Maginot-linja
Maginot-linja oli Ranskan ensimmäisen maailmansodan jälkeen rakentama puolustuslinja Elsass-Lothringenin alueella. Linjan tarkoitus oli pysäyttää mahdolliset hyökkäykset Saksan taholta, mutta siitä huolimatta toisen maailmansodan sytyttyä saksalaiset joukot onnistuivat kiertämään sen ja valloittamaan Ranskan.
Maginot-linja sijaitsi Ranskan rajalla ja ulottui Belgiasta Italiaan. Ainoat alueet, jonne linja ei ulottunut, olivat Belgian pohjoisimmat alueet ja ”läpikulkemattomana” pidetty Ardennien metsäinen vuoristoalue. Saksalaiset kuitenkin käyttivät näitä heikkoja kohtia hyväkseen aloittaessaan Ranskan valtausta. Linja koostui sadoista kukkuloiden alle rakennetuista linnoituksista ja bunkkereista, jotka oli yhdistetty toisiinsa maanalaisella rautatieverkostolla. Tunneleiden pituus yhteensä oli yli sata kilometriä. Bunkkereiden sisällä oli tykkiasemia, asevarastoja ja sotilaiden asuintiloja. Niiden aseistukseen kuului kahdeksan tykkiä ja kaksikymmentä konekivääriä.
Linjan puolustusjärjestelmiä paranneltiin vuosien 1939−1940 välisenä aikana, ja se oli vahvimmillaan Metzin, Lautaren ja Alsacen teollisuusalueilla. Voimakkaimmat kohdat kestivät jopa raskasta tykistötulta. Muilla alueilla linja oli kuitenkin paljon heikommin puolustettu, kaikissa heikommissa kohdissa ei ollut edes tykkiasemia. Linjan suurin heikkous oli kunnollisen ilmatorjuntatykistön puute ja pienten tähystyspisteiden antama rajoittunut näkökenttä.
Idean Maginot-linjan rakentamisesta kehitti marsalkka Joseph Joffre, jonka mielestä Ranskan piti valmistautua ensimmäisessä maailmansodassa hävinneen Saksan mahdollisiin hyökkäyksiin. Useat ranskalaiset poliitikot, kuten Charles de Gaulle ja Paul Reynaud, vastustivat hänen suunnitelmiaan valtaisan puolustuslinjan rakentamisesta, mutta kenraali Philippe Pétain kannatti ajatusta ja vuonna 1927 muodostettiin komitea, jonka tarkoituksena olisi valita puolustuslinjan sijainti. Maginot-linjan rakentaminen aloitettiin vuonna 1930, ja rakennustyöt päättyivät lopullisesti vuoteen 1935 mennessä. Puolustuslinja nimettiin ensimmäisen maailmansodan veteraanin ja silloisen Ranskan puolustusministerin André Maginotin mukaan, sillä juuri hän vakuutti hallituksen antamaan lupa aloittaa rakennustyöt. Maginot-linjan rakentaminen maksoi eräiden arvioiden mukaan jopa kolme miljardia Ranskan frangia.
Toisessa maailmansodassa natsi-Saksa pyrki nopeasti kukistamaan Ranskan, jota pidettiin sotavoimiltaan yhtenä liittoutuneiden voimakkaimmista valtioista. Saksalaiset sotilaat kiersivät Maginot-linjan Belgian ja Ardennien kautta, ja seuraavan viiden vuorokauden aikana Saksa onnistui valloittamaan Ranskan. 24. kesäkuuta 1940 Ranska antautui, ja vaikka saksalaisten yritykset valloittaa Maginot-linja epäonnistuikin, Maxime Weygand allekirjoitti antautumissopimuksen ja Saksa miehitti Maginot-linjan. Vuonna 1944 liittoutuneiden joukot valloittivat Ranskan, ja Maginot-linja palasi takaisin ranskalaisten haltuun.
Maginot-linja oli paradoksaalisesti toiminut kuten oli suunniteltukin; se oli pysäyttänyt Saksan suoran hyökkäyksen ja ostanut Ranskalle aikaa reservijoukkojen mobilisointiin. Vaikka joitakin bunkkereita ja linnakkeita menetettiin, linjaa ei koskaan murrettu. Linja kuitenkin osoittautui lopulta hyödyttömäksi, koska saksalaiset onnistuivat kiertämään sen hyökkäämällä Belgian kautta.
Toisen maailmansodan päätyttyä ranskalaiset ymmärsivät puolustuslinjan heikkoudet, ja parantelivat entisestään sen puolustusjärjestelmiä. Suurin osa linjasta kuitenkin hylättiin, kun Ranska vetäytyi NATO:sta 1966 rakentaakseen omaa ydinaseisiin perustuvaa puolustustaan. Vuoteen 1969 mennessä Maginot-linja oli jätetty raunioitumaan. Pieniä kohtia siitä on kuitenkin nykyisin museoitu, ja ne toimivat turistikohteina.