lähinnä kiillemineraaleista ja kvartsista. Sen väri on usein tumma tai musta. Fylliitti on hienorakeinen ja sen metamorfoosiaste on suhteellisen alhainen.
Fylliittia käytetään hiomakivien valmistukseen sekä rakennusten ja muistomerkkien verhoilumateriaalina sekä käytävälaattoina. Fylliitti kestää säiden vaihteluja eikä se ole liukasta tai lasimaisen kovaa.
Jan Janssen
Johannes Adrianus "Jan" Janssen (s. 19. toukokuuta 1940) on alankomaalainen maantiepyöräilijä, josta tuli vuonna 1968 maansa ensimmäinen Ranskan ympäriajon voittaja. Toinen merkittävä saavutus uralla oli Espanjan ympäriajon voitto vuonna 1967.
Janssen voitti maantiepyöräilyn MM-kilpailuissa kultaa vuonna 1964 sekä hopeaa vuonna 1967.
Elektroskooppi
Elektroskooppi on yksinkertainen laite, jolla voi havainnollistaa sähkövarausta. Siitä on aikojen kuluessa esitetty monenlaisia toteutuksia, joiden periaate on kuitenkin sama.
Yksinkertainen elektroskooppi koostuu lasipullosta, jonka eristemateriaalista valmistetun kansiosan läpi viedään sähköjohde, joka haarautuu alaosaltaan kahdeksi ohueksi liuskaksi. Kansiosan läpi viedyn johteen yläosa päättyy yleensä metallipalloon, jolla estetään varauksen nopea purkautuminen ympäröivään ilmaan.
Sähköfysiikan Coulombin lain mukaan samanmerkkinen nettovaraus kahdessa kappaleessa saa kappaleet hylkimään toisiaan. Keskenään erimerkkiset nettovaraukset taas aiheuttavat kappaleiden välille vetovoiman. Vietäessä sähköisesti positiivisesti varautunut kappale lähelle metallitangon yläpäätä se vetää tangon negatiivisesti varautuneita elektroneja puoleensa, jolloin tangon yläpäähän kertyy negatiivinen nettovaraus. Negatiivisesti varautuneen kappaleen tapauksessa tilanne on päinvastainen ja elektroneja pakenee tangon alapäähän.
Kun hankaussähköllä varattu lasitanko tai muu esine viedään kosketuksiin kyseisen metallipallon kanssa, järjestyy tangon elektroninen varaus siten, että toiseen päähän kulkeutuu negatiivinen ja toiseen päähän positiivinen nettovaraus. Koska tangon alempi pää haarautuu kahdeksi liuskaksi, saa niiden keskenään samanmerkkinen varaus liuskat hylkimään toisiaan. Varauksen purkautumisen kesto riippuu muun muassa ilman kosteudesta, lasin eristävyydestä ja tangon ylemmän pään pallon sileydestä. Yleensä pienikin varaus pitää ohuet liuskat vaakasuorassa asennossa useista minuuteista aina tunteihin saakka.
Ferdinand Kübler
Ferdinand ”Ferdi” Kübler (24. heinäkuuta 1919 – 29. joulukuuta 2016 Zürich) oli sveitsiläinen maantiepyöräilijä. Hän aloitti pyöräilyn ammattitasolla vuonna 1940 ja voitti vuonna 1950 Ranskan ympäriajon.
Kübler voitti Sveitsin ympäriajon vuosina 1942, 1948 ja 1951. Hän voitti maantiepyöräilyn maailmanmestaruuskilpailuissa hopeaa 1949, pronssia 1950 ja viimein kultaa 1951.
Kübler osallistui Italian ympäriajoon vuosina 1950, 1951 ja 1952, sijoittuen kahdesti kolmanneksi ja kerran neljänneksi. Hän vetäytyi vuonna 1957.
Ariël Jacobs
Ariël Jacobs (s. 25. heinäkuuta 1953) on belgialainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja.
Jacobsin pelaajaura jäi vaatimattomaksi ja hän edusti Belgian alasarjoissa pelanneita joukkueita.
Valmennusuransa hän aloitti pelaajana edustamansa K. Diegem Sportin peräsimessä 1984 pelaajavalmentajana. Hän valmensi seuraa kolme vuotta, kunnes siirtyi Belgian jalkapalloliiton palvelukseen.
Joulukuussa 1999 hän palasi seuratasolle valmentajaksi RWD Molenbeekin peräsimessä. Kahden vuoden jälkeen hän siirtyi RAA Louviéroisen päävalmentajaksi ja johdatti seuran Belgian cupin mestariksi kaudella 2002/03. Louiviéroise-pestinsä jälkeen hän toimi lyhyen aikaa KSC Lokerenin ja Excelsior Mouscronin valmentajana, kunnes siirtyi kesällä 2007 RSC Anderlechtin apuvalmentajaksi.
Marraskuussa 2007 Jacobs korvasi erotetun Franky Vercauterenin RSC Anderlechtin päävalmentajaksi seuran ollessa neljäntenä Belgian liigassa. Jacobsin johdolla RSC on jäänyt kakkoseksi Belgian liigassa kahdesti perättäin. Kaudella 2008/09 se hävisi mestaruuden Standard Liègelle vasta mestaruusfinaalissa 2–1. Seuraavalla kaudella Jacobs kuitenkin otti omansa ja palautti RSC:n mestaruuskantaan kolmen vuoden tauon jälkeen. Mestaruus ratkesi RSC:n voitettua Club Brüggen playoffs-sarjan kuudennella kierroksella 2–1. Kaudella 2010–2011 Anderlecht joutui tyytymään liigassa kolmanteen sijaan, mutta kaudella 2011–2012 Jacobs palautti joukkueensa jälleen mestaruuskantaan. Mestaruudesta huolimatta Jacobs jätti Anderlechtin kauden jälkeen.
Kesäkuussa 2012 Jacobs allekirjoitti kaksivuotisen sopimuksen Tanskan Superliigassa toiseksi sijoittuneen FC Kööpenhaminan kanssa. Jacobs palautti FCK:n Tanskan liigamestariksi yhden kauden tauon jälkeen keväällä 2013. Belgialaisen toinen kausi alkoi heikommin ja hän sai potkut elokuun lopulla 2013, kun FCK ei ollut voittanut yhtään viidestä ensimmäisestä liigaottelusta.
Lokakuun puolivälissä 2013 Jacobsista tuli Ranskan liigan häntäpäähän juuttuneen Valenciennes'n päävalmentaja. Hän ei onnistunut nostamaan seuraa pois putoamisviivan alapuolelta, vaan joukkue putosi kauden jälkeen Ligue 2:een. Hän erosi talousvaikeuksissa painivan seuran palveluksesta heinäkuussa 2014.
Luettelo raketeista
Tämä on luettelo kantoraketeista, joita käytetään satelliittien ja avaruusluotainten laukaisemiseen, ja luotainraketeista, joita käytetään etenkin Maan yläilmakehän ja ionosfäärin tutkimukseen. Luettelo listaa myös joitakin kantorakettien ns. ylimpiä rakettivaiheita, ts. rakettimoottoreita, joilla satelliitti tai avaruusluotain kiihdytetään avaruudessa ratanopeuteensa.
Rock the Rebel / Metal the Devil
Rock the Rebel / Metal the Devil on tanskalaisen Volbeat-yhtyeen vuonna 2007 julkaisema albumi. Levyltä radiosoittoon pääsivät kappaleet "Sad Man's Tongue" ja "Radio Girl". Singleinä levyltä julkaistiin kappaleet "The Garden's Tale", "Sad Man's Tongue" ja "Radio Girl".
Albumi ylsi Suomen virallisen listan sijalle 14.
Pohjantähti-Elokuva
Pohjantähti-Elokuva Oy on vuonna 1993 perustettu tuotantoyhtiö, joka on keskittynyt mainos-, dokumentti- ja yrityselokuviin. Pohjantähti-Elokuvan toimitusjohtaja ja tuottaja on Pauliina Teirikari. Yhtiön perustaja Pepe Teirikari on toiminut mainos- ja lyhytelokuvien tuottajana yli 40 vuotta, ja toimii yrityksessä hallituksen puheenjohtajana.
Pohjantähti-Elokuva on saavuttanut kansainvälistä menestystä useilla mainos- ja lyhytelokuvafestivaaleilla, muun muassa Mobius Awards, New York Festivals ja WorldFest Houston.
Pohjantähti-Elokuvan merkittävimpiä asiakkaita ovat olleet DNA Finland, Fazer leipomot, Finnair, Hartwall, HKScan, Helsingin seudun liikenne, Lidl, Lumene, LU Suomi, Lännen Tehtaat, MTV3, Silja Line, TeliaSonera ja Tikkurila Oy.
Jean-Pierre Vidal
Jean-Pierre Vidal (s. 27. helmikuuta, 1977) on ranskalainen alppihiihtäjä ja olympiavoittaja. Hän on erikoistunut pujotteluun.
Vidal voitti yllätyksellisesti olympiakultaa pujottelusta Salt Lake Cityssä 2002, jossa Sébastien Amiezin kakkossijalla ranskalaiset ottivat sensaatiomaisen kaksoisvoiton. Hän voitti MM-kisoista 2005 pronssia joukkuekilpailusta.
Hän on voittanut kaksi maailmancupin osakilpailua: 22. joulukuuta 2001 Kranjska Gorassa, ja 22. tammikuuta 2006 Kitzbühelissä. Molemmat voitot ovat pujottelusta.
Vidal on voittanut myös viisi kertaa maansa mestaruuden. kolme pujottelusta ja kaksi syöksystä.
8 päivää ensi-iltaan
8 päivää ensi-iltaan on 25. tammikuuta 2008 ensi-iltansa saanut suomalainen elokuva, jonka on ohjannut Perttu Leppä. Sen pääosissa ovat Laura Birn, Mikko Leppilampi, Iina Kuustonen ja Elina Knihtilä.
Elokuvan mainosmusiikkina käytettiin Anna Abreun kappaletta ”End of Love”.
Teatteriin on tulossa ensi-iltaan vuoden päänäytelmä "Romeo ja Julia". Noora, joka näyttelee Juliaa, loukkaantuu teatterin juhlissa, kun ensi-iltaan on vain kahdeksan päivää. Kuiskaajana toimiva Vilma, joka kärsii menneisyyden kokemusten tuomasta lavakammosta, saa tilaisuuden elämänsä rooliin.
Vilman ja Laurin, Romeon komean näyttelijän, välille kehkeytyy suhde, jonka juoniva Noora yrittää kaikin tavoin estää päästäkseen takaisin Julian rooliin. Vilmalla on ongelmia viimeisen kohtauksen kanssa, sillä hän ei ole päässyt yli poikaystävänsä kuolemasta.
Debora
Debora () oli Vanhan testamentin naisprofeetta ja Israelin kuningaskuntaa edeltäneen ajan neljäs Tuomari. Hän oli ainoa naistuomari. Deboran tarina kerrotaan kahdesti Tuomarien kirjassa: 4. ja 5. luvuissa. Ensimmäinen todistus on proosallinen ja se kertoo israelilaisten sotajoukkojen voitosta kanaanilaisista. Israelilaisia johti kenraali Barak, joka ei kuitenkaan pystynyt ennustuksen mukaan ottamaan henkilökohtaisesti voittoa kanaanilaisten kenraalista Siserasta. Kanaanilaisen telttojentekijän Heberin vaimo Jeal tappoi Siseran telttavaarnalla.
Tuomarien kirjan viidennessä luvussa on sama tarina runomuodossa. Tätä lukua usein kutsutaan nimellä Deboran laulu ja se on saatettu kirjoittaa jo 700-luvulla eaa. Se on täten vanhimpia Raamatun lukuja ja varhaisimpia säilyneitä esimerkkejä hepreankielisestä runoudesta. Debora on myös ensimmäisiä kuvauksia naisen osallistumisesta taisteluun. Deboran laulu saattoi sisältyä kadonneeseen Herran sotien kirjaan, joka mainitaan Neljännessä Mooseksen kirjassa.
Vain vähän tiedetään Deboran yksityiselämästä. Hän oli naimisissa Lapidoth-nimisen miehen kanssa. Debora oli runoilija ja hänellä oli tapana istua palmupuun alla Raman ja Betelin välisellä alueella. Israelissa oli rauha 40 vuoden ajan sen jälkeen, kun Debora ja Barak olivat voittaneet Siseran ja kanaanilaisten armeijan.
Willard Libby
Willard Frank Libby (17. joulukuuta 1908 Gran Valley, Colorado – 8. syyskuuta 1980 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen fysikaalinen kemisti. Hän sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1960 radiohiiliajoituksen keksineen ryhmän johtamisesta.
Libby sai filosofian tohtorin arvonimen Kalifornian yliopistosta vuonna 1933. Siellä hän myös toimi lehtorina ja myöhemmin avustavana professorina. Vuonna 1930 Libby rakensi tarkkoja geigermittareita, jotka pystyivät havaitsemaan heikon luonnollisen ja keinotekoisen radioaktiivisuuden.
Myöhemmin Libby työskenteli Princetonin yliopistossa. Toisen maailmansodan jälkeen Libby osallistui Manhattan-projektiin yhdessä Harold Clayton Ureyn kanssa. Libby oli vastuussa uraanin isotoopin U-235:n väkevöinnistä.
Vuonna 1945 hänestä tuli professori Chicagon yliopistoon. Vuonna 1954 hänet nimitettiin Yhdysvaltain atomienergiakomission jäseneksi. 1959 Libbystä tuli professori Kalifornian yliopistoon Los Angelesiin. Siellä hän toimi aina eläkkeelle siirtymiseensä vuoteen 1976 asti. Libby toimi Kalifornian yliopiston geofysiikan ja planetaarisen fysiikan instituutin johtajana. Vuonna 1966 hän meni naimisiin Leona Woods Marshallin kanssa.
Libby myös selvitti, että vedyn tritiumisotooppia voitaisiin käyttää veden ja viinin päiväämiseen.
1950-luvulla Libby arvioi, että ilmakehässä suoritettavissa ydinkokeissa vapautuvan radioaktiivisen hiilen määrä on niin pieni, ettei sillä ole merkitystä verrattuna kosmisen säteilyn altistukselle. Linus Pauling käytti Libbyn omaa dataa ja laski, millaisia terveysvaikutuksia tuohon aikaan suunnitellut ydinkokeet aiheuttaisivat. Tämä johti tiedemiesten vetoomukseen yhdinkokeiden kieltämiseksi ja lopulta Paulingin rauhan Nobeliin.
Adolf Molnár
Adolf Molnár (10. maaliskuuta 1905 Wien – 20. kesäkuuta 1988) oli Itävallasta kotoisin ollut kirjailija ja toimittaja, joka muutti vähän ennen toista maailmansotaa Suomeen.
Wienissä syntynyt Molnár ehti toimia merimiehenä, toimittajana, kirjailijana ja maankiertäjänä, ennen kuin hän joutui vasemmistolaisten sympatioidensa johdosta pakenemaan Adolf Hitlerin hallintoa 1930-luvun lopulla, asettuen lopulta 1939 Helsinkiin. 
Talvisodan aikana Molnár pestautui vapaaehtoisena Lapualla koulutettuun ulkomaalaispataljoonaan, mutta vasta jatkosodan aikana 1941 hän joutui rintamapalvelukseen. Molnár palveli Suomen armeijassa vapaaehtoisena Er.P 1:ssä Hangon rintamalla.
Molnár kirjoitti vaiheistaan omaelämäkerrassaan "Suuri ilveily" (saks. "Unstet und flüchtig"). Markus Viljanen ohjasi 1987 samannimisen tv-dokumentin Molnarin elämäkerran perusteella.
Ronald Bonimair laati vuonna 2008 Adolf Molnárista yliopistollisen diplomityön "Exil in Finnland: Adolf Molnar und sein autobiographischer Roman "Unstet und flüchtig!"".
Barak
Barak () oli Vanhassa testamentissa mainittu kenraali. Hän oli Abinoamin poika ja naisprofeetta Deboran armeijan johtaja. Barak ja Debora kukistivat kanaanilaiskenraali Siseran joukot, jotka olivat sortaneet israelilaisia kahdenkymmenen vuoden ajan.
Taistelusta, jossa Deboran ja Barakin voittivat kanaanilaiset, kerrotaan Tuomarien kirjan neljännessä ja viidennessä luvussa. Näistä ensimmäinen on proosallinen ja jälkimmäinen ns. Deboran laulu runollinen. Debora antoi Barakille Herran käskyn kerätä kymmenentuhannen miehen joukon ja lähteä Taborinvuorelle. Barak saisi voittaa Siseran joukot Kisoninpurolla. Barak halusi kuitenkin Deboran tulevan mukaan, minkä seurauksena Barak ei saisi kuitenkaan kunniaa voitosta, vaan Siseran tappaisi nainen. Sisera pakeni kesken taistelun ja piiloutui keniläisen Haberin telttaan, jonne Haberin vaimo Jael tappoi Siseran telttavaarnalla.
Uuden testamentin Heprealaiskirjeessä Barakia muistetaan yhtenä niistä, jotka kukistivat uskon voimalla valtakuntia .
Oskar Becker
Oscar Becker (5. syyskuuta 1889 Leipzig, Saksa – 13. marraskuuta 1964 Bonn, Länsi-Saksa) oli saksalainen filosofi, loogikko, matemaatikko ja matematiikan historioitsija. Becker opiskeli matematiikkaa Leipzigin yliopistossa. Hänen väitöskirjansa (1914) ohjasivat Otto Hölder ja Karl Rohn.
Becker palveli armeijassa ensimmäisessä maailmansodassa, ja palasi opiskelemaan filosofiaa Edmund Husserlin oppilaana. Hänen habilitaatioväitöksensä (1923) käsitteli geometrian fenomenologisia perusteita ja näiden fysikaalisia sovellutuksia. Becker toimi Husserlin apulaisena ja toimitti "Jahrbuch für Philosophie und phänomenologische Forschung" -vuosikirjaa.
Beckerin pääteos on "Mathematische Existenz", joka ilmestyi vuosikirjassa vuonna 1927. Becker hyödynsi sekä Husserlin fenomenologiaa että Martin Heideggerin hermeneutiikkaa. Hänen ajatuksiaan kritisoivat sekä uuskantilaiset että valtavirran rationalistiset loogikot. Beckerin teosten vaikutus myöhempään keskusteluun matematiikan perustasta on jäänyt pieneksi.
Beckerin oppilaita ovat olleet mm. Jürgen Habermas ja Hans Sluga.
Artūras Katulis
Artūras Katulis (s. 5. elokuuta 1981) on liettualainen jääkiekkoilija, joka pelaa puolustajana.
Katulis aloitti ammattilaisuransa vuonna 1997, milloin hän teki kolmen vuoden sopimuksen SC Energijan joukkueessa. Hän keräsi Energija tehot 5 + 4. Sen jälkeen hän on pelannut Jantar Severskissa, H’K Njoman Hrodnassa, Neftjanik Leninogorskissa, Kristall Saratovissa ja tanskalaisessa Sønderjyskessä. Kaudeksi 2007–2008 hän siirtyi SaiPaan ja oli SM-liigan ensimmäinen liettualaispelaaja.
SaiPasta Katulis siirtyi Venäjälle, Vysšaja Ligan Dizel Penzaan. Seuraavan kauden hän pelasi saman sarjan Neftjanik Almetjevskissa. Kauden 2010–2011 Katulis pelasi latvialaisessa Liepājas Metalurgsissa, joka pelasi Valko-Venäjän Ekstraliigaa. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi ukrainalaiseen Berkut Kiovaan.
Katulis lukeutuu myös Liettuan maajoukkueen vakionimiin. Hän on edustanut Liettuaa monissa 2-divisioonan arvokisoissa.
Hänen vahvuutensa ovat hyvät syöttötaidot ja rauhallinen kiekonkäsittely.
Rainer Schönfelder
Rainer Schönfelder (s. 13. kesäkuuta 1977 Wolfsberg, Itävalta) on itävaltalainen uransa lopettanut alppihiihtäjä, joka laski lähinnä tekniikkalajeja.
Schönfelder voitti junioreiden maailmanmestaruuskilpailuissa 1996 suurpujottelun kultaa ja sijoittui hopealle pujottelussa heti Benjamin Raichin jälkeen. MM-kilpailujen jälkeen hän pääsi osallistumaan suurpujottelun maailmancupin osakilpailuun Norjan Kvitfjellissä. Kilpailun lopputuloksissa Schönfelderin sijoitus oli peräti kahdestoista, jolla irtosi 22 maailmancupin pistettä. Kaksi seuraavaa kautta Schönfelder kilpaili Euroopan Cupissa sekä FIS-kisoissa, kunnes teki paluun maailmancupiin kaudella 1998/1999. Tammikuussa 1999 Schönfelder laski sensaatiomaisesti neljänneksi maailmancupin pujotteluosakilpailussa Slovenian Kranjska Gorassa.
Helmikuussa 2000 Schönfelder voitti Saksan Todtnaussa lasketun pujottelukilpailun, ennen norjalaisia Kjetil Andre Aamodtia ja Ole Kristian Furusethia. Alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailut Itävallan St. Antonissa keväällä 2001, olivat Schönfelderin ensimmäiset aikuisten arvokilpailut. Hän osallistui kahteen lajiin: Pujotteluun, jossa sijoitus oli kuudes sekä alppiyhdistettyyn, jossa hän jäi täpärästi mitalien ulkopuolelle ollen neljäs.
Salt Lake Cityn olympialaisissa Schönfelder osallistui pujotteluun, jossa keskeytti sekä alppiyhdistettyyn, jossa jäi toista kertaa peräkkäin neljänneksi arvokilpailuissa. Maailmancup kaudella 2002/2003 hän voitti kaksi pujottelukilpailua ja sijoittui hienosti pujottelucupissa kolmanneksi. Sveitsin St. Moritzissa helmikuussa 2003 järjestetyt maailmanmestaruuskilpailut eivät sujuneet kuitenkaan yhtä hyvin, kuin maailmancupin kilpailut. Pujottelussa tuli keskeytys ja alppiyhdistetyssäkin sijoitus oli vasta kymmenes.
Kaudella 2003/2004 Schönfelder kävi kovaa kamppailua Kalle Palanderia vastaan pujottelucupin voitosta. Schönfelder voitti lopulta cupin vaikka oli saavuttanut vain yhden osakilpailuvoiton, Palanderin neljää vastaan. Maaliskuussa 2004 Schönfelderistä otetusta doping-näytteestä löytyi urheilussa kiellettyä piristettä, etilefriiniä. Schönfelder itse epäili, että hän oli saanut kyseistä piristettä flunssalääkkeestä. Hän selvisi tapauksesta kuitenkin Itävallan hiihtoliiton antamalla varoituksella.
Schönfelder nappasi uransa ensimmäiset aikuisten arvokisamitalinsa Bormion MM-kilpailuista 2005. Hän sijoittui pujottelussa hopealle Benjamin Raichin jälkeen sekä hän oli mukana Itävallan joukkueessa, joka sijoittui hopealle ensimmäistä kertaa arvokilpailuissa järjestettävässä joukkuekilpailussa. Mitaliputki sai jatkoa Torinon olympialaisissa vuotta myöhemmin: Alppiyhdistetystä irtosi pronssimitali ja pujottelussa hän oli täydentämässä Itävaltalaisten kolmoisvoittoa, niin ikään pronssilla. Maailmancupissa hän on voittanut viisi osakilpailua, ollut yhdeksän kertaa toinen ja kahdeksan kertaa kolmas (kauden 2007–2008 jälkeen).
Schönfelder on saavuttanut kotimaassaan Itävallassa jonkin verran menestystä myös poplaulajana. Hänen kappaleensa "Schifoan" (vuonna 2001) ja "Popmusic" (2003) nousivat Itävallan singlelistalle.
Aron Gurwitsch
Aron Gurwitsch (17. tammikuuta 1901 Vilna, Liettua – 25. kesäkuuta 1973, Zürich, Sveitsi) oli liettualaissyntyinen juutalainen filosofi, joka kasvoi Saksassa, muutti Ranskaan vuonna 1933 ja Yhdysvaltoihin vuonna 1940.
Filosofina Gurwitsch lukeutui transsendentaaleihin fenomenologeihin. Saksassa hän opiskeli mm. Carl Stumpfin oppilaana. Ranskassa asuessaan Gurwitsch opetti Sorbonnen yliopistossa ja tutustui Maurice Merleau-Pontyyn. Yhdysvalloissa hän opetti Johns Hopkinsin yliopistossa, Harvardin yliopistossa, Wheaton Collegessa, Brandeisin yliopistossa sekä New School for Social Researchissa.
Jernej Damjan
Jernej Damjan (s. 28. toukokuuta 1983 Ljubljana, Slovenian ST) on slovenialainen mäkihyppääjä ja MM-mitalisti.
Damjan on saavuttanut urallaan neljä joukkuekilpailun MM-mitalia: hopeaa lentomäestä Oberstdorfissa 2018 sekä pronssia normaalimäestä Oberstdorfissa 2005, suurmäestä Oslossa 2011 ja lentomäestä Vikersundissa 2012. Henkilökohtaisissa kilpailuissa Damjanin paras sijoitus on kuudes tila Oberstdorfin 2005 normaalimäestä. Samojen kisojen suurmäessä hän oli kolmastoista.
Damjan sijoittui Torinon olympialaisissa 2006 normaalimäessä 28:nneksi ja suurmäessä sijalle 35. Oberstdorfin lentomäen MM-kilpailuissa 2008 hän oli kahdestoista. Oslon MM-kilpailuissa 2011 hän oli suurmäessä 13:s. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli normaalimäessä yhdeksäs ja suurmäessä 17:s. Oberstdorfin MM-lentomäessä 2018 hän sijoittui 15:nneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän oli suurmäessä 16:s.
Maailmancupissa Damjan on saavuttanut kaksi osakilpailuvoittoa: Sapporossa tammikuussa 2014 ja Rukalla marraskuussa 2017. Lisäksi hän on sijoittunut toiseksi Willingenissä helmikuussa 2008 ja Sapporossa tammikuussa 2014 sekä kolmanneksi Willingenin suurmäessä ja Planican lentomäessä kaudella 2006–2007, Willingenissä helmikuussa 2014 ja Engelbergissä joulukuussa 2014.
Damjan on sijoittunut maailmancupin kokonaiskilpailussa neljä kertaa viidentoista parhaan joukkoon. Parhaimmillaan hän on ollut kolmastoista kaudella 2013–2014.
Damjan on voittanut maansa mestaruuden vuosina 2002 ja 2004. Häntä on valmentanut Ari-Pekka Nikkola.
John Maynard Smith
John Maynard Smith FRS (6. tammikuuta 1920 – 19. huhtikuuta 2004) oli brittiläinen evoluutiobiologi ja geneetikko. Ilmailuinsinööriksi ensin kouluttautunut Smith suuntautui genetiikkaan kuulun biologi J. B. S. Haldanen vaikutuksesta. Maynard Smith sovelsi peliteoriaa evoluutioon ja julkaisi tutkimuksia myös seksin evoluution ja signaaliteorian alalta.
Sal (täsmennyssivu)
Sal ja SAL voivat tarkoittaa:
Jason Patric
Jason Patric, syntymänimeltään Jason Patric Miller, (s. 17. kesäkuuta 1966 Queens, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Patric on Oscar- ja Pulitzer-palkitun näytelmäkirjailija Jason Millerin ja Linda Gleasonin (näyttelijä Jackie Gleasonin tytär) poika. Koulussa näyttelemistä harrastanut Patric pääsi 19-vuotiaana mukaan televisiosarjaan "Huumevartijat" (1985). Televisiota seurasivat roolit vampyyrielokuvassa "The Lost Boys" (1987) ja Afganistanin sotaan sijoittuvassa sotaelokuvassa "Sodan peto" (1988). Patric on näytellyt pääosaa myös elokuvissa "Rush" (1991), "Geronimo" (1993), "Speed 2 – vaara iskee vesillä" (1997) ja "Narc" (2002). Elokuvassa "Alamo" (2004) hän esitti Jim Bowieta. Patric näyttelee televisiosarja Wayward Pinesin (2016) toisella kaudella.
Andrei Rubljov
Andrei Rubljov tai Rublev (, 1360–1370 – 1427 tai 29. tammikuuta 1430 Moskova), oli ikoni- ja freskotaiteen Moskovan koulukunnan oppi-isä. Rubljovin tyylin lähtökohtina pidetään Novgorodin koulukuntaa, jolle oli ominaista loistelias värien käyttö, vivahteikas viivakieli, inhimillinen lämpö yhtaikaa ylhäisen arvokkuuden kanssa. Hänen kuuluisin työnsä on Pyhän kolminaisuuden ikoni (noin 1410) Moskovassa.
Ortodoksinen kirkko kanonisoi Andrei Rubljovin pyhäksi vuonna 1988.
Tiedot Rubljovin elämästä ovat niukkoja. Hän syntyi Moskovan ruhtinaskunnassa noin vuonna 1370 ja kouluttautui ja antoi aikuisiässä luostarivalan nähtävästi Troitse-Sergijevan luostarissa, joidenkin tutkimusten mukaan Andronikovin luostarissa. Rubljov oli luostarissa ilmeisesti Sergei Radonežilaisen oppipoikana.
Rubljovin tuotanto muotoutui Moskovan ruhtinaskunnan taiteellisten perinteiden pohjalta. Hän tunsi hyvin myös bysanttilaista ja eteläslaavilaista taidekulttuuria. Ensimmäinen viittaus Rubljoviin on vasta vuodelta 1405, jolloin hän maalasi Theofanes Kreikkalaisen ja Prohor Gorodetsilaisen johdolla ikoneja ja freskoja Moskovan Kremlin Blagoveštšenskin kirkkoon. Teofan Kreikkalainen oli kuuluisin novgorodilaisen koulukunnan edustaja ja Donin Jumalanäidin maalaaja. Hänen lahjakkaasta oppilaastaan, moskovalaisen koulukunnan Andrei Rubljovista, tuli 1400-luvulla koko myöhemmälle ikonitaiteelle suuntaa antanut maalari.
Toinen maininta Rubljovista on vuodelta 1408, jolloin hän maalasi Daniil Tšornyin kanssa freskoja Vladimirin Uspenskin katedraaliin. Rubljov kehitti 1410-luvun alussa oman yksilöllisen maalaustyylin, minkä vuoksi hänen oppiinsa pyrittiin. Arvion mukaan vuonna 1422 Rubljov maalasi mestariteoksensa "Pyhä Kolminaisuus" joka tunnetaan myös nimellä "Kolmen enkelin ikoni". Rubljov ja Tšornyi johtivat 1420-luvulla Troitse-Sergijevan luostarin kirkossa tehtyä maalaustyötä, joka ei kuitenkaan ole säilynyt.
Rubljov kuoli mahdollisesti 29. tammikuuta 1430 Moskovassa Andronikovin luostarissa. Rubljovin perinteessä yhdistyvät askeettisuus ja bysanttilaisen taideperinnön harmonisuus. Maalausten hahmot ovat tyypillisesti levollisia ja tyyniä.
Friedrich Christoph Oetinger
Friedrich Christoph Oetinger (2. toukokuuta 1702 Göppingen, Saksa – 10. helmikuuta 1782 Murrhardt, Saksa) oli saksalainen pietisti ja teosofi. Hän julkaisi noin sata kirjaa, joissa selvitti teosofisia näkemyksiään.
Oetinger opiskeli filosofiaa ja teologiaa Tübingenin yliopistossa vuosina 1722–1728, ja sai vaikutteita Jakob Böhmen teoksista. Hän matkusteli paljon ja tutustui moniin mystikoihin ja separatisteihin, oppineisiin kristittyihin ja juutalaisiin, sekä teologeihin että lääkäreihin. Myöhemmin Oetinger hankki pappisvihkimyksen ja toimi pappina useilla paikkakunnilla vuodesta 1738, muun muassa Walddorfissa vuodesta 1746. Samalla hän tutki alkemiaa ja teki useita kokeita.
Oetinger käänsi Emanuel Swedenborgin teoksia ja lisäsi niihin omia selityksiään. Vuonna 1765 tai 1766 hänestä tuli prelaatti Murrhardtissa, jossa hän myös kuoli.
Postuumeja julkaisuja:
Kootut teokset:
Lassi Mattila
Lassi Mattila (s. 20. joulukuuta 1987 Lempäälä) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän pelasi ensimmäisellä SM-liigakaudellaan 2006–2007 Tampereen Ilveksessä 35 ottelua saaden kolme syöttöpistettä.
Mattila pelasi suurimman osan kaudesta 2007–2008 Mestistä Lempäälän Kisan riveissä, LeKin ja Ilveksen yhteistyösopimuksen puitteissa. LeKissä Mattila sai 30 ottelussa kokoon tehopisteet 10+14=24, Ilveksessä 17 ottelussa 1+1=2. Kaudella 2008–2009 hän pelasi 40 ottelua LeKissä tehopistein 11+14=25 ja kolme ottelua Ilveksessä ilman tehopisteitä. Kaudesta 2009–2010 lähtien hän on edustanut vain LeKiä.
Kallo (saari)
Kallo eli Mäntykallo on Porin Mäntyluodon edustalla sijaitseva kallioinen saari. Saarella sijaitsee Kallon majakka, ja saareen johtaa pengertie. Saarella toimii myös Suomen vanhin urheiluseura, vuonna 1856 perustettu Segelföreningen i Björneborg, sekä Porin merivartiosto ja luotsiasema.
Scott Cohen
Scott Cohen (s. 19. joulukuuta 1961 New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Elokuvadebyyttinsä Cohen teki 1990 Adrian Lynen Jaakobin painajainen -elokuvassa. Selviydyttyään ensimmäisestä elokuvaesiintymisestään Cohen on jatkanut nousuaan elokuvatähdeksi ja on saanut paljon suosiota monista rooleistaan.
Cohenin tunnetuin ja pidetyin rooli lienee "Susi" TV-minisarjassa The 10th kingdom, sillä sen esittäminen poiki liki sata hänelle pyhitettyä epävirallista fanisivustoa alle viikossa.
Scott E. Cohen on syntynyt Bronxissa, New Yorkissa. Jazzmuusikon (Jack Cohen) poikana Cohenin alkuperäiset urasuunnitelmat keskittyivät musikkiin, ja hän onkin edelleen taitava ja lahjakas pianonsoittaja.
Naimisissa Anastasia Trainan kanssa vuodesta 1989. Heillä on yksi poika, vuonna 1995 syntynyt Liam.
Elihu B. Washburne
Elihu Benjamin Washburne (23. syyskuuta 1816 – 23. lokakuuta 1887) oli amerikkalainen poliitikko ja yksi seitsemästä veljeksestä, joilla oli keskeinen rooli Yhdysvaltain republikaanisen puolueen perustamisessa.
Washburne istui Yhdysvaltain edustajainhuoneessa Illinoisin osavaltion edustajana vuosina 1853–1869. Hän toimi ulkoministerinä Ulysses S. Grantin hallinnossa kahdentoista päivän ajan vuonna 1869 ja sen jälkeen suurlähettiläänä Ranskassa.
Bartolomeo Rastrelli
Francesco Bartolomeo Rastrelli (; 1700–1771) oli italialaissyntyinen, suurimman osan elämästään Venäjällä asunut arkkitehti. Hänen työnsä tulosta ovat muiden muassa Katariinan palatsi ja Pietarin Talvipalatsi sekä Pyhän Andrein kirkko Ukrainassa ja Rundāles pils Latviassa. Hän sai viran Pietarin taideakatemiassa vain hieman ennen kuolemaansa.
Rastrelli saapui Pietariin ensimmäistä kertaa kuvanveistäjäisänsä kanssa 1710-luvun puolessavälissä. Hänet palkkasi ensimmäisenä Venäjällä maanpaossa asunut moldovalaisprinssi Dimitrie Cantemir, joka rakennutti itselleen ja suvulleen palatsin Pietariin. Rakennus toimii nykyään Venäjän merenkulku- ja kauppalaivastorekisterin päämajana.
Satu (sävelruno)
Satu () op. 9 on Jean Sibeliuksen sinfoninen runo vuodelta 1892. Teoksen ensimmäisen version ensiesitys oli Helsingissä 16. helmikuuta 1893 Helsingin orkesteriyhdistyksen orkesterin esittämänä, johtajana Sibelius. "Sadun" lopullinen versio valmistui vuonna 1902, ja sen kantaesitti Helsingissä 3. marraskuuta 1902 Helsingin filharmonisen seuran orkesteri johtajanaan Robert Kajanus.
Kajanus oli "Kullervon" esityksen jälkeen ehdottanut Sibeliukselle, että tämä säveltäisi jonkin helposti omaksuttavan, suuren yleisön "da capo" -orkesteriteoksen, jollaisella moni säveltäjä oli rikastunut. Sibelius ei ollut ajatellut mitään sellaista säveltäessään "Satua". Tämän Kajanuskin ymmärsi partituuriin tutustuttuaan. Kuitenkin syntyi yleinen harhakäsitys, että nimenomaan "Satu" olisi ollut Kajanuksen toivoma yleisöteos.
"Satu" on Sibeliuksen laajimpia sävelrunoja. Siinä on kuultu enemmänkin muinaisskandinaavisia kuin kalevalalaisia piirteitä; ohjelmallista taustaa sillä ei ole. Sibelius on itse sanonut teoksesta myöhemmin sihteerilleen Santeri Levakselle:
”Se on psykologisesti kaikkein syvällisimpiä teoksiani. Voisinpa melkein sanoa, että siihen sisältyy koko nuoruuteni. "Satu" on erään sieluntilan ilmaus. Niihin aikoihin kun kirjoitin tämän sävelrunoelman, sain itse kokea monia järkytyksiä. Missään muussa teoksessa en ole paljastanut itseäni niin täysin kuin "Sadussa".”
Leopold Daun
Leopold Daun (oik. Leopold Joseph Maria von und zu Daun, Thianon ruhtinas 24. syyskuuta 1705 Wien – 5. helmikuuta 1766 Wien) oli Itävallan marsalkka ja seitsenvuotisen sodan tärkeimpiä kenraaleja. Hän jää usein Preussin kuningas Fredrik II Suuren varjoon, vaikka Itävallan armeija olikin hänen johdossaan yhtä tehokas sotavoima kuin Preussinkin.
Leopold Daun aloitti sotilasuransa vuonna 1718 Sisiliassa espanjalaisia vastaan isänsä Philipp Daunin johtamassa rykmentissä. Hänestä tuli eversti vuonna 1725 ja 1734 kenraali. Daun otti osaa Puolan perimyssotaan palvellen Italiassa ja Reinin rintamalla ja vuosina 1737–39 hän taisteli turkkilaisia vastaan. Itävallan perimyssodassa 1741–48 hän palveli Sleesiassa Preussia vastaan ottaen osaa Hohenfriedbergin ja Soorin taisteluihin 1745. Myöhemmin hän palveli Karl Alexander Lothringenin alaisuudessa ranskalaisia vastaan. Hävityn sodan jälkeen Daun sai tehtäväkseen Itävallan armeijan uudistamisen. Marsalkan arvon hän sai vuonna 1754.
Seitsenvuotisen sodan aikana Daun asetettiin armeijan johtoon vuonna 1757 tavoitteena Prahaa piirittäneen Fredrik Suuren lyöminen ja kaupungin vapauttaminen. Daun onnistuikin voittamaan Fredrikin Kolinin taistelussa 18. kesäkuuta 1757. Voitosta huolimatta hän jäi edelleen vähemmän lahjakkaan Karl Alexander Lothringenin varjoon, joka palasi armeijan johtoon. Daun oli mukana Breslaun ja Leuthenin taisteluissa. Leuthenissa kärsityn tappion jälkeen hän korvasi Lothringenin Itävallan armeijan johdossa.
Daun johti menestyksekkäästi Itävallan voimia Preussia vastaan vuosina 1758–60, mutta hävisi kuitenkin marraskuussa 1760 Torgaun taistelun, jossa haavoittui, ja hänen piti palata Wieniin toipumaan. Hän sai armeijan ylipäällikkyyden uudestaan vuonna 1762.
Daun oli aluksi kreivi, mutta peri myöhemmin isältään Thianon ruhtinaan arvon.
Chuck Bednarik
Charles Philip ”Chuck” Bednarik (1. toukokuuta 1925 Bethlehem, Pennsylvania – 21. maaliskuuta 2015 Richland, Pennsylvania) oli yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, jonka joukkueena oli koko hänen NFL-uransa (1949–1962) aikana Philadelphia Eagles. Hän pelasi kahdeksassa Pro Bowlissa.
Bednarik oli pennsylvanialainen ja opiskeli Liberty High Schoolin jälkeen Pennsylvanian yliopistossa Philadelphiassa. Hän palveli toisessa maailmansodassa ja oli NFL:n vuoden 1949 ykkösvarauksen kohde. Bednarik sai lempinimensä ”Concrete Charlie” työskennellessään pelikausien välissä myyntiedustajana sementtiyrityksessä.
Bednarikin maine on osoittautunut pysyväksi: hänet otettiin vuonna 1967 Pro Football Hall of Fameen, ja vuonna 1999 hän oli "Sporting News" -lehden 100 suurimman jalkapalloilijan listan 54. sijalla. Hänen mukaansa on nimetty vuosittain parhaalle yliopistotasolla pelaavalle puolustajalle jaettava Chuck Bednarik -palkinto (alkaen 1995).
Moshe Arens
Moshe Arens (; 27. joulukuuta 1925 – 7. tammikuuta 2019) oli israelilainen Likud-puolueen poliitikko.
Arens syntyi Liettuan Kaunasissa ja muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1939. Israeliin hän muutti sen itsenäistyttyä 1940-luvun lopussa. Hän opiskeli Massachusetts Institute of Technologyssa ja California Institute of Technologyssa.
Arens valittiin maan parlamenttiin, knessetiin ensimmäistä kertaa vuonna 1973. Hän istui knessetissä vuoteen 1992 ja uudestaan 1999–2003.
Pääministeri Menachem Begin nimitti Arensin vuonna 1982 Israelin Yhdysvaltain-suurlähettilääksi. Hän jätti viran noustuaan puolustusministeriksi (1983–1984); hän toimi sittemmin puolustusministerinä kahdesti uudelleen (1990–1992, 1999). Ulkoministerinä hän oli 1988–1990.
Marie-Louise Linssen-Vaessen
Marie-Louise Jean Joséphine Linssen-Vaessen () oli alankomaalainen uimari ja olympiamitalisti. Hän voitti uransa aikana kolme olympiamitalia: kaksi pronssia 4 × 100 metrin vapaauintiviestistä ja 100 metrin vapaauinnista ajalla 1.07,6 Lontoosta 1948 sekä hopean 4 × 100 metrin vapaauintiviestistä Helsingistä 1952.
EM-kilpailuista Termeulen voitti 4×100 metrin vapaauintiviestistä kultaa Wienissä 1950 ja hopeaa Monte Carlossa 1947. Vuonna 1950 hän saavutti myös 100 metrin vapaauinnin EM-hopeaa.
Manzini (kaupunki)
Manzini on Swazimaan keskiosassa sijaitseva kaupunki. Kaupungissa on asukkaita noin 73 000 ja se on Swazimaan toiseksi suurin kaupunki Mbabanen jälkeen. Manzinin pinta-ala on 4 068 km. Manzini tunnettiin vuoteen 1960 asti nimellä "Bremersdorp". Vaikka Mbabane on Swazimaan pääkaupunki, on Manzini Swazimaan kaupan ja teollisuuden keskus. Manzinin pohjoispuolella sijaitsee "Matsapha International" lentokenttä.
Fundamentaaliontologia
Fundamentaaliontologia on Martin Heideggerin nimitys omalle eksistentialistiselle fenomenologiselle hankkeelleen.
Heidegger katsoi, että fenomenologian (ja kaiken filosofian) ainoa ja varsinainen teema on oleminen. Tämän vuoksi hän pyrki selvittämään olemisen itsensä merkityksen, jonka hän katsoi hautautuneen traditionaalisen kielen alle. Heideggerin mukaan fenomenologinen näkemys olioiden maailmasta tulee ohittaa ymmärtämällä olemassaolo itsessään kaiken olemassa olevan taustalla. Tällaisen fenomenologian tuloksena on ontologia, tiede olemisesta. Heidegger esitteli näkemystään pääteoksessaan "Oleminen ja aika", jonka hän ei kuitenkaan katsonut olevan vielä ontologiaa, vaan fundamentaaliontologiaa — eli ontologiaa edeltävää fundamentaalia tutkimusta. Fundamentaaliontologian tarkoituksena oli toimia johdantona kaikkeen ontologiaan.
Heidegger teki ontologiassaan eron ”ontologisen” ja ”ont(t)isen” välillä. ”Ontologinen” liittyy aina olemiseen, kun taas ”ont(t)inen” liittyy oleviin. Heideggerin mukaan arkikielemme liittyy aina ontiseen, kun taas hänen fundamentaaliontologinen tutkimuksensa keskittyy ontologiseen. Tämän vuoksi on kehitettävä kokonaan uusi kieli: sikäli kun kieli traditionaalista, se ikään kuin peittää asiat perinteen ennakkoluuloilla.
Fundamentaaliontologiassa fenomenologia analysoitiin kolmeen vaiheeseen:Fundamentaaliontologian keskeinen kysymys oli, kuinka Dasein on olemassa? Dasein oli Heideggerin nimitys eräälle ontiselle olevalle: sen voi katsoa tarkoittavan inhimillistä olemassaoloa. Heideggerin mukaan Dasein voi kyllä ymmärtää olemista, mutta yleensä unohtaa sen.
666 Satan
666 Satan (666〜サタン〜) on Seishi Kishimoton luoma mangasarja, jota julkaistiin Square Enixin "Gekkan Shōnen Gangan" -lehdessä 2001–2007, yhteensä 76 lukua. Englanninkielisen julkaisun nimi muutettiin O-Parts Hunteriksi alkuperäisen nimen aiheuttamien uskonnollisten kiistojen vuoksi. Sarjan aineksina on käytetty kabbalaisia perinteitä, juutalaiskristillistä demonologiaa ja japanilaisia kansanperinteitä. Vaikka Viz Media muuttikin sarjan nimeä, itse sisältöä ei ole sensuroitu, muutettu tai poistettu. Sarjassa ei ole saatananpalvontaa.
Päähenkilö on nuori mustavalkohiuksinen poika nimeltään Jio Freed. Hän tutustuu Ruby Crescent -nimiseen aarteenmetsästäjätyttöön, ja he lyöttäytyvät yhteen. Myöhemmin joukkoon tulee mukaan myös Ball-niminen poika. Heidän metsästämänsä aarteet ovat O-Parts-nimellä kutsuttavia aseita, joita vain O.P.T.:t (O-Parts Tacticians) voivat käyttää; Jio ja Ball ovat tällaisia henkilöitä.
Sarja on melko perinteistä, lupsakkaa, nuorille pojille suunnattua seikkailutarinaa. Pääteemana on ystävyyden, hyväksytyksi tulemisen, luottamuksen ja rakkauden tärkeys. Sarjassa esiintyy monia enkeleitä ja demoneita, joista osa kulkee vapaana ja osa on ihmis- tai eläinisännän sisällä. Saatana on tarinan kannalta näistä tärkein, siitä sarjan nimi.
Scott Carpenter
Scott Carpenter (1. toukokuuta 1925 – 10. lokakuuta 2013) oli yhdysvaltalainen astronautti. Hänet valittiin vuonna 1959 yhdeksi seitsemästä alkuperäisestä astronautista Mercury-avaruusohjelmaa varten.
Scott Carpenter pääsi toisena yhdysvaltalaisena maata kiertävälle radalle John Glennin Mercury 6 -lennon jälkeen ja oli neljäs yhdysvaltalainen avaruudessa Alan Shepardin, Gus Grissomin ja John Glennin jälkeen. Carpenterin ainoa avaruuslento oli 24. toukokuuta 1962 laukaistu Mercury 7. Kuten John Glenn hän kiersi kolmesti maan. Painottomuudessa vietetty kokonaisaika oli 4 t 39 min 32 s.
Carpenter syntyi Boulderissa, Coloradossa, mutta asui ensimmäiset vuotensa New Yorkissa ja valmistui Boulder High Schoolista vuonna 1943. Hän opiskeli myöhemmin Coloradon yliopistossa samassa kaupungissa.
Carpenter otti syksyllä 1963 virkavapaata Nasan astronauttijoukoista osallistuakseen Yhdysvaltain laivaston Sealab-ohjelmaan. Heinäkuussa 1964 Bermudalla Carpenter vahingoitti moottoripyöräonnettomuudessa vasemman kätensä. Kahden leikkauksen (vuosina 1964 ja 1967) jälkeen käteen ei saatu palautetta liikkuvuutta ja Carpenter julistettiin sopimattomaksi avaruuslennoille. Hän erosi Nasasta elokuussa 1967.
Vuonna 1965 Carpenter osallistui sukeltajana Sealab II -projektiin ja eli 28 päivää vedenalaisessa asunnossa (painekammio) Kalifornian rannikolla. Sealab tutki lähinnä saturaatiosukelluksen pitkäaikaisia psykologisia vaikutuksia. Carpenter toimi laivaston Sealab III -ohjelman sukellusoperaatioiden johtajana. Hän erosi laivastosta 1969 minkä jälkeen hän perusti Sea Sciences, Inc.:n, valtamerien resursseja hyödyntävän ja ympäristön tilaa edistävän yrityksen.
Carpenter kirjoitti yhdessä tyttärensä Kristen Stoeverin kanssa muistelmateoksensa "For Spacious Skiesin", joka julkaistiin vuonna 2003.
Norbert Wiener
Norbert Wiener (26. marraskuuta 1894 Columbia, Missouri – 18. maaliskuuta 1964 Tukholma, Ruotsi) oli yhdysvaltalainen matemaatikko. Hän oli edelläkävijöitä stokastisten prosessien ja signaalikohinan tutkimuksessa. Wienerin tutkimukset liittyivät sähkö- ja viestintätekniikkaan sekä ohjausjärjestelmiin. Wiener oli myös kybernetiikan perustaja.
Satu (täsmennyssivu)
Satu voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Andrea Camilleri
Andrea Camilleri (s. 6. syyskuuta 1925 Porto Empedocle, Italia) on italialainen rikoskirjailija. Hän on noussut kansainväliseen maineeseen Montalbano-sarjallaan, jonka ensimmäinen osa "Veden muoto" ilmestyi vuonna 1994.
Camilleri on syntyjään sisilialainen. Hänen ensimmäinen romaaninsa "Il corso delle cose" on vuodelta 1978, mutta menestykseen hän nousi vasta 1990-luvulla.
Camillerille myönnettiin Nino Martoglion kansainvälinen kirjapalkinto vuonna 1998 sekä Pisan yliopiston kunniatohtorinarvo vuonna 2005.
Tristram Cary
Tristram Ogilvie Cary (14. toukokuuta 1925 Oxford, Englanti – 24. huhtikuuta 2008 Adelaide, Australia) oli brittiläinen säveltäjä. Hän syntyi Oxfordissa kirjailija Joyce Caryn pojaksi ja opiskeli Lontoon Westminster Schoolissa. Hän oli monipuolinen säveltäjä; hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa elektronista taidemusiikkia sekä elokuva- ja televisiomusiikkia.  Elizabeth II myönsi hänelle Order of Australia -mitalin 10. kesäkuuta 1991.
Laitteistokuvauskieli
Laitteistokuvauskielet (, HDL) ovat ohjelmointikielten kaltaisia tietokonekieliä. Laitteistokuvauskielellä voidaan antaa formaali kuvaus tietokonelaitteistosta, esimerkiksi suorittimesta, jota voidaan käyttää muun muassa kyseisen laitteiston käyttäytymisen simulointiin ja toiminnan oikeellisuuden varmistamiseen ennen kuin laite fyysisesti valmistetaan. Kuvausta voidaan myös sopivaa ohjelmistoa käyttämällä hyödyntää logiikkasynteesissä, jossa koodista luodaan piirustukset esimerkiksi ASIC-piirille () tai kytkennät FPGA-piirille (). Laitteistokuvauskielillä on merkittävä osa nykyaikaisessa digitaalisuunnittelussa. Kaksi ylivoimaisesti käytetyintä laitteistokuvauskieltä ovat VHDL ja Verilog.
Useimpien laitteistokuvauskielten syntaksi perustuu johonkin ohjelmointikieleen, esimerkiksi VHDL perustuu Adaan ja Verilog C:hen. Kielet kuitenkin sisältävät laitteiston tarkkaan kuvaukseen tarvittavia erityisrakenteita ja eroavat siksi merkittävästi ohjelmointikielistä. Esimerkiksi ohjelmointikielillä kirjoitetut ohjelmat suoritetaan suurimmaksi osaksi sekventiaalisesti, eli käskyt suoritetaan yksi kerrallaan peräkkäin. Tietokonelaitteistoissa rinnakkaisuutta esiintyy paljon, ja tämän takia laitteistokuvauskielissä on rakenteita, joiden avulla on helppo kirjoittaa rinnakkaista koodia. Laitteistokuvauskielillä on myös mahdollista mallintaa laitteistoläheisellä tavalla eri osalohkojen välistä digitaalista ja joskus myös analogista signalointia.
Laitteistokuvauskielillä on perinteisesti ollut huomattavasti vaikeampaa ja työläämpää toteuttaa algoritmi kuin ohjelmointikielillä. Laitteistokuvauskielet ovat viime aikoina alkaneet lähestyä ominaisuuksiltaan ja abstraktiotasoltaan korkean tasoon ohjelmointikieliä, erityisesti C++:aa. Esimerkiksi SystemC:n ja SystemVerilogin kaltaisilla kielillä on mahdollista mallintaa laitteistoa järjestelmätasolla () ja transaktiotasolla () siinä missä VHDL ja Verilog toimivat matalammalla rekisterisiirtotasolla (, RTL). Mooren lakia mukaileva kehitysvauhti on yksi merkittävä syy miksi korkeamman abstraktiotason työkaluille tulee olemaan yhä enemmän tarvetta.
Vauva-tv
Vauva-tv on MTV Juniorilla esitettävä televisio-ohjelma. Ohjelma on niin sanottu televisiokuvakirja, jossa esitetään erilaisia esineitä ja kuvia. Ohjelmaa esitetään MTV Juniorilla arkipäivisin klo 11.30 alkaen.
Fredrik Modin
Fredrik Modin (s. 8. lokakuuta 1974 Sundsvall, Ruotsi) on ruotsalainen entinen jääkiekkoilija.
Modin pelasi Ruotsissa 22-vuotiaaksi asti, kunnes lähti NHL:ään. Hän aloitti NHL-uransa Toronto Maple Leafsissä kaudella 1996–1997. Hänet kaupattiin Tampa Bay Lightningiin 1. lokakuuta 1999. Tampassa Modin voitti Stanley Cupin kaudella . 30. kesäkuuta 2006 hänet kaupattiin Columbus Blue Jacketsiin Fredrik Norrenan kanssa vaihdossa Marc Denis'hin. Maaliskuussa 2010 Modin kaupattiin Los Angeles Kingsiin.
Syyskuussa 2010 Modin siirtyi vapaana agenttina yksivuotisella sopimuksella Atlanta Thrashersiin, josta hän siirtyi saman kauden aikana Calgary Flamesiin.
Fredrik Modin kuuluu Kolmen kullan klubiin. Hän on voittanut jääkiekon maailmanmestaruuden vuonna 1998, Stanley Cupin vuonna 2004 ja jääkiekon olympiakultaa vuonna 2006.
Modin ilmoitti lopettavansa uransa toukokuussa 2011.Modin on edustanut Ruotsia seuraavissa turnauksissa.
Aldo Ciccolini
Aldo Ciccolini (15. elokuuta 1925 Napoli, Italia – 1. helmikuuta 2015 Pariisi, Ranska) oli klassinen pianisti. Hän sai vuonna 1969 Ranskan kansalaisuuden ja opetti vuosina 1970–1983 Pariisin konservatoriossa. Hän levytti monipuolisesti muun muassa Satieta, Lisztiä ja Beethovenia.
Viktor von Tschusi zu Schmidhoffen
Viktor Ritter von Tschusi zu Schmidhoffen (28. joulukuuta 1847 Smichow − 3. maaliskuuta 1924 Tännenhof) oli itävaltalainen lintutieteilijä.
Tschusi opiskeli Wienissä ja erikoistui lintutieteeseen ja varsinkin palearktiseen lajistoon. Hän edisti suuresti Itävalta-Unkarin lintutiedettä. Hän oli "American Ornithologists' Union"in (AOU) jäsen vuodesta 1884. Hän julkaisi noin 700 kirjoitusta. Hänen lintukokoelmistaan 554 täytettyä lintua sekä 6 756 ja 700 kappaleen nahkakokoelmat ovat Wienin Hofmuseumissa. Noin 1 600 nahkaa on Münchenissä "Zoologische Staatssammlung München"issä ja 1 578 Salzburgin ornitologisessa instituutissa.
Vuosina 1868–1870 hän matkusteli paljon Tirolissa, Saksassa, Pohjois-Italiassa ja Itävallassa. Hänen puolisonsa oli Natalie Kuhn von Kuhnenfeld. Ensimmäisen maailmansodan aikana ja sen jälkeen Tschusi perheineen eli köyhyydessä, kunnes 1921 hänestä tehtiin Innsbruckin yliopiston kunniatohtori ja hän alkoi saada Itävallan valtiolta eläkettä.
Tschusi nimesi muun muassa pensasvarpusen alalajin "transcaspicus".
Jiří Parma
Jiří Parma (s. 9. tammikuuta 1963) on entinen tšekkiläinen mäkihyppääjä ja olympiamitalisti. Hän edusti urallaan sekä Tšekkoslovakiaa että Tšekkiä. Parman suurin saavutus on maailmanmestaruus normaalimäestä 1987. MM-kilpailuissa hän on saavuttanut joukkuemäen pronssia 1984, pronssia 1989 ja hopeaa 1993.
Ainoan olympiamitalinsa, joukkuekilpailun pronssia, Parma voitti Albertvillessä 1992. Olympialaisten henkilökohtaisissa kilpailuissa hän sijoittui viidenneksi normaalimäessä 1988 ja suurmäessä 1992 sekä kymmenenneksi normaalimäessä 1984 ja 1992. Hän lopetti uransa vuonna 1996.
Nikolai Zarudnyi
Nikolai Aleksejevitš Zarudnyi (; 25. syyskuuta 1859 Grjakovo, Pultavan kuvernementti – 17. maaliskuuta 1919 Taškent) oli venäläinen tutkimusmatkailija ja eläintieteilijä.
Zarudnyi teki useita tutkimusmatkoja Persiaan vuosien 1895 ja 1904 välillä ja tutki etenkin alueen matelijoita, sammakkoeläimiä ja kaloja. Hän tutki myös lintuja ja nimesi parikymmentä alalajia, muun muassa tamariskivarpusen alalajin ("Passer moabiticus mesopotamicus", 1904) ja persianaavikkonärhen ("Podoces pleskei", 1896).