hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Carl Edward Hellmayr
Carl Edward (Eduard) Hellmayr (29. tammikuuta 1878 Wien − 24. helmikuuta 1944 Orselina, Sveitsi) oli itävaltalainen lintutieteilijä.
Hellmayr opiskeli Wienin yliopistossa. 1903 hän liittyi Münchenin museon lintuosaston henkilökuntaan ja 1908 hänet nimitettiin osaston intendentiksi. Hän erikoistui neotrooppisen alueen lintuihin ja tutki Johann Baptist von Spixin kokoelman Brasilian linnuista. 1904–1905 hän vietti pitkiä aikoja Pariisin luonnonhistoriallisessa museossa tutustuen erityisesti Alcide d'Orbignyn Etelä-Amerikasta kerättyyn kokoelmaan. 1905 hän siirtyi kolmeksi vuodeksi Walter Rothschildin museoon Tringissä Englannissa, missä hän työskenteli Ernst Hartertin opastuksen alaisena. Münchenissä hän sai professorin arvonimen. Hän oli Baijerin lintutieteellisen seuran pääsihteeri ja seuran lehden "Verhandlungen"in toimittaja vuoteen 1921.
1922 Hellmayr nimitettiin Chicagon museon ("Field Museum in Chicago") eläintieteen avustavaksi intendentiksi. Hänen päätehtävänsä oli toimittaa vastikään kuolleen Charles Barney Coryn aloittama "Catalogue of Birds of the Americas" loppuun. Tähän tehtävään hän paneutui vuosiksi. 1931 hän muutti takaisin Wieniin ja asui siellä, kunnes natsit pidättivät ja vangitsivat hänet vuonna 1938. Hellmayr sairastui ja vietti seitsemän viikkoa sairaalassa. Suhteidensa ansiosta hän kahden kuukauden päästä onnistui pääsemään pois Itävallasta ja muutti Sveitsiin, jossa asui kuolemaansa saakka. Sveitsissä hän viimeisteli teossarjaa, joka kuitenkin jäi hieman kesken.
Hellmayr oli American Ornithologists’ Unionin kunniajäsen vuodesta 1911 alkaen, ja myös British Ornithologists’ Unionin kunniajäsen. Hän julkaisi noin 160 tieteellistä artikkelia.
Hellmayrin kunniaksi on nimetty ruskojuovanapsija ("Mecocerculus hellmayri"), punaolkaorneero ("Gyalophylax hellmayri"), viitaorneero ("Hellmayrea gularis"), viirulakkiorneero (" Cranioleuca hellmayri") ja arokirvinen ("Anthus hellmayri"). Hellmayr itse nimesi suuren joukon lintulajeja ja alalajeja, muun muassa kalliovarpusen alalajin "exigua" 1902.
Ernie Els
Theodore Ernest ”Ernie” Els (s. 17. lokakuuta 1969, Johannesburg) on eteläafrikkalainen golfaaja. Hän pelasi lapsuudessaan myös erinomaisesti tennistä, mutta myöhemmin hän päätti keskittyä yksinomaan golfiin, jonka hän aloitti kahdeksanvuotiaana.
Els on 191 cm pitkä, ja hän on saanut suuresta koostaan ja rauhallisesta lyöntityylistään johtuen lempinimen ”The Big Easy”.
Els voitti vuonna 1984 juniorimaailmanmestaruuden 13–14-vuotiaiden poikien ryhmässä. Toiseksi ylsi Phil Mickelson. Elsista tuli golfammattilainen vuonna 1989.
Els on saavuttanut urallaan neljä major-voittoa. Hän on voittanut U.S. Openin vuosina 1994 ja 1997 sekä British Openin vuosina 2002 ja 2012.
Hänen peliuransa oli katkolla vuonna 2005 joitakin kuukausia lomalla vasempaan polveen tulleen vamman vuoksi.
Aleksandra Iosifovna
Suuriruhtinatar Aleksandra Iosifovna (; 8. heinäkuuta 1830 Altenburg – 6. heinäkuuta 1911 Pietari) oli suuriruhtinas Konstantin Nikolajevitš Romanovin puoliso. Suuriruhtinas oli Venäjän keisari Nikolai I:n toiseksi vanhin poika. Syntyjään Aleksandra Iosifovna oli Saksi-Altenburgin hallitsijasukuun syntynyt prinsessa Alexandra.
Nikolai I huomasi tytön vuonna 1846 tämän ollessa 16-vuotias ja lähetti poikansa Konstantin Nikolajevitšin vierailulle Altenburgiin jo saman vuoden syksyllä. Nuorten ensitapaaminen oli järisyttävä elämys, ja 18-vuotias Konstantin rakastui suuresti nuoreen prinsessaan. Kihlajaiset pidettiin 30.8.1848. Kääntyessään ortodoksiseen uskontoon prinsessa otti nimen Aleksandra Iosifovna.
Aleksandralle ja Konstantinille syntyi kuusi lasta:Aleksandra viihtyi seurapiireissä hyvin eikä suuremmin ikävöinyt kotimaataan. Hovinainen Anna Tjutševan mukaan Aleksandra ei ollut erityisen sivistynyt tai älykäs: "– – hän on saanut suvun keskuudessa hemmotellun lapsen aseman, ja hänen monia tahdittomuuksiaan ja lipsahduksiaan pidetään vain hauskana kujeiluna." Tilanne oli tällainen kuitenkin vain aivan alussa, sillä Aleksandrasta kehittyi dynastian piirissä vähitellen vahva ja kunnioitettu henkilö.
Aleksandra oli sukupolvensa pitkäikäisin henkilö. Saatuaan iäkkäänä sydänkohtauksen hän menetti liikuntakykynsä ja joutui pyörätuoliin, minkä jälkeen hänen perheensä suojeli häntä kaikilta ikäviltä uutisilta.
Aleksandra Iosifovna kuoli Marmoripalatsissa omassa huoneessaan heinäkuussa 1911 vain kaksi päivää ennen 81. syntymäpäiväänsä.
Kefalosporiinit
Kefalosporiinit ovat ryhmä beetalaktaameihin kuuluvia antibiootteja. Niiden vaikutusmekanismi on sama kuin penisilliinien, eli ne estävät bakteerin soluseinän peptidoglykaanin synteesiä. Runsaasti erilaisia kefalosporiineita on kehitetty muuntelemalla niiden runkoa ja sivuketjujen rakennetta. Kefalosporiinit ryhmitellään sukupolviin (tällä hetkellä 1.–4.) käyttämällä kriteereinä muun muassa beetalaktamaasin sietoa, antibakteerista kirjoa, keksimisajankohtaa ja antotapaa.
Ensimmäisen polven kefalosporiinit ovat ryhmän vanhimpia lääkeaineita, ja niillä on hyvä teho grampositiivisiin bakteereihin. Ne eivät kuitenkaan kestä gramnegatiivisten bakteerien tuottamia beetalaktamaaseja eivätkä siksi tehoa kyseisiin mikrobeihin. Ensimmäisen polven kefalosporiinit kuuluvat anatomis-terapeuttis-kemiallisessa lääkeluokituksessa luokkaan J01DB.Toisen polven kefalosporiinit kestävät beetalaktamaasia paremmin kuin ensimmäisen polven lääkkeet, koska niiden molekyylistä löytyvä steerinen este (esimerkiksi -OCH-ryhmä) estää beetalaktamaasin kiinnittymistä. Vaikutuskirjo on laajempi kuin ensimmäisen polven kefalosporiineilla, ja ne myös pääsevät kudoksiin perille jonkin verran paremmin. Ryhmän lääkkeet tehoavat useisiin anaerobisiin mikrobeihin, mutta eivät esimerkiksi pseudomonakseen. Toisen polven kefalosporiinit kuuluvat anatomis-terapeuttis-kemiallisessa lääkeluokituksessa luokkaan J01DC.Kolmannen polven kefalosporiinit tehoavat gramnegatiivisiin bakteereihin paremmin kuin toisen polven lääkkeet, mutta teho grampositiivisiin bakteereihin on heikompi. Kolmannen polven kefalosporiinit kuuluvat anatomis-terapeuttis-kemiallisessa lääkeluokituksessa luokkaan J01DD.Neljännen polven kefalosporiinit kuuluvat anatomis-terapeuttis-kemiallisessa lääkeluokituksessa luokkaan J01DE.
1. jääkärirykmentti
1. jääkärirykmentti eli Oulun rykmentti oli valkoisten itäarmeijan 1. jääkäriprikaatiin kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa.
Komentaja: eversti Eduard Ausfelt myöh. jääkärimajuri Erik Jernström.
Mannerheim ilmoitti 16. toukokuuta 1918 Valkoisen armeijan voitonparaatissa, että hän oli päättänyt senaatin suostumuksella nimetä rykmentin Kaartin jääkärirykmentiksi. Rykmentti kuitenkin hajotettiin jo 14. kesäkuuta, jolloin kaksi pataljoonista liitettiin perustettavaan Suomen valkoiseen kaartiin.
Komentaja: jääkärimajuri Gustaf Taucher.
Komentaja: jääkärimajuri Nils Gadolin, jääkärikapteeni Olof Lagus, jääkärikapteeni Uno Fagernäs, jääkärikapteeni Arvi Grönberg myöh. Kalsta.
Komentaja: jääkärikapteeni Eric Schauman.
Komentaja: jääkäriyliluutnantti Hjalmar Palmgren, Pataljoonan kutsuntapiiri oli Oulu ja sijoituspaikkakunta Seinäjoki.
Adjutanttina Per von Bonsdorff (siirrettiin 1. jääkäriprikaatiin), lähettiupseerina ja intendenttinä jääkäriluutnantti Kurt Bruncrona, konekivääriupseerina jääkärikapteeni Selim Isakson, työskenteli rykmentin esikunnassa jääkärialiupseeri Väinö Karvonen, työskenteli rykmentin esikunnassa Jääkärivaravääpeli Karl Geijer myöh. Keiri, kuormastopäällikkönä rykmentin esikunnassa jääkärivääpeli Antti Kunttu (siirrettiin 21. huhtikuuta 2. jääkärirykmentin täydennyspataljoonaan), rykmentin esikuntapäällikkönä jääkärimajuri Karl Mandelin (siirrettiin 24. maaliskuuta 3. jääkärirykmentin komentajaksi), rykmentin intendentti jääkäriyliluutnantti August Mäkiniemi (siirrettiin 21. maaliskuuta komppanianpäälliköksi 3. jääkäripataljoonaan), rykmentin esikunnassa adjutanttina jääkäriluutnantti Väinö Paananen, jääkärialiupseeri Aapo Teofiilus Puskala, rykmentin puhelinpäällikkönä jääkärivaravääpeli Lauri Vihtori Salonen, esikunnan lähettialiupseeri jääkärialiupseeri Pekka Aapo Tepsa (siirrettiin 1. toukokuuta 2. jääkäripataljoonaan), esikunnassa kuormastonjohtajana jääkärialiupseeri Matti Vähämäki.
3. jääkärirykmentti
3. jääkärirykmentti oli valkoisten itäarmeijan 2. jääkäriprikaatiin kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa. Rykmentti koottiin Savonlinnassa. Sen komentajina olivat jääkärimajuri Armas Ståhlberg (siirrettiin Karjalan 3. rykmentiin), jääkärimajuri Karl Mandelin (24. maaliskuuta 1918 alkaen).
Sisällissodan päätyttyä 2. divisioonaan liitetty rykmentti oli Lipolan ja Laatokan välillä Itä-Kannaksella. Sen nimi muutettiin kesäkuun alussa 1918 siten, että järjestysnumero siirrettiin nimen loppuun eli Jääkärirykmentti 3:ksi. Se nimettiin 23. elokuuta uudelleen Savon Jääkärirykmentti N:o 3:ksi. 15. maaliskuuta 1919 annetulla käskyllä joukko-osaston nimeksi tuli Uudenmaan rykmentti. Rykmentin esikunta sijaitsi Terijoella, I pataljoona Raivolassa, II pataljoona Jalkalassa ja III pataljoona Kellomäessä. Rykmentti siirrettiin joulukuussa annetulla määräyksellä Haminaan ja edelleen tammikuussa 1921 Helsinkiin, jossa se palveli aina talvisotaan saakka. Uudenmaan rykmentti lakkautettiin 13. kesäkuuta 1940, jolloin siitä, jalkaväkirykmenteistä 9 ja 10 sekä polkupyöräpataljoonasta ja pienemmistä erikoisjoukoista muodostettiin välirauhan ajan 13. prikaati.
Komentaja: jääkärimajuri Leonard Grandell.
Komentaja: jääkärimajuri Erik Heinrichs.
Komentaja: jääkärikapteeni Knut Solin.
Komentaja: jääkärikapteeni Arno Jaatinen (siirretiin 4. huhtikuuta 1918 16. jääkäripataljoonan komentajaksi), jääkäriluutnantti Severus Konkola, jääkäriluutnantti Hans Evald Elénij, jääkäriluutnantti Helge Palmén.
Esikuntavääpelinä jääkärivääpeli Valdemar Pirhonen, esikunnassa adjutanttina jääkäriluutnantti Väinö Polttila, puhelinjoukkueenjohtajana jääkärivänrikki Ivar Julius Forssell, lähettiupseerina jääkärivänrikki Mårten Flink, rykmentin esikunnassa konekivääriupseerina 25. maaliskuuta alkaen jääkärikapteeni Verner Gustafsson, rykmentin esikunnassa taistelukuormaston johtaja jääkärivääpeli Adiel Hyden myöh. Havasto, rykmentissä adjutanttina jääkäriyliluutnantti Hilding Hedengren (siirrettiin adjutantiksi 2. jääkäriprikaatiin), palveli rykmentin esikunnassa jääkärialiupseeri Karl Nordman (siirrettiin 17. maaliskuuta 5. jääkäripataljoonaan), rykmentin adjutanttina jääkäriluutnantti Hjalmar Skog (siirrettiin 11. huhtikuuta 6. jääkärirykmenttiin), rykmentin kuormastopäällikkönä jääkärivaravääpeli Paavo Tuononen.
Tikkakosken mannekiini
Tikkakosken mannekiini on kuvaannollinen sanonta, jolla tarkoitetaan taitavaa konepistooliampujaa. Nimitys viittaa Tikkakosken valmistamaan Suomi-konepistooliin. Sanonnan keksijänä pidetään huumorintajustaan tunnettua alikersantti Viljam Pylkästä. Tällä tittelillä hän esitteli itsensä saksalaisille hänelle myönnetyn Rautaristin luovutustilaisuudessa.
Käsitettä ei tunnettu yleisesti jatkosodan aikana, vaan se vakiintui myöhemmin vuonna 1954 julkaistun Väinö Linnan teoksen Tuntematon sotilas myötä, jossa sitä käytettiin alikersantti Antero Rokan sanomana:
Alikersantti Väinö Linna kuului jatkosodan aikana samaan komppaniaan kuin Viljam Pylkäs, joka Linnan Pylkkäälle lähettämän kirjeen mukaan oli Antero Rokan esikuva.
4. jääkärirykmentti
4. jääkärirykmentti oli valkoisten itäarmeijan 2. jääkäriprikaatiin kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa.
Sodan jälkeen rykmentistä muodostettiin Jääkäripataljoona N:o 4 ja edelleen Jääkäripataljoona N:o 2 ja edelleen Pohjolan jääkäripataljoona ja edelleen Kajanin sissipataljoona
Komentaja: jääkärimajuri Nils Ero Gadolin (22. maaliskuuta alkaen).
Komentaja: jääkärikapteeni Karl Lennart Oesch.
Komentaja: jääkärimajuri Harald Öhquist.
Komentaja: jääkärikapteeni Karl Gunnar Heinrichs.
Komentaja: jääkäriluutnantti Väinö Heikki Vainio (17. huhtikuuta 1918 alkaen)
Muonitusupseerina jääkärivänrikki Ivar Johannes Heinrich Alexander Hinz (siirrettiin 30. huhtikuuta 2. jääkäriprikaatin esikuntaan), jääkärialiupseeri Heikki Nurmi (siirrettiin 12. huhtikuuta 9. jääkäripataljoonaan), kuormastovääpelinä jääkärivaravääpeli Toivo Pihlainen, rykmentin esikunnassa adjutanttina jääkäriluutnantti Berndt Eino Edvard Polón (palveli nimellä Pälve), rykmentin vääpelinä jääkärivaravääpeli Feeli (Feliks) Iisakki Rinta, rykmentin esikunnassa viestiosaston johtajana jääkärivaravääpeli Paavo Elias Roos, esikuntavääpelinä jääkärialiupseeri Gunnar Eliel Willberg, konekivääriupseerina jääkärikapteeni Claës Bertel Napoleon Winell (siirrettiin 3. toukokuuta 2. jääkäriprikaatin esikuntaan).
200 po vstretšnoi
200 po vstretšnoi () on venäläisen popduon t.A.T.u:n ensimmäinen venäjänkielinen albumi. Se julkaistiin alun perin 21. toukokuuta 2001 ja uudestaan hieman poikkeavalla kappalelistalla helmikuussa 2002. Albumia myytiin noin kaksi miljoonaa kappaletta Venäjällä.
Albumin englanninkielinen versio "200 km/h in the Wrong Lane" julkaistiin joulukuussa 2002.
5. jääkärirykmentti
5. jääkärirykmentti oli valkoisten itäarmeijan 3. jääkäriprikaatiin kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa. Rykmentin komentaja oli jääkärimajuri Hugo Viktor Österman (11. huhtikuuta 1918 alkaen).
Rykmentistä muodostettiin sodan jälkeen Kuopion jalkaväkirykmentti N:o 4 ja edelleen Tampereen Rykmentti.
Komentaja: kapteeni Huyssen.
Komentaja: jääkärikapteeni Olof Lars Alarik Prytz.
Komentaja: jääkärimajuri Lars Birger Homén. Yksikkö oli kenttälennätinpataljoona ja luonteeltaan kolmikomppaniainen merkinantojoukko, joita myöhemmin alettiin kutsua radiojoukoiksi. Viestijärjestelmän alueellisena ja valtakunnallisena runkona se toimi hajautetusti eri paikkakunnilla siten, että 1. komppania oli Vaasassa, 2. komppania Pietarsaaressa ja 3. komppania Savonlinnassa.
Päällikkö: jääkäriyliluutnantti Rafael Johannes Kajander, pataljoona kutsuntapiiri oli Pohjois-Pohjanmaa ja sijoituspaikka Vaasa.
Adjutanttina jääkärivänrikki Karl-Vilhelm Emil Jürgen Grünn, muonitus- ja rehumestarina jääkärivääpeli Paavo Jalmari Haanpää, lähettiupseerina rykmentin esikunnassa jääkärivänrikki Taito Juho Nurminen, adjutanttina jääkäriluutnantti Erkki Johannes Raappana, täydennyskomppanian päällikkönä huhtikuun lopulta jääkärivääpeli Mikko Rossi (siirrettiin 2. toukokuuta 1918 joukkueenjohtajaksi Karjalan 2. rykmentin 5. pataljoonan 2. komppaniaan).
6. jääkärirykmentti
6. jääkärirykmentti oli valkoisten Itäarmeijan 3. jääkäriprikaatiin kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa. Rykmentin komentaja oli jääkärimajuri Maximilian Savonius (15. huhtikuuta alkaen).
Rykmentti perustettiin maaliskuussa 1918 Savon asevelvollisista ja se osallistui huhtikuussa Karjalan kannaksen taisteluihin osana 3. jääkäriprikaatia. Viipurin valtauksen jälkeen rykmentti siirrettiin koottavaksi Säiniölle. Toukokuun puoleen väliin mennessä pääosa asevelvollisista oli kotiutettu ja supistetuneesta rykmentistä muodostettiin 8. kesäkuuta 1918 Jääkäripataljoona N:o 6. Pataljoona siirrettiin Lahteen, jossa joukko-osasto 30. heinäkuuta 1918 uudelleen nimettiin Jääkäripataljoona N:o 3:ksi.
Pataljoona lähetettiin elokuussa Lappiin, mutta sen matka keskeytyi Oulussa. Sen pääosa oli Oulussa lukuun ottamatta Kajaaniin sijoitettua komppaniaa. Pataljoona nimettiin 23. elokuuta Kajaanin Sissipataljoonaksi ja edelleen 15. maaliskuuta 1919 Pohjanmaan Jääkäripataljoonaksi.
Pataljoona joutui itsenäisyyden alkuaikoina useaan otteeseen auttamaan rajavartioinnissa. Muun muassa helmikuussa 1922 torjumaan rajan ylittäneita venäläisiä Sallassa ja Savukoskella. Pataljoonan ehkä tunnetuin hahmo Nikke Pärmi johti 1930-luvulla Nivalan konikapinaa tukahduttamaan lähetettyä osastoa.
Armeijan uudelleen järjestelyt 1933 johtivat Jääkäriprikaatin lakkauttamiseen, mikä johti lopulta myös pataljoonan lakkauttamiseen. Heinäkuussa komentajan siirtyessä uusiin tehtäviin ei uutta enää tehtävään määrätty. Divisioonan komentaja piti viimeisen koulutustarkastuksen tammikuussa 1934 ja pataljoonan lippu luovutettiin Sotamuseolle huhtikuussa. Miehistö lähti 3. toukokuuta junalla Kuopioon liityen Pohjan rykmenttiin.
Komentaja: jääkärikapteeni Arno Jaatinen.
Komentaja: jääkärikapteeni Per Ekholm.
Komentaja: jääkärikapteeni Oscar Nordenswan.
Komentaja: jääkäriluutnantti Konkola siirrettiin Lappeenrantaan jolloin päällikkyyden otti vastaan eversti Georg Fredrik Palmroth, pataljoonan kutsuntapiiri oli Kuopio ja sijoituspaikka Kuopio.
Lähettiupseerina jääkärivänrikki Reino Ericsson, adjutanttina jääkäriluutnantti Hjalmar Skog, rykmentin esikunnassa kuormastopäällikkönä jääkärivaravääpeli Ville Timonen.
Ihar Astapkovitš
Ihar Astapkovitš (, , 4. tammikuuta 1963 Minsk, Valko-Venäjän SNT, Neuvostoliitto) on Neuvostoliittoa ja Valko-Venäjää moukarinheitossa edustanut yleisurheilija.
Astapkovitšin suurin saavutus oli Euroopan-mestaruus vuonna 1990. Hän oli jo aiemmin voittanut universiadeissa vuosina 1987 Zagrebissa ja 1988 Duisburgissa. Vuosina 1991 Tokiossa, 1993 Stuttgartissa ja 1995 Göteborgissa hän saavutti MM-hopeamitalit sekä vuonna 1994 Helsingissä EM-hopeaa. Barcelonan olympialaisissa 1992 hän päätyi hopealle neuvostokoulun käyneen tadžikiztanilaisen Andrei Abduvalijevin jälkeen, ja vuonna 2000 Sydneyssä hän saavutti pronssia.
Ihar Astapkovitš on aviossa kiekonheittäjä Iryna Jattšankan kanssa.
Buddhalainen konfirmaatioleiri
Buddhalainen konfirmaatioleiri () on buddhalaisuuden opetuksiin perustuva aikuistumisleiri, jonka Zenbuddhistiska Samfundet on järjestänyt Ruotsissa, Zengårdenin temppelissä vuodesta 2005 lähtien. Leirin tavoitteena on tutustuttaa nuoret buddhalaisuuden teoriaan ja käytäntöihin ja siten antaa heille hengellistä ja moraalista johdatusta.
Leiri on suunnattu 14-16-vuotiaille nuorille, ja buddhalaisuuden opetuksen lisäksi se sisältää toimintaa kuten melontaa, näyttelemistä tai aikidoa.
Leirin lopussa pidetään seremonia, jossa halukkaat leiriläiset "ottavat vastaan" buddhalaisuuden käskyt, ja heille lausutaan sanat "olet nyt osa Buddhan perhettä". Tämä ei kuitenkaan ole muodollinen kääntymys buddhalaisuuteen, vaan leirin käyneet voivat halutessaan kuulua mihin tahansa uskonnolliseen yhteisöön, jos se tuntuu heistä oikealta.
Jääkiekon SM-liigakausi 1993–1994
Kausi 1993–1994 oli jääkiekon SM-liigan 19. kausi. Helsingin Jokerit voitti historiansa kolmannen Suomen mestaruuden. Toiseksi tuli Turun Palloseura ja kolmanneksi Rauman Lukko. Runkosarjan pistepörssin voitti toista kertaa peräkkäin Esa Keskinen ja pudotuspelien pistepörssin Jere Lehtinen. Kauden lopuksi Reipas Lahti putosi sarjasta. Sen tilalle nousi liigakarsinnat voittanut TuTo Turusta.
Tällä kaudella Turun Palloseurasta tuli ensimmäinen jääkiekon Euroopan cupin voittanut suomalaisjoukkue.
Kausi 1993–1994 oli monelle nykyajan huippukiekkoilijalle lopullinen läpimurtokausi SM-liigaan, kuten Jere Lehtiselle, Saku Koivulle ja Sami Kapaselle.
SM-liigan runkosarja oli keskikastista ennätystasainen, sillä ensimmäisen pudotuspelien ulkopuolelle jääneen joukkueen HPK:n erotti liigan kakkospaikasta vain kahdeksan pistettä. Runkosarjan kahdeksan parasta eteni pudotuspeleihin ja jumbojoukkue Reipas Lahti joutui liigakarsintaan, jossa se hävisi liigaan nousseelle TuTolle.
Barbien perhe ja ystävät
Tässä artikkelissa esitellään Barbien perhe ja ystävät. Pian Barbie (Roberts) -nuken valmistuksen aloittamisen jälkeen Barbielle alettiin kehitellä ystäviä ja perhettä. Vuosien varrella tämä joukko on kasvanut varsin mittavaksi.
13. jääkäripataljoona
13. jääkäripataljoona oli valkoisten itäarmeijan 3. jääkäriprikaatin 5. jääkärirykmenttiin kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa.
Komentaja: Kapteeli Huyssen
Päällikkö: jääkäriluutnantti Martti Olavi (Olli) Paloheimo.
Päällikkö: jääkäriyliluutnantti Sven Åke Sumelius (1. huhtikuuta alkaen, toimi aikaisemmin Oulun suojeluskunnan komentajana).
Päällikkö: Karl Edvin Söderholm.
Päällikkö: jääkärivänrikki Jarl Anton Bertil Heinrichs.
Koulutus- ja muonitualiupseerina jääkärivaravääpeli Samuli Inkinen, pataljoonan esikuntavääpelinä jääkärivaravääpeli Anton Mäkelä, pataljoonan adjutanttina jääkärivänrikki Sigurd Albion Söderberg, jääkärialiupseeri Frans Viktor Wallenius myöh. Venho.
14. jääkäripataljoona
14. jääkäripataljoona oli valkoisten itäarmeijan 3. jääkäriprikaatin 5. jääkärirykmenttiin kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa. Pataljoonan komentaja oli jääkärikapteeni Olof Lars Alarik Prytz.
Päällikkö: jääkäriyliluutnantti Ernst Alfred Lillbroända.
Päällikkö: jääkäriluutnantti Magnus Oskar Severin Ekblad.
Päällikkö: jääkäriluutnantti Axel Arvid Bäckman.
Päällikkö: W. Viitala, jääkärivääpeli Emil Edvard Björkas (17. huhtikuuta alkaen).
Pataljoonan muonitusmestarina jääkärivääpeli Gustaf Ossian Backström (17. huhtikuuta alkaen), esikuntavääpelinä jääkärivaravääpeli Bror Johan Torsten Hallonblad, varusmestarina jääkärialiupseeri Frithiof Stor.
15. jääkäripataljoona
15. jääkäripataljoona aik. Kenttälennätinpataljoona oli valkoisten itäarmeijan 3. jääkäriprikaatin 5. jääkärirykmenttiin kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa.
Pataljoona muodostettiin aluksi Kenttälennätinpataljoonaksi ja käsitti kolme komppaniaa, jotka muodostettiin 5. maaliskuuta 1918 Mikkelissä. Sen 1. komppania toimi Vaasassa, 2. komppania Pietarsaaressa ja 3. komppania Savonlinnassa.
Komentaja: jääkärikapteeni Lars Birger Homén
Päällikkö: komppanianpäällikkönä jääkäriyliluutnantti Eric Alexander Amandus Heimbürger (siirrettiin 6. huhtikuuta päämajaan radioaseman päälliköksi), jääkärivänrikki Bertel Ragnar Fallenius (6. huhtikuuta 1918 alkaen), jääkäriyliluutnantti Väinö Armas Pasanen.
Päällikkö: Uuno Vilhelm Tiirikkala.
Päällikkö: jääkäriluutnantti Mauno Samuel Liesi.
Päällikkö: jääkärivänrikki Otto Harald Lilja.
Joukkueenjohtajana jääkärivaravääpeli Urho August Pikkarainen (siirrettiin 4. huhtikuuta 16. jääkäripataljoonaan), pataljoonan kuormastovääpelinä jääkärivaravääpeli Arvo Portin, pataljoonan lähettiupseerina jääkärivänrikki Kosti Edvard Pylkkänen, joukkueenjohtajana jääkärivaravääpeli Paavo Elias Roos (siirrettiin 11. huhtikuuta 4. jääkärirykmentiin), jääkärivänrikki Gustav August Sepperi (siirrettiin 15. huhtikuuta 17. jääkäripataljoonaan), jääkäriluutnantti Woldemar Weselow myöh. Wisa (siirrettiin komppanianpäälliköksi Savon ryhmän Mikelin 2. pataljoonaan), joukkueenjohtajana jääkärivänrikki Väinö Arvid Stenlund myöh. Wäinölä (siirrettiin Päämajaan opetusupseeriksi), joukkueenjohtajana jääkärivänrikki Kosti Eskola (siirrettiin 17. jääkäripataljoonaan), pataljoonan adjutanttina jääkäriyliluutnantti Gustaf Fredrik Helsingius (siirrettiin jääkäriprikaatin ehdysupseeriksi Wilkmanin ryhmään), joukkueenjohtajana jääkäriluutnantti Kaarlo Johannes Kaila (siirrettiin 26. maaliskuuta 1918 Mikkelin 2. pataljoonaan), jääkärivänrikki Bror Albert Sjöberg (siirrettiin maaliskuun alussa 16. jääkäripataljoonaan).
16. jääkäripataljoona
16. jääkäripataljoona oli valkoisten itäarmeijan 3. jääkäriprikaatin 6. jääkärirykmenttiin kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa.
Komentaja: jääkärikapteeni Arno Emil Jaatinen 
Päällikkö: jääkäriyliluutnantti Karl Bruno Enquist.
Päällikkö: jääkäriluutnantti Väinö Valdemar Kaski.
Päällikkö: jääkäriluutnantti Erkki Vilho Viitasalo.
Päällikkö: jääkäriluutnantti Irmer Forsius.
Adjutanttina jääkärivänrikki Julius Einari Kärnä (17. maaliskuuta 1918 alkaen), adjutanttina jääkärivänrikki Bror Albert Sjöberg, lääkintäaliupseerina jääkärivaravääpeli Vilho Villiam Tallberg, jääkärivaravääpeli Johan Albin Pekkarinen (17. huhtikuuta alkaen).
17. jääkäripataljoona
17. jääkäripataljoona oli valkoisten itäarmeijan 3. jääkäriprikaatin 6. jääkärirykmenttiin kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa.
Komentaja: jääkärikapteeni Per Ole Ekholm
Sodan jälkeen pataljoonan nimi muutettiin muotoon Jäkäripataljoona N:o 6
Päällikkö: jääkäriluutnantti Gustaf Alku Svinhufvud.
Päällikkö: jääkärikapteeni Johan Hugo Harald (15. huhtikuuta alkaen).
Päällikkö: jääkäriluutnantti Ivar Magnus Lidström (14. huhtikuuta alkaen).
Päällikkö: jääkärivänrikki Väinö Vilho Räsänen (15. huhtikuuta alkaen).
Komppanianpäällikkönä jääkäriluutnantti Karl Waldemar Henriksson, jääkärialiupseeri Eino Albert Snellman (siirrettiin 23. huhtikuuta konekiväärikomppaniaan), esikuntavääpelinä jääkärivaravääpeli Taavetti Tenhunen (15. huhtikuuta 1918 alkaen).
18. jääkäripataljoona
18. jääkäripataljoona oli valkoisten itäarmeijan 3. jääkäriprikaatin 6. jääkärirykmenttiin kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa.
Komentaja: jääkärikapteeni Oscar Bjarne Hugo Nordenswan (25. maaliskuuta alkaen).
Pataljoonasta muodostettiin sodan jälkeen Kajaanin Sissipataljoona
Päällikkö: jääkäriluutnantti Lennart Wilhelm Hannelius ja jääkärivänrikki Kaarlo Aleksanteri Heiskanen (23. huhtikuuta 1918 alkaen).
Päällikkö: komppanianpäällikkönä Väinö Vilho Räsänen (siirrettiin 15. huhtikuuta konekiväärikomppanian päälliköksi), jääkäriyliluutnantti Arvid Johannes Wennerström (8. huhtikuuta alkaen).
Päällikkö: Karl Waldemar Henrikson.
Päällikkö: jääkärikapteeni Ernst Reinhold von Essen (haavoittui hotakassa 23. huhtikuuta 1918), jääkärivänrikki Frans Herman Ilomäki (25. huhtikuuta alkaen).
Adjutanttina jääkärivänrikki Kaarlo Aleksanteri Heiskanen (siirrettiin 23. huhtikuuta komppanianpäälliköksi).
Kuunnellaan vaan taivasta
"Kuunnellaan vaan taivasta" oli Hectorin ensimmäinen single "Ei selityksiä" -albumilta. Kappale ilmestyi vuoden 2003 lopulla. Kappale ottaa kantaa sotaan: laulussa kysytään onko ulkosalla turvallista vai ovatko sekä Allah että Jumala vuorotteluvapaalla. Hector myös jatkaa tässä kappaleessa "Hidas"-levyllä alkanutta uskonnollisfilosofista pohdiskeluaan. Kappaleen sävellys ja sanoitus ovat Hectorin käsialaa.
Mark Ryan
Mark Ryan (s. 7. kesäkuuta 1956 Doncaster, Yorkshire) on englantilainen näyttelijä ja käsikirjoittaja.
Ryan aloitti näyttelemisen 1970-luvulla tehden useita musikaaleja Lontoossa ja jatkoi esiintymisiään aina 1990-luvulle asti jolloin hän teki teatteri kiertueita myös Euroopassa.
Televisioon Ryan päätyi vuonna 1982 elokuvassa Iskuryhmä S.A.S., jonka jälkeen hän näytteli Nasir nimistä hahmoa televisiosarjassa Robin of Sherwood vuosina 1984–1986. Sarjan jälkeen Ryan teki vierailevia esiintymisiä eri televisiosarjoissa, kuten Taistelupari, Elämä käsissä, Sairaalaelämää, Frasier ja Alias. Hän myös esiintynyt elokuvissa, kuten Korsikan veljekset, Oopperan kummitus, Tuomiopäivän tykki, Charlien enkelit ja "Transformers", johon Ryan tuli alun perin suunnittelemaan useiden robottien puhetta ja niiden muotoilua elokuvaan. Lopuksi elokuvan ohjannut Michael Bay antoi hänelle Bumblebeen ääniroolin elokuvan loppupuolella. Ryan oli myös mukana elokuvaan pohjautuvassa videopelissä "" Ironhiden äänenä. Vuonna 2009 hän antoi äänensä Jetfirelle elokuvassa "" ja vuonna 2014 Lockdownille elokuvassa "Transformers – Tuhon aikakausi".
Bergströmin ryhmä
Bergströmin ryhmä oli valkoisten länsiarmeijaan kuuluva ryhmä Suomen sisällissodassa.
Komentaja: everstiluutnantti Maximilian Spåre, v.t. komentaja everstiluutnantti J. A. K. Renvald
Komentaja: majuri Oskar Wilkman
Pipino Cuevas
Pipino Cuevas, oikealta nimeltään José Isidro Cuevas Gonzáles (s. 27. joulukuuta 1957 Santo Tomas, Meksiko) on uransa lopettanut meksikolainen välisarjan ammattinyrkkeilijä.
Pipino Cuevas saavutti WBA:n maailmanmestaruuden lyötyään tyrmäyksellä puertoricolaisen Ángel Espadan vuonna 1976. Hän puolusti mestaruuttaan menestyksekkäästi seuraavia nyrkkeilijöitä vastaan: Billy Backus, Pete Ranzany, Harold Volbrecht, Clyde Gray ja Scott Clark. Mestaruustittelinsä hän menetti vuonna 1980 Detroitissa Thomas Hearnsille.
Nyrkkeilyuraansa Cuevas jatkoi vielä häviten muun muassa Roberto Duránille ja Mauricio Bravolle vielä 1989.
Kaikista 50 ammattilaisottelustaan Cuevas voitti 35, joista 31 tyrmäyksellä, mikä on varsin paljon.
Nyttemmin Cuevas on menestynyt liike-elämässä muun muassa ravintola-alalla ja on tunnettu kultahampaastaan.
Jääkiekon SM-liigakausi 1991–1992
Kausi 1991–1992 oli jääkiekon SM-liigan 17. kausi. Kauden päätteeksi Helsingin Jokerit nappasi mestaruuden, toiseksi sijoittui JyP HT ja pronssia sai HIFK Helsingistä. Pudotuspeleissä pistepörssin kärkisijat miehitti Jokerikolmikko Teemu Selänne (10+7), Otakar Janecky (2+11) ja Keijo Säilynoja (5+6). Runkosarjan voitti JyP HT (nyk. JYP) ja pistepörssin kärjessä oli TPS-kaksikko Mikko Mäkelä (25+45) ja Esa Keskinen (24+45).
Uusinta 10.sijasta: Tappara - Hockey-Reipas 2-6
Ässät välieriin voitoin 2–0.
HIFK välieriin voitoin 2–1.
Jokerit finaaliin voitoin 3–2.
JyP HT finaaliin voitoin 3–2.Jokerit mestariksi voitoin 4–1.Kiekko-Espoo nousi liigaan, JoKP putosi.Tappara säilyi SM-liigassa.
Tomi Sykkö
Tomi Sykkö (s. 21. tammikuuta 1983 Turku) on suomalainen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän on laitahyökkääjä.
TPS-kasvatti Sykkö lähti 19-vuotiaana kasvattajaseurastaan Mestiksessä pelaavaan Kokkolan Hermekseen, jossa hänelle kuitenkin kertyi hyvin vähän peliaikaa ja ei lainkaan tehoja. Sykkö on sen jälkeen edustanut TuToa ja TPS:ää. Kaudella 2007–2008 hän allekirjoitti kahden vuoden sopimuksen JYPin kanssa. Se purettiin syksyllä 2008.
JYPistä Sykkö siirtyi Ranskan pääsarjan Ours de Villard-de-Lansiin. Ranskassa Sykkö pelasi kaksi kautta ja palasi sitten kotimaahansa. Kauden 2010–2011 hän pelasi II divisioonassa Kiekkohaissa ja TuKVissa.
Sykkö on esiintynyt myös juniorien maajoukkueessa.
Sykkö toimii nykyään Länsirannikon 2-divisioonan sarjatasolla TuKV:n apuvalmentajana.
Siarnaq (kuu)
Siarnaq on Saturnuksen myötäsuuntaan kiertävä kuu, joka löydettiin vuonna 2000. Tuolloin sille annettiin väliaikainen nimi S/2000 S 3.
Paaliaq (kuu)
Paaliaq on Saturnuksen kuu, joka löydettiin lokakuussa 2000, jolloin sille annettiin väliaikainen nimi S/2000 S 2.
Inuittiryhmän kuilla Kiviuqilla, Siarnaqilla ja Paaliaqilla ovat väriltään punertavia ja niillä on samanlainen Infrapunaspektri, mikä tukee teoriaa kuitten muodostumisesta suuremmasta taivaankappaleesta.
S/S Everilda
S/S Everilda oli ruotsalaisen Hyperion-varustamon omistama höyrylaiva, joka ajoi miinaan ja upposi 6. joulukuuta 1914 Mäntyluodon eteläpuolella. Laivan 18 hengen miehistöstä jäi henkiin vain perämies.
"Everilda" oli lähtenyt 5. joulukuuta Tukholmasta kohti Mäntyluotoa lastinaan erilaista kappaletavaraa kuten sähkömuuntaja, koneenosia, puuvillaa, teetä, huonekaluja ym. Laiva ohitti seuraavana aamuna Säpin saaren, ja pian laivalta havaittiin meressä kelluva miina. Matkaa jatkettiin erittäin suurta varovaisuutta noudattaen, mutta pian laivan vasemman kyljen kohdalla räjähti toinen miina. Räjähdyksen jälkeen alus kallistui puolelta toiselle ja upposi sitten alle minuutissa. Pelastusveneitä ei ehditty laskea, joten eloonjääneet joutuivat tarrautumaan meren pinnalla kelluviin laivan kappaleisiin.
Paikalle saapunut toinen alus ruotsalainen S/S "Luna" pelasti neljä miehistön jäsentä sekä kapteenin ja perämiehen. Pelastetut perämiestä lukuun ottamatta vietiin "Lunan" salonkiin, mutta juuri samalla hetkellä myös "Luna" ajoi miinaan ja upposi vieden pelastetut miehet mukanaan. "Everildan" perämiestä oli luultu kuolleeksi, ja hänet oli jätetty pelastusveneen pohjalle. Hän oli kuitenkin ainoa "Everildan" miehistöstä, joka lopulta selvisi onnettomuudesta, samoin "Lunan" miehistö pelastui kokonaisuudessaan.
Alukset upottaneet miinat oli laskettu edellisenä yönä saksalaisesta miinalaiva "Deutschlandista," joka laski Mäntyluodon väylälle kaikkiaan 80 miinaa. Vielä kolmaskin ruotsalaislaiva, S/S "Norra Sverige", ajoi näihin miinoihin ja tuhoutui miehistöineen 7. joulukuuta 1914.
Pelastusyhtiö Neptun nosti suurimman osan "Everildan" lastista vuosien 1915–1916 aikana. Nostotöiden aikana yksi Neptunin sukeltajista kuoli ja toinen sairastui vakavasti. Laivan hylky makaa pohjassa 25–33 metrin syvyydessä.
S/S "Everilda" oli rakennettu Englannissa Whitbyssä vuonna 1882. Sen vetoisuus oli 1 390 brt, koneteho 520 hv, pituus 72,9 metriä, leveys 10,4 metriä ja syväys 5,4 metriä. Toinen uponnut alus, S/S "Luna," oli rakennettu vuonna 1905 Norjassa, josta se oli ostettu tukholmalaiselle Svea-varustamolle pari vuotta myöhemmin. "Lunan" vetoisuus oli 1 080 brt, koneteho 675 hv, pituus 66 metriä, leveys 10 metriä ja syväys lastissa 4,9 metriä.
Vallankumous kulttuuriin
Vallankumous kulttuuriin on Pelle Miljoona & 1980 -yhtyeen kokoelmalevy, joka julkaistiin 3. maaliskuuta 2004. Kokoelma sisältää yhtyeen tunnetuimmat kappaleet vuosilta 1978–1980.
Kokoelman ovat koonneet Tumppi Varonen, Pelle Miljoona sekä Ari Taskinen, ja sen on uudelleenmasteroinut Esa Santonen DER-studiolla tammikuussa 2004.
Kaikki sovitukset 1980, paitsi (12) 1978.
Kenny Acheson
Kenneth Henry "Kenny" Acheson (s. 27. marraskuuta 1957 Cookstown, Pohjois-Irlanti) on entinen brittiläinen Formula 1 -kuljettaja.
Acheson aloitti kilpailijan uransa ajamalla isänsä kilpa-autoja sekä Britannian pikkuformulasarjoissa, joissa hän menestyi hyvin. Hän voitti Formula Ford -sarjan mestaruuden kolmesti ja kilpaili myös Formula 3 ja Formula 2 -sarjoissa, kunnes hänen jalkansa murtuivat Formula 2 -sarjassa.
Acheson debytoi F1-sarjassa kaudella RAM-tallin autolla Britannian GP:ssa. Hän osallistui urallaan kymmeneen osakilpailuun, mutta selvisi maaliin saakka vain kerran, Etelä-Afrikan GP:ssa 1983, jossa hän sijoittui 12. Kahdesti kaudella Acheson pääsi kilpailuun, mutta joutui keskeyttämään niissä.
Formula 1:sten jälkeen Acheson siirtyi ajamaan CART:ia ja urheiluautosarjoja, joissa hän voitti Japanin urheiluautomestaruuden vuonna 1987. Hän ajoi myös Le Mansin 24 tunnin ajoja Sauberin, Nissanin ja Toyotan autoilla sijoittuen toiseksi vuosina 1989 ja 1992. Acheson lopetti uransa Daytonan 24 tunnin ajojen jälkeen.
Hietaneilikka
Hietaneilikka ("Dianthus arenarius", syn. "D. borussicus") on Euroopassa kasvava harvinainen kohokkikasvi. Suomessa se on rauhoitettu laji. Hietaneilikka kasvaa mätästävästi ja 10–25 senttiä korkeaksi. Sen lehdet ovat lähes neulasmaisia. Laji kasvaa Pohjois- ja Keski-Euroopassa, mutta se ei ole yleinen missään osissa levinneisyysaluettaan.
Monivuotinen hietaneilikka kasvaa 10–25 senttimetriä korkeaksi ja on tiiviisti mätästävä. Kasvi on kalju. Harmaanvihreät lehdet ovat tasasoukkia, lähes neulasmaisia. Aluslehdet ovat tiheässä. Pitkäperäiset, tuoksuvat isot kukat ovat yksittäin. Sekä kukan verhiö että teriö ovat viisilehtisiä. Verhiö on torvimainen ja ulkoverhiöllinen. Terälehdet ovat valkoisia ja kapealiuskaisia, lisäteriö puuttuu. Emin vartaloita on kaksi kappaletta. Hietaneilikka kukkii Suomessa heinä-elokuussa. Hedelmä on neliliuskaisesti aukeava kota.
Hietaneilikkaa tavataan luonnonvaraisena Pohjois- ja Keski-Euroopassa, mutta sen levinnäisyysalue on laikuttainen eikä se ole missään yleinen. Itäisimmät esiintymät ovat Luoteis-Venäjällä, Valko-Venäjällä ja Ukrainassa, läntisimmät Keski-Saksassa ja Itävallassa. Pohjoisessa hietaneilikkaa tavataan Etelä-Ruotsissa, Baltian maissa ja Etelä- ja Itä-Suomessa. Suomessa hietaneilikan esiintymät seuraavat harjualueita. Sitä kasvaa muun muassa Jämijärvellä Hämeenkankaan alueella, Tammisaaressa Lohjanharjun tuntumassa ja monin paikoin Etelä-Savossa ja Kymenlaaksossa. Pohjoisimmat esiintymät ovat Rautavaaralla, Kontiolahdella ja Sotkamossa.
Suomen populaatiot kuuluvat lajin itäiseen alalajiin "borussicus" (idänhietaneilikka). Nimialalajia "arenarius" (etelänhietaneilikka) esiintyy Suomea lähinnä Etelä-Ruotsissa ja Baltiassa.
Hietaneilikka kasvaa aurinkoisilla, niukkaravinteisilla ja avoimilla harjutörmillä ja rapakivijyrkänteillä. Toisinaan sitä tapaa myös polkujen, metsäteiden ja tienpientareiden varsilta. Suomessa hietaneilikan taantuminen on seurausta soranotosta, metsänistutuksista ja metsäpalojen vähyydestä. Se on heikko kilpailemaan muiden lajien kanssa kasvupaikkojen kasvaessa umpeen. Suomessa hietaneilikan esiintymistä on suojeltu 16 prosenttia. Tammisaaressa lajia on myös onnistuneesti pystytty siirtämään tienrakentamisen alta ja kylvämään uusille kasvupaikoille tienpientareille. Uhanalaisluokituksessa hietaneilikka on luokiteltu Suomessa erittäin uhanalaiseksi.
Hietaneilikka on Suomessa erittäin uhanalaisen hietaneilikkavyökoin ("Caryocolum schleichi") ravintokasvi.
Hietaneilikkaa kasvatetaan myös koristekasvina.
Friuli
Friuli oli valtio koillisessa Italiassa, mutta se kuvaa myös aluetta, joka sijaitsee autonomisessa Friuli-Venezia Giuliassa. Friulilla on aina ollut oma kieli ja kulttuuri. Sijaintinsa vuoksi useat kansat ovat valloittaneet sen useita kertoja sen historian aikana. Friulia ovat hallinneet muiden muassa venetsialaiset, Itävalta-Unkari ja Napoleon. Sillä on oma lippu ja vaakuna. Vuonna 1921 koko Friulin alueesta tuli osa Italian valtiota vaikka suhteet Itävaltaan ja naapurialueisiin säilyivät edelleen läheisinä. Friuli-Venezia Giulian hallinnollinen pääkaupunki on Trieste, kun taas Udine on Friulin kulttuurikeskus.
Allen Berg
Allen Berg (s. 1. elokuuta 1961 Vancouver, Kanada) on entinen kanadalainen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui urallaan yhdeksään osakilpailuun saavuttamatta yhtään MM-pistettä.
Berg teki debyyttinsä F1-sarjassa Itä-Yhdysvaltain GP:ssa 1986 Osella-tallin autolla. Tämän jälkeen hän osallistui kauden aikana kahdeksaan osakilpailuun, joista parhaaksi saavutukseksi jäi Saksan GP:sta 12. sija.
Paksunnos tarkoittaa paalupaikkaa ja "kursivoitu" kilpailun nopeinta kierrosta.
Ajanpysäyttäjät
Ajanpysäyttäjät ("Clockstoppers") on yhdysvaltalainen, vuonna 2002 ensi-iltansa saanut tieteisseikkailuelokuva.
Kathrin Klaas
Kathrin Klaas (s. 6. helmikuuta 1984) on saksalainen moukarinheittäjä.
Tampereen alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2003 Klaas oli kahdeksas ja Erfurtin alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2005 neljäs. Helsingin MM-kisoissa 2005 Klaas jäi karsinnassa vaille tulosta. Göteborgin EM-kisoissa 2006 hän oli kuudes.
Klaas karsiutui loppukilpailusta Osakan MM-kisoissa 2007 ja Pekingin olympialaisissa 2008. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 Klaas sijoittui neljänneksi ennätyksellään 74,23. Saman vuoden Belgradin universiadeissa hän sai pronssia. Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 Klaas karsiutui loppukilpailusta. Daegun MM-kilpailuissa 2011 hän sijoittui seitsemänneksi tuloksella 71,89 m.
Helsingin EM-kilpailuissa 2012 Klaas oli neljäs tuloksella 70,44 ja Lontoon olympialaisissa 2012 niin ikään neljäs ennätyksellään 76,05. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän karsiutui loppukilpailusta. Zürichin EM-kilpailuissa 2014 Klaas oli neljäs ja Pekingin MM-kilpailuissa 2015 kuudes.
Klaas karsiutui 2016 loppukilpailusta sekä Amsterdamin EM-kilpailuissa että Rio de Janeiron olympialaisissa. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui 11:nneksi.
Klaasin ennätys on 10. elokuuta 2012 Lontoossa heitetty 76,05. Hän on tuloksella Saksan kaikkien aikojen tilastossa Betty Heidlerin jälkeen toisena.
Scooby-Doo (hahmo)
Scoobert ”Scooby”-Doo on kuvitteellinen koira, joka esiintyy nimikkohahmona Scooby-Doo-televisiosarjoissa ja -elokuvissa. Scooby-Doo on tanskandoggi, jonka paras ystävä on Shaggy Rogers (joissakin suomennoksissa Nuhru).
Pascal Fabre
Pascal Fabre (s. 9. tammikuuta 1960 Lyon, Ranska) on entinen ranskalainen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui 14 ja starttasi 11 osakilpailuun kaudella AGS-tallin autolla. MM-pisteitä hän ei kyennyt saavuttamaan. Parhaimmillaan Fabre ylsi kahdesti yhdeksänneksi, vuoden 1987 Ranskan ja Britannian GP:ssä.Fabre ajoi kahdeksan kertaa maaliin.
Franco Forini
Franco Forini (s. 22. syyskuuta 1958 Muralto, Sveitsi) on entinen sveitsiläinen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui urallaan ainoastaan kolmeen osakilpailuun Osella-tallin autolla kaudella .
Forini starttasi kahteen GP:hin, mutta ei selviytynyt maaliin saakka kertaakaan, eikä näin ollen kyennyt saavuttamaan MM-pisteitä.
S/S Norra Sverige
S/S Norra Sverige oli ruotsalainen Svea-varustamon matkustajahöyrylaiva, joka ajoi miinaan ja upposi Mäntyluodon lähellä 7. joulukuuta 1914. Laivan 25 hengen miehistö menehtyi turmassa.
"Norra Sverige" oli lähtenyt kappaletavaralastissa mutta ilman matkustajia Ruotsista kohti Mäntyluotoa 6. joulukuuta 1914. Saman päivän aamuna ajoivat ruotsalaiset S/S "Everilda" ja S/S "Luna" saksalaisen miinalaivan laskemiin miinoihin ja upposivat Mäntyluodon lähellä. Mäntyluodon satamakomendantti lähetti heti tiedotteen kaikkiin Suomen ja Ruotsin satamiin ja pyysi keskeyttämään liikenteen Mäntyluotoon. Kaikki Ruotsista kohti Mäntyluotoa lähteneet alukset "Norra Sverige" -laivaa lukuun ottamatta saatiinkin pysäytettyä, kun torpedoveneet tavoittivat ne matkan varrella.
Mäntyluodon satamakomendantti siirtyi moottoriveneellä Säpin saareen heti 7. joulukuuta aamulla ja odotti siellä yhdessä luotsien kanssa "Norra Sverigen" saapumista. Kun laiva nähtiin lännen horisontissa, he lähtivät sitä kohti moottoriveneellä ampuen samalla valoraketteja ja heiluttaen lippuja. Laivalta ei kuitenkaan huomattu tätä, ja se jatkoi matkaansa kohti Mäntyluodon satamaa. Saavuttuaan miinakentän lähelle laiva nosti luotsilipun ja jäi odottamaan luotsia. Luotsit eivät uskaltaneet enää lähestyä miinakenttään ajelehtimassa ollutta laivaa, ja pian laivan keskiosan kohdalla räjähtikin miina. Laiva upposi nopeasti vieden koko 25 hengen miehistön mukanaan.
Rautarunkoinen, kaksimastoinen ja yksipiippuinen S/S "Norra Sverige" oli rakennettu vuonna 1875 Gävlessä Nya Varvetin telakalla. Sen vetoisuus oli 759 brt, koneteho 480 hv, pituus 57,6 metriä, leveys 8,1 metriä ja syväys lastissa 4,1 metriä.
Setä Samulin sirkus
Setä Samulin sirkus on Pelle Miljoona & Rockers -yhtyeen yhdeksäs ja Pelle Miljoonan 25. albumi. Se julkaistiin 18. elokuuta 2004.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Pelle Miljoona sekä sovittanut Rockers.
Renault Samsung SM3
Renault Samsung SM3 on Nissan Bluebird Sylphy G10/Nissan Almera N16 -pohjainen malli, jota valmistaa Etelä-Koreassa Renault Samsung Motors.
Vuonna 2006 SM3 julkaistiin Nissan Almera Classic -nimellä Ukrainassa ja Venäjällä. Samana vuonna auto julkaistiin Väli- ja Etelä-Amerikassa Nissan Almerana täyttämään Sentran alapuolelle jäänyt aukko mallistossa Sentran kasvaessa uudistuksen yhteydessä.
Vuodesta 2009 lähtien valmistettu toisen sukupolven SM3 on uudelleennimetty Renault Fluence.
Renault Samsung SM7
Renault Samsung SM7 on eteläkorealaisen Renault Samsung Motorsin vuodesta 2007 valmistama ylellinen sedan. Se perustuu Nissan Teana -malliin.
S/S Helsingfors
S/S Helsingfors oli Helsingfors Ångfartygs Aktiebolagetin omistama suomalainen yhdistetty rahti- ja matkustajalaiva, joka ajoi karille ja upposi Bengtskärin lähellä 1. tammikuuta 1905, jolloin kuusi miehistön jäsentä menehtyi. Tapaus antoi alkusysäyksen Bengtskärin majakan rakentamiselle.
"Helsingfors" oli matkalla Lyypekistä Helsinkiin lastinaan kaoliinia ja jonkin verran kiinanposliinia. Alus sai määräyksen poiketa Hangossa, mutta matkalla sinne se ajoi sumun ja myrskyn vallitessa karille Örön ja Bengtskärin välillä Bengtskärin luoteispuolella. Hangosta paikalle lähetetty pelastusalus "Protector" ajoi sekin karille lähestyessään S/S "Helsingforsia" mutta onnistui seuraavana päivänä irrotautumaan karilta ja siirtymään "Helsingforsin" viereen. "Helsingfors" oli kuitenkin tässä vaiheessa jo kallistunut, ja pian se kääntyi ympäri. Tällöin viisi miehistön jäsentä jäi loukkuun laivan sisällä ja kuudes hukkui meren pinnalla. "Helsingforsin" upottua osa sen kansirakenteista ja rikistä jäi veden pinnan yläpuolelle, ja laivan miehistön jäseniä kiipesi sinne turvaan.
"Helsingforsin" hylyn jäänteet makaavat sorapohjalla 13 metrin syvyydessä höyrypannujen ylimpien osien ulottuessa 8 metrin syvyyteen. "Helsingforsin" uppoaminen vauhditti Bengtskärin majakan rakennushanketta, ja majakka valmistuikin sinne vuonna 1906.
S/S "Helsingfors" oli rakennettu vuonna 1902 Antwerpenissä Chantier Naval Auversiosin telakalla. Sen vetoisuus oli 437 nrt, pituus 63 metriä, leveys 9,12 metriä ja höyrykoneen teho 800 ihv.
M/S Brita Dan
M/S Brita Dan oli tanskalainen Rederiet J. Lauritzenin omistama vuonna 1961 valmistunut moottorialus, joka sai pohjakosketuksen ja upposi Santkarin ulkopuolella Rauman edustalla 7. marraskuuta 1964. Onnettomuudessa kuoli kolme laivan miehistön jäsentä.
"Brita Dan" oli tulossa Norresundbystä Tanskasta tyhjänä Raumalle hakemaan selluloosalastia, kun sen perä iskeytyi kovassa 9 boforin luoteismyrskyssä kariin kello 6.05 aamulla laivan odottaessa luotsia Kylmäpihlajan majakan lähellä. Alus tuli ohjauskyvyttömäksi, ja vähän ajan kuluttua myös sen kone pysähtyi, kun vesi täytti laivan konehuoneen. Osa miehistöstä siirtyi paikalle tulleisiin pelastusaluksiin kello 11 aikaan, kun laivan keula alkoi jo näkyvästi kohota ylös. Voimakas myrsky teki pelastustöistä erittäin vaativia. Laiva alkoi kallistua tuntia myöhemmin, ja puolen tunnin kuluttua tästä laivaan jääneet päällikkö ja yhdeksän miestä joutuivat veden varaan. Heistä saatiin pelastettua seitsemän paikalla olleisiin aluksiin, mutta kolme miestä hukkui laivan vajotessa pohjaan.
Hollming Oy nosti "Brita Danin" hylyn pinnan lähelle kesällä 1965, ja suhteellisen uudesta laivasta irrotettiin kaikki käyttökelpoinen materiaali. Riisuttu hylky laskettiin sitten takaisin pohjaan, jossa se edelleenkin on. Vuonna 2003 Suomen Ympäristökeskus poisti hylystä noin 20 tonnia sinne jäänyttä öljyä.
M/S "Brita Dan" oli keskikokoinen 3 065 brt:n rahtilaiva, jossa oli neljä ruumaa ja kansirakennus laivan perässä.
Tää on kapinaa!
Tää on kapinaa! on Pelle Miljoonan kokoelmalevy, joka julkaistiin 1. kesäkuuta 2005. Levy sisältää Pelle Miljoona & N.U.S. -yhtyeen kitaristi Pasi ”Bastard” Huopalaisen nauhoittamia N.U.S.:n ja sitä edeltäneen Jasminen keikkoja sekä treenejä vuosilta 1976–1978. Mukana on myös kaksi radio-ohjelmapätkää.
Äänitykset on tehty National-kasettimankalla ja kahdella muovisella, kolmionmuotoisella Philips-mikillä. Levy on LampLiteLtd:n ensimmäinen CD-julkaisu.
Torpedovene Bditelnyi
Bditelnyi oli Venäjän keisarikunnan laivaston Bditelnyi-luokan torpedovene, joka ajoi Saksan keisarikunnan laivaston sukellusveneen "SM UC58" laskemaan miinaan 27. marraskuuta 1917 Outoorin kohdalla Mäntyluodon eteläpuolella. Onnettomuudessa menehtyi noin 50 miehistön jäsentä ja kaksi laivan mukana ollutta suomalaista luotsia. Yhdeksän matruusia onnistui pelastautumaan ainoaan ehjänä säilyneeseen pelastusveneeseen.
"Bditelnyj" oli rakennettu Saksassa vuonna 1906. Sen pituus oli 64 metriä, leveys 7 metriä ja suurin matkanopeus 27 solmua. Laiva oli varustettu torpedoputkilla, tykeillä ja myöhemmin lisättiin miinanlaskukiskot, joissa kyettiin kuljettamaan kuusitoista miinaa. Voimanlähteenä oli kaksirivinen 6000 hevosvoiman trippelihöyrykone.
Aluksen aseistukseksi muutettiin 1912 kaksi 75 millimetrin tykkiä ja kuusi konekivääriä eikä se saavuttanut enää kuin 22 solmun nopeuden "Bditelnyj", joka kuului 7. torpedovenedivisioonaan, valvoi ensimmäisen maailmansodan aikana Turun ja Ahvenanmaan merialueita ja tapahtumahetkellä se oli matkalla Raumalta Mäntyluotoon. Laiva oli ottanut luotsin Pirskerissä sijainneelta Luvian luotsiasemalta. Aluksen saavuttua noin kello 15 Outoorin kohdalle räjähti miina sen komentosillan kohdalla, jolloin koko keulaosa tuhoutui. Peräosa pysyi pinnalla noin kymmenen minuuttia ja eloonjääneet kamppailivat meressä laivan kappaleiden seassa. Yhdeksän heistä onnistui pääsemään ainoaan ehjänä säilyneeseen pelastusveneeseen ja soutamaan Mäntyluodon satamaan.
Muutamia päiviä onnettomuuden jälkeen samalla paikalla tapahtui vielä toinenkin onnettomuus, jossa kaksi paikalle tullutta venäläistä kymmenmetristä puista miinanraivaajavenettä tuhoutui miehistöineen toisen veneistä ajettua miinaan. Sukellusvene "UC58" oli laskenut kaikkiaan 18 miinaa Outoorin väylälle jo elokuussa 1917. Sodan jälkeen kesinä 1919 ja 1922 Helsingin Meripelastustoimi Oy nosti "Bditelnyin" hylystä aseistusta, koneenosia ja arvometallia. Hylky jäi sitten unohduksiin, kunnes porilaiset urheilusukeltajat löysivät sen uudelleen kesällä 1990.