hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Ray of Light (kappale)
Ray of Light on yhdysvaltalaisen poplaulaja Madonnan toinen singlejulkaisu hänen seitsemänneltä studioalbumiltaan "Ray of Lightilta". Single julkaistiin huhtikuussa 1998. Kappaleen ovat tuottaneet Madonna ja William Orbit ja sitä olivat heidän lisäkseen säveltämässä Clive Muldoon, Christine Leach ja Dave Curtiss. "Ray of Light" menestyi hyvin nousten singlelistoille ympäri maailmaa, muun muassa Yhdysvalloissa ja Britanniassa. Billboard Hot 100 -listalla kappaleen paras sijoitus oli viides sija. Billboard Hot Dance Music/Club Play -listalla "Ray of Light" ylsi ykköseksi. Kappaleen musiikkivideon ohjasi ruotsalainen Jonas Åkerlund.
Kappaleen ovat alun perin kirjoittaneet Clive Muldoon ja Dave Curtiss, mutta William Orbit ja Christine Leach levyttivät kappaleen uudelleen ennen kuin aloittivat yhteistyön Madonnan kanssa.
Jonathan Nolan
Jonathan Nolan (s. 6. kesäkuuta 1976 Lontoo) on brittiläinen kirjailija ja käsikirjoittaja, joka tunnetaan muun muassa kirjoittamastaan novellista "Memento Mori", johon pohjautuu "Memento"-elokuvan käsikirjoitus.
Nolan syntyi vuonna 1976 Lontoossa ja vietti lapsuutensa Chicagossa. Hän valmistui Georgetownin yliopistosta 1999. Hänen veljensä on elokuvaohjaaja Christopher Nolan.
Vuonna 2015 HBO palkkasi Jonathan Nolanin käsikirjoittamaan Säätiö-trilogiaan perustuvaa televisiosarjaa.
Mantorras
Pedro Manuel Torres, pelaajanimeltään Mantorras, (s. 18. maaliskuuta 1982 Luanda, Angola) on angolalainen 179 senttimetriä pitkä jalkapalloilija, joka edusti pitkään portugalilaista SL Benficaa. Mantorrasin pelipaikka oli hyökkääjä.
Mantorras aloitti ammattilaisuransa Alvercassa, jossa hän pelasi kaudet 1999–2000 ja 2000–2001. Noiden kahden kauden jälkeen hän siirtyi Benficaan. Seurajoukkueuran parhaita saavutuksia ovat Portugalin liigamestaruus, Portugalin Cupin voitto ja Portugalin Supercupin voitto.
Angolan maajoukkueessa Mantorras on pelannut 34 ottelua. Pelaamissaan maaotteluissa hän on tehnyt kuusi maalia. Vuonna 2001 hänet valittiin maanosansa parhaaksi nuoreksi jalkapalloilijaksi. Hän kuului Angolan joukkueeseen MM-kisoissa 2006 ja pääsi kahdessa ottelussa vaihtopelaajana kentälle.
Konrad Knudsen
Konrad Gustav Knudsen (s. 19. elokuuta 1890, Drammen Norja – k. 16. kesäkuuta 1959) oli norjalainen taidemaalari, toimittaja ja kansanedustaja.
Knudsen toimi maalarina Drammenissa vuosina 1904–1908, ennen kuin matkusti Yhdysvaltoihin. Yhdysvalloissa hän työskenteli rakennustyöläisenä ja maalasi vapaa-ajallaan. Hänestä tuli toimittaja paikalliseen norjankieliseen sanomalehteen. Knudsen palasi Drammeniin 1920 ja maalasi siellä vuoteen 1923, jolloin hän sai töitä Fremtiden-sanomalehdestä. Hän kuului Norjan työväenpuolueeseen vuodesta 1921, ja vuonna 1937 hänet valittiin Norjan parlamenttiin eli stortingetiin.
Vuonna 1935 neuvostoliittolaisen vallankumousmiehen Lev Trotskin oleskelupa umpeutui Ranskassa. Trotski sai turvapaikan Norjasta silloisen oikeusministerin, myöhemmin YK:n pääsihteerin Trygve Lien kutsumana. Trotski asui taidemaalari Knudsenin kotona Norderhovissa Hønefossin lähellä. Vuonna 1937 Norjan hallitus määräsi Neuvostoliiton painostuksesta Trotskin kotiarestiin. Neuvostoliittolaisten virkamiesten kanssa käytyjen pitkien neuvottelujen jälkeen Trygve Lie määräsi Trotskin muuttamaan Norjasta Meksikoon. Toisen maailmansodan aikana Knudsen asui Ruotsissa, Kanadassa ja Yhdysvalloissa. Hän palasi Norjaan sodan jälkeen.
Nokoué-järvi
Nokoué on järvi Etelä-Beninissä, Cotonoun pohjoispuolella. Se on 20 kilometriä pitkä ja 11 kilometriä leveä. Järven länsilaidalla on kuuluisa Ganvién veden ylle rakennettu kylä. Nokouéen laskevat sen pohjoisosassa So ja Ouémé. Järvi on tärkeä linnuille. Se on yhdistetty mereen kahdella kanavalla.
Vuonna 1960 järvestä mereen vieviä ojia levennettiin. Järviveden ollessa matalalla joulukuusta toukokuuhun merivesi virtaa järveen päin nousuveden aikaan. Sateiden jälkeen joet tuovat jälkeen ravinteita, ja vesihyasintti kasvaa laajoina mattoina. Suolaisen veden purskeet tappavat vesihyasintteja.
Duncan Ferguson
Duncan Ferguson (27. joulukuuta 1971, Stirling) on skotlantilainen entinen jalkapalloilija.
Hyökkääjänä pelaava Ferguson aloitti ammattilaisuransa kaudella 1990–1991 Dundee Unitedissa. Ensimmäisellä kaudellaan Ferguson pääsi yhdeksässä sarjapelissä kentälle ja viimeisteli yhden maalin. Kaudella 1991–1992 Ferguson viimeisteli 15 maalia 38 pelissä, mikä on hänen ennätyksensä Skotlannin ajoilta. Kaudeksi 1993–1994 Ferguson vaihtoi Glasgow'n suurseura Rangersin paitaan. Aikaa Rangersissa varjosti pelikentällä tapahtuneesta yhteenotosta Raith Roversin John McStayn kanssa Fergusonille määrätty vankeustuomio. Myös peliaika Rangersissa jäi vähiin, ja lokakuussa 1994 hän siirtyi Englannin Valioliigan Evertoniin. Joulukuussa 1998 Ferguson myytiin Newcastle Unitediin kahdeksan miljoonan punnan siirtosummalla, mutta hän palasi elokuussa 2000 Evertoniin. Ferguson kärsi vankeustuomionsa Barlinnien vankilassa syksyllä 1995. Hän katsoi tuomion johtuvan Skotlannin jalkapalloliiton toimista ja kieltäytyi tämän jälkeen pelaamasta Skotlannin maajoukkueessa.
Vaikka Ferguson ei ollut Evertonissa varsinainen maalitykki (ennätys kaudelta 1997–1998, 11 maalia) saavutti hän paikan seuran kannattajien sydämissä tekemällä tärkeitä maaleja muita suurseuroja vastaan. Ferguson tunnettiin kovasta ja aggressiivisesta pelityylistään, joka saattoi hänet usein vaikeuksiin tuomareiden kanssa.
Fergusonin sopimus Evertonin kanssa päättyi kauden 2005/2006 loppuun, minkä jälkeen myös hänen ammattilaisuransa päättyi.
Säveltäjä Osmo Tapio Räihälän orkesteriteos "Barlinnie Nine" on "musiikillinen muotokuva" Duncan Fergusonista. Sävellyksen kantaesityksen iltana huhtikuussa 2005 Ferguson viimeisteli voittomaalin Evertonille Manchester Unitedia vastaan.
Frankensteinin poika
Frankensteinin poika on vuonna 1939 valmistunut elokuva. Sen on ohjannut Rowland V. Lee. Elokuva on jatkoa kahdelle aikaisemmalle elokuvalle: Frankenstein (1931) ja Frankensteinin morsian (1935).
Henry Frankensteinin poika Wolf tulee vaimonsa ja poikansa kanssa isänsä vanhaan asuntoon. Hän löytää isänsä työpajasta vanhan Ygor-nimisen miehen, joka on yritetty hirttää. Ygor vie Frankensteinin katsomaan Henryn ja tämän isän hautoja kellariin ja samalla sieltä löytyy Frankensteinin hirviö. Se ei ole kuollut, mutta on erittäin sairas. Nuori Frankenstein alkaa hoitaa hirviötä kuntoon kunnioittaen isäänsä, joka hänen mielestään oli suuri nero luodessaan keinotekoisesti elämää. Wolf saa isänsä luomuksen fyysisesti kuntoon, mutta ei onnistu saamaan sitä henkisesti tasapainoiseksi. Hirviö tottelee vain Ygoria ja sen takia Wolfin perhe ja koko kylä ovat vaarassa.
Valtion filmitarkastamo kielsi elokuvan kokonaan 1939, joten elokuvaa ei saanut Suomessa laillisesti esittää eikä levittää. Kieltopäätöstä yritettiin kumota uusintatarkastuksessa vuonna 1955, mutta filmitarkastamon perillinen, Valtion elokuvatarkastamo, piti kiellon ennallaan. Täyskielto kumoutui täten vasta 1.1.2001 kuvaohjelmien tarkastusta koskevan lakimuutoksen yhteydessä aikuissensuurin poistuttua Suomesta.
Wim Slijkhuis
Willem Frederik ”Wim” Slijkhuis (13. tammikuuta 1923 Leiden – 28. kesäkuuta 2003 Badhoevedorp) oli alankomaalainen kestävyys- ja keskimatkojen juoksija.
Slijkhuis alkoi kilpailla kansallisissa kilpailuissa vuonna 1940. Toisen maailmansodan jälkeen hän aloitti kansainvälisen uransa. Oslon EM-kilpailuissa 1946 hän voitti hopeaa 5 000 metrin juoksussa Ison-Britannian Sydney Woodersonin jälkeen.
Lontoon olympialaisissa 1948 Sljkhuis jäi 5 000 metrillä pronssille Belgian Gaston Reiffin ja Tšekkoslovakian Emil Zátopekin jälkeen ajalla 14.26,8. Hän osallistui myös 1 500 metrin juoksuun, jossa aloitti loppukirinsä liian myöhään ja jäi jälleen pronssille ajalla 3.50,4. Slijkhuisin saavutukset jäivät hänen maannaisensa Fanny Blankers-Koenin varjoon, sillä Blankers-Koen voitti neljä kultaa samoissa olympialaisissa.
Brysselin EM-kisoissa 1950 Slijkhuis onnistui voittamaan 1 500 metrin kilpailun, mutta Helsingin olympialaisissa 1952 hän ei saavuttanut merkittävää menestystä. Slijkhuis joutui lopettamaan urheilu-uransa 1954 loukkaantumisten takia. Yhteensä hän voitti uransa aikana 11 Alankomaiden mestaruutta ja teki 29 Alankomaiden ennätystä. Hänet tunnettiin kilpauransa aikaan omapäisenä urheilijana, joka joutui usein riitoihin toimitsijoiden kanssa.
Joe Pantoliano
Joe Pantoliano (s. 12. syyskuuta 1951 Hoboken, New Jersey, Yhdysvallat) on amerikanitalialainen näyttelijä. Hänen vanhempansa ovat syntyperäisiä italialaisia. Pantoliano tunnetaan muun muassa rooleistaan elokuvissa "Arkajalat", "Bound", "Keskiyön pako", "Matrix", "Memento" ja "" sekä televisioroolistaan "Sopranosissa". Hän myös ääninäytteli Luigi Goterellia videopelissä "Grand Theft Auto III". Vuonna 2003 Pantoliano sai Emmy-palkinnon "Sopranos"-roolistaan.
David Weir
David Weir (s. 10. toukokuuta 1970 Falkirk) on skotlantilainen jalkapallopelaaja, jonka pelipaikka on puolustaja. Hän pelasi muun muassa englantilaisseura Evertonissa sekä viimeiset pelivuotensa Skotlannin Valioliigan Glasgow Rangersissa. Hän pelasi Skotlannin maajoukkueessa 69 ottelua ja teki niissä yhden maalin vuosina 1997–2010.
David Weir aloitti ammattilaisuransa kotikaupungissaan Falkirkissa kaudella 1992–1993, missä hän pelasi 30 sarjapeliä tehden yhden maalin. Neljällä kaudellaan Falkirkissa Weir pelasi yhteensä 132 sarjapeliä (8 maalia). Kaudeksi 1996–1997 Weir siirtyi Heart of Midlothianin eli Heartsin riveihin. Heartsissa Weir pelasi kaksi ja puoli kautta (ensimmäisellä kaudellaan hän teki ammattilaisuransa maaliennätyksen, kuusi maalia), kunnes siirtyi tammikuussa 1999 Englannin Valioliigan Evertoniin. Kaudella 2005–2006 Weir oli seuransa mukana pelaamassa ensin Mestarien liigan karsinnoissa ja sitten UEFA Cupissa. Molemmat yritykset jäivät seuran kannalta lyhyeksi.
Kaudeksi 2008–2009 Weir siirtyi takaisin kotimaahansa Skotlantiin ja Rangersiin.
Norfolk (täsmennyssivu)
Norfolk on alun perin englantilaisen kreivikunnan nimi, katso Norfolk.
Telê Santana
Telê Santana da Silva, joka yleensä tunnettiin vain nimellä Telê Santana (26. kesäkuuta 1931 Itabirito, Minas Gerais, Brasilia – 21. huhtikuuta 2006 Belo Horizonte, Minas Gerais, Brasilia) oli brasilialainen jalkapalloilija ja myöhemmin jalkapallovalmentaja.
Telê Santana ei pelaajana saavuttanut järin menestyksekästä uraa, vaikka edustikin useita maansa huipputason seuroja kuten Fluminensea, Guarania, Madureiraa ja Vascoa. Hän kuului urallaan myös Brasilian maajoukkueen rinkiin, mutta joutui tyytymään lähinnä reservimiehen osaan. Hänen pelipaikkansa oli vasen laitalinkki, joskin hän aloitti uransa maalivahtina.
Telê Santana aloitti valmentamisen vuonna 1967 Fluminensen juniorijoukkueessa. Parin vuoden kuluttua hän siirtyi valmentamaan aikuisjoukkueita. Urallaan hän valmensi kotimaassaan Fluminensea, Atlético Mineiroa, Grêmiota, SE Palmeirasia, Flamengoa ja São Pauloa sekä kahteen otteeseen maajoukkuetta, vuosina 1982 ja 1986. Kumpanakin vuonna Telê Santana luotsasi Brasiliaa MM-kisoissa. Maajoukkuepestien välisen ajan hän valmensi saudiarabialaista liigajoukkuetta al-Ahlyä. Parhaiten Telê Santana muistetaan maajoukkueen lisäksi São Paulosta, jonka hän valmensi muun muassa kaksi kertaa Copa Libertadoresin ja Maailmanpokaalin voittoihin.
Hän joutui lopettamaan valmentamisen sairastuttuaan vuonna 1996 iskemiaan, joka vuonna 2003 johti vasemman jalan amputointiin. Vuoden 2006 huhtikuussa hän menehtyi suolistotulehdukseen.
Tuskegee
Tuskegee on kaupunki itäisessä Alabamassa, Yhdysvalloissa. Vuonna siellä oli noin 11 846 asukasta. Kaupunki tunnetaan erityisesti mustan ihmisoikeustaistelijan Rosa Parksin ja laulaja Lionel Richien syntymäkaupunkina. Tuskegee on tyypillinen köyhä alabamalainen kaupunki, jossa noin 95 prosenttia asukkaista on tummaihoisia. Kaupungissa sijaitsee Tuskegeen yliopisto ja ilmestyy sanomalehti The Tuskegee News. Kaupunki on myös tunnettu Yhdysvaltain armeijan ilmavoimien toisen maailmansodan aikana Euroopassa toimineesta tummaihoisista miehistä muodostetusta P-39 Airacobra-laivueesta, joka tunnettiin epävirallisesti nimellä Tuskegee Airmen.
Carrie-Anne Moss
Carrie-Anne Moss (s. 21. elokuuta 1967 Burnaby, Brittiläinen Kolumbia) on kanadalainen näyttelijä, joka tunnetaan erityisesti roolistaan Trinitynä elokuvatrilogiassa "Matrix". 1980-luvun lopulla hän muutti Espanjaan luomaan uraa mallina, mutta vuonna 1992 hän muutti ensimmäisen televisioroolinsa vuoksi Los Angelesiin. Muita hänen tunnettuja roolejaan ovat Natalie elokuvasta "Memento" sekä Caroline Clairmont elokuvasta "Pieni suklaapuoti". Moss meni naimisiin näyttelijä Steven Royn kanssa vuonna 1999, ja he saivat lapsen kesällä 2003. Vuonna 2007 hän näytteli elokuvassa "Paranoia". Hän toimi myös Aria T’Loak -nimisen kuvitteellisen hahmon ääninäyttelijänä pelisarjassa "Mass Effect" ja näyttelee Jeri Hogarthia "Jessica Jonesissa" (2015–) ja muissa Marvelin Netflix-sarjoissa.
La Chaux-de-Fonds
La Chaux-de-Fonds on kaupunki Sveitsin Juravuoristossa tuhannen metrin korkeudella merenpinnasta ja pari kilometriä Ranskan rajasta. Se on Geneven ja Lausannen jälkeen Sveitsin ranskankielisen alueen kolmanneksi suurin kaupunki. Kaupungin asukasmäärä on noin 39 000. Se on pysynyt lähes samana yli sadan vuoden ajan.
Alueen ensimmäiset asukkaat tulivat seudulle noin 10 000 vuotta sitten ja olivat epipaleoliittisen kauden ihmisiä. 1300-luvun alussa alueet olivat valangien loordien hallussa ja alueen ihmisen pääelinkeino oli maanviljely. Ensimmäinen kirkko rakennettiin La Chaux-de-Fondsiin vuonna 1528, ja 1500-luvun lopussa kaupungista tuli tärkeä tienristeys Neuchâtelin ja Franche-Comten alueiden välillä.
La Chaux-de-Fondsin väkiluku kasvoi kolmikymmenenvuotisen sodan aikana lähinnä kaupankäynnin kannalta strategisen sijainnin takia, mutta alueen talous lähti vasta 1700-luvulla kunnolla käyntiin pitsin kehittämisen ja kelloteollisuuden avulla.
Kaupunki paloi kokonaan vuoden 1794 suuressa tulipalossa ja vasta vuonna 1835 Charles Henry Junod julkisti uuden kaupunginrakennussuunnitelman.
Kaupungin talous perustuu teollisuuteen ja suuriin kellotehtaisiin, joista kuuluisimpia ovat Girard-Perregaux, TAG Heuer, Corum ja Breitling.
Kaupungin arkkitehtuuri on ottanut vaikutusta Art Nouveau -tyylistä. La Chaux-de-Fonds on yhdessä läheisen Le Loclen kaupungin kanssa maailmanperintökohde. Kaupungit ovat kulttuurikohde, jonka arvo on kelloteollisuuden tarpeista tapahtuneessa kaupunkisuunnittelussa ja -rakentamisessa.
Kaupungissa on kansainvälinen kelloteollisuuden museo. Kaupungin sanomalehteä L'impartialia on julkaistu vuodesta 1880 lähtien.
Egyptinkobra
Egyptinkobra ("Naja haje") eli kleopatrankobra tai aspiskäärme on erittäin myrkyllinen käärme. Se on kymmenen kertaa niin myrkyllinen kuin silmälasikäärme. Egyptinkobra elää Saharan, Pohjois-Afrikan ja Arabian niemimaan savanneilla, kuivissa metsissä ja puoliaavikoilla. Se voi kasvaa lähes kolme metriä pitkäksi. Muiden kobrien tavoin se kohottaa päänsä ilmaan tuntiessaan itsensä uhatuksi ja levittää niskansa leveäksi hupuksi. Jos tämä ei saa tunkeilijaa perääntymään kobra lähestyy ja valmistautuu iskuun. Egyptinkobran kuonon rostraalisuomu on hyvin pieni verrattuna samannäköiseen eteläafrikkalaiseen juovakuonokobraan ("Naja annulifera"), jonka rostraalisuomu on laajentunut. Egyptinkobra jaetaan kolmeen alalajiin: ruskea nimialalaji, lähes musta marokonkobra ("N. h. legionis") ja keltainen arabiankobra ("N. h. arabica"), jolla on musta pää ja kaula. Egyptinkobran ravintoon kuuluvat muut käärmeet, sammakot, pikkunisäkkäät, linnut ja niiden munat. Se munii 10-20 munaa.
Kerrotaan, että Egyptin kuningatar Kleopatra valitsi egyptinkobran, kun hän vuonna 30 eaa. teki itsemurhan eli antoi myrkkykäärmeen purra itseään. Lajin myrkky onkin hyvin voimakasta hermomyrkkyä, jolloin vain 15 milligrammaa riittää riistämään ihmisen hengen. Egyptinkobra esiintyy myös Tutankhamonin kuolinnaamiossa, jossa käärme kuvataan uhkausasennossa, aivan kuin se haluaisi suojella hallitsijaa.
Ashikaga
Ashikaga () on kaupunki Japanissa, Tochigin prefektuurissa. Kaupungin asukasluku on vähän alle 148 965 henkilöä. Heian-kauden aikana kaupunkia kehitti Minamoto no Yoshikuni, jonka jälkeläisistä tuli myöhemmin Ashikaga-klaani. Nykymuodossaan kaupunki on perustettu 1. tammikuuta 1921.
Vuorten keskellä sijaitsevan kaupungin halki virtaa Watarase-joki. Siellä sijaitsee Japanin vanhimmaksi oppilaitokseksi kutsuttu Ashikagan koulu. Aikoinaan Ashikaga oli kungfutselaisen oppineisuuden keskuspaikka Japanissa.
Evelyn Ashford
Evelyn Ashford (s. 15. huhtikuuta 1957 Shreveport, Louisiana) on yhdysvaltalainen entinen pikajuoksija. Hän voitti 100 metrin juoksun olympiakultaa Los Angelesissä 1984.
Hän tuli viidenneksi sadan metrin juoksussa jo 1976 olympialaisissa 19-vuotiaana. Hän olisi ollut yksi ennakkosuosikeista 1980 olympialaisissa, mutta Yhdysvallat boikotoi Moskovan kisoja. Vuonna 1983 hän juoksi 100 metrillä ME-ajan 10,79 Colorado Springissä ja oli suosikki voittamaan 100 metrin maailmanmestaruuden yleisurheilun ensimmäisissä maailmanmestaruuskilpailuissa Helsingissä. Ashford oli välierissä nopeampi kuin lopullinen voittaja Itä-Saksan Marlies Göhr. Loppukilpailussa Evelyn Ashford reväytti reitensä kesken juoksun ja keskeytti. Vuonna 1984 puolestaan itäsaksalaiset boikotoivat kisoja ja Ashford voitti kultaa olympiaennätysajalla 10,97. Hän oli ankkuriosuuden juoksija 4 × 100 metrin viestinjuoksussa ja voitti toisen kultamitalin. Samana vuonna Zurichissa hän juoksi ME-ajan 10,76 voittaen Marlies Göhrin. Vuonna 1988 hän oli Yhdysvaltain joukkueen lipunkantajana olympialaisten avajaisissa. Ashford saavutti olympiahopeaa 100 metrin juoksussa. Ashford juoksi ankkuriosuuden 4 × 100 metrin viestinjuoksussa ja voitti olympiakultaa. Barcelonan olympiakisoissa 1992 Ashford voitti olympiakultaa 4 × 100 metrin viestinjuoksussa.
Gaston Reiff
Gaston Reiff (24. helmikuuta 1921 Braine-l'Alleud, Brabant Wallon – 6. toukokuuta 1992 Braine-l'Alleud) oli belgialainen kestävyysjuoksija.
Reiff kilpaili nuoruudessaan nyrkkeilyssä ja jalkapallossa, kunnes aloitti juoksun. Hänen urheilu-uransa suurin saavutus oli olympiavoitto Lontoon olympialaisten 1948 5 000 metrin juoksussa. Reiff pystyi pitämään Tšekkoslovakian Emil Zátopekin takanaan ajalla 14.17,6. Myöhemmin Zátopekistä ja Reiffistä tuli hyvät ystävät. Brysselin EM-kilpailuissa 1950 Reiff saavutti 5 000 metrillä pronssia edellään Zátopek ja Ranskan Alain Mimoun.
Reiff teki 1948 2 000 metrin juoksun maailmanennätyksen. 1951 hän paransi 3 000 metrin juoksun ja 1953 kahden mailin maailmanennätystä. Vuonna 1951 hän piti hallussaan Belgian ennätyksiä kaikilla 1000:n ja 10 000 metrin välisillä matkoilla. Hän voitti urallaan 24 Belgian mestaruutta ja teki 26 Belgian ennätystä. Hän osallistui 1952 Helsingin olympialaisiin mutta joutui keskeyttämään 5 000 metrin finaalissa. Reiff lopetti urheilu-uransa vuonna 1958.
Reiffin kotikaupungissa Braine-l'Alleudissa on nykyisin hänen mukaansa nimetty katu.
Foto Strakosha
Fotaq "Foto" Strakosha (s. 28. maaliskuuta 1965 Tepelenë, Albania) on albanialainen entinen jalkapallomaalivahti. Hän lopetti pelaajauransa vuonna 2005.
188 senttimetriä pitkä Strakosha pelasi koko ammattilaisuransa Kreikassa. Hän edusti uransa aikana viittä eri seuraa, Olympiakosia, Panioniosia, Ionikosta, Kallitheaa ja Proodeftikiä.
Albanian maajoukkueessa Strakosha pelasi 73 ottelua, joista ensimmäisen jo vuonna 1990, ja viimeisen vuonna 2005. Hän pitää hallussaan maansa maaotteluennätystä.
Kirjasalo
Kirjasalo () on entinen kyläryhmä Inkerissä nykyisen Leningradin alueen Seuloskoin piirin Kuivaisin kunnan alueella. Se sijaitsi Karjalankannaksen keskiosassa Suomen ja Venäjän vanhan rajan tekemässä mutkassa. Pohjoisessa ja idässä alue rajoittuu Tungelmajokeen ja idässä Saijanjokeen.
Kyläryhmän osia olivat Autio, Pusanmäki, Tikanmäki, Uusikylä ja Vanhakylä. Seudulla oli myös Kirjasalon kartano ja tulliasema. Suomen puolelle Lipolan kylään (nykyinen Kotovo) johti kivetty maantie.
Kirjasalo mainitaan 1600-luvun kartoissa. Sen asukkaat olivat luterilaisia inkerinsuomalaisia, jotka kuuluivat Lempaalan seurakuntaan. Vuoteen 1861 saakka he olivat kartanonherrojen maaorjia. Pietarin kihlakunnan Korkiamaan volostiin kuuluneissa kylissä oli vuonna 1905 yhteensä 344 asukasta.
Vuosina 1919–1920 Kirjasalo oli Suomen tukemien inkeriläisten joukkojen miehittämä (Kirjasalon tasavalta). Vuonna 1926 perustettiin Kuivaisin piiriin kuulunut suomalainen kansallinen kyläneuvosto. Sen alueella asui 356 suomalaista, 53 venäläistä ja kolme muiden kansallisuuksien edustajaa. Kirjasalon suomalaiset karkotettiin muualle Neuvostoliittoon 1930-luvun puoliväliin mennessä. Kyläneuvosto lakkautettiin vuonna 1936.
Nykyään Kirjasalo on täysin asumatonta seutua. 1990-luvulle saakka sitä käytettiin laidunmaana. Hylättyjen peltojen keskellä voi nähdä rakennusten perustuksia ja villiintyneitä omenapuita. Seudulla on myös suomalaisten jatkosodan aikana rakentamien linnoituslaitteiden jäännöksiä sekä vuonna 1919 kaatuneiden puna-armeijalaisten veljeshauta muistomerkkeineen.
Jonas Hamm
Jonas Henrik Hamm (s. 2. toukokuuta 1980 Hampuri, Saksa) on suomalainen keskimatkojen juoksija. Hänellä on myös Saksan kansalaisuus.
Hamm on voittanut 1 500 metrin juoksun Suomen mestaruuden vuosina 2004, 2005 ja 2007 sekä sijoittunut toiseksi vuosina 2009 ja 2010. 800 metrillä hän sai SM-hopeaa 2010. Sisäratojen Suomen-mestaruuden hän voitti 1 500 metrillä 2011. Saksan-mestaruuskilpailuissa Hamm on voittanut kultaa sisäradoilla 3 000 metrillä vuonna 2011 ja pronssia ulkoradoilla 1 500 metrillä vuosina 2005, 2009 ja 2011.
Arvokilpailuissa Hamm on osallistunut 1 500 metrille Helsingin MM-kisoissa 2005, Göteborgin EM-kilpailuissa 2006 ja Barcelonan EM-kisoissa 2010 karsiutuen joka kerta alkuerissä. Pariisin EM-hallikisoissa 2011 hän osallistui 3 000 metrille, mutta karsiutui tälläkin kertaa alkuerissä.
Enter (lehti)
Enter, "kotimikron omistajan erikoislehti", oli suomenkielinen kahdeksan kertaa vuodessa ilmestynyt tietotekniikkalehti. Sitä julkaisi Yhtyneet Kuvalehdet. Lehden päätoimittajana oli Tuomas Kilpi. Vuoden 2005 alusta lehden jokaisen numeron mukana tuli mm. tietokoneohjelmia ja -pelejä sisältänyt CD-ROM.
Enterin ensimmäinen numero ilmestyi 10. toukokuuta 2000. Yhtyneet Kuvalehdet Oy ilmoitti lehden lopettamisesta huhtikuussa 2006. Enterin viimeinen, järjestyksessään 51. numero (4/2006) ilmestyi 19. toukokuuta 2006.
Conwy
Conwy on kaupunki Walesissa. Vuonna 2001 siellä oli noin asukasta. Se on hyvin säilynyt keskiaikainen kaupunki muureineen. Conwyn linnan rakennutti vuosina 1283–1289 kuningas Edvard I lujittaakseen valtaansa Walesissa. Edward myös keksi nimittää Conwyssä syntynyttä poikaansa Walesin prinssiksi, joka on nykypäivään asti säilynyt kruununperijän arvonimi.
Conwyn maamerkkejä ovat linnan muurien ohella kaksi siltaa. Sekä riippusilta että rautatiesilta kulkevat Conwyjoen yli läheltä linnaa.
Hankkila
Hankkila on kylä Eurajoen lounaiskulmalla, noin kymmenen kilometriä Rauman pohjoispuolella lähellä Olkiluotoa, joka on tunnettu ydinvoimalastaan. Hankkila on maatalousvaltainen kylä, jossa noin sata asukasta ja kooltaan se on noin kymmenen neliökilometriä. Kylä on muodostunut muutaman vanhan tilan ja niiden jaettujen maiden ympärille. Kylässä on ollut kansakoulu, jossa Suomen presidentti Mauno Koivisto oli aikanaan opettajana. Koulu on nykyisin muutettu asunto-osakeyhtiöksi. Kylä sijaitsee Lapinjoen jokilaaksossa. Olkiluodontie kulkee kylän läpi.
Girard-Perregaux
Girard-Perregaux (G-P) on sveitsiläinen kellomerkki. G-P:n juuret ovat vuodessa 1791, mikä tekee siitä yhden vanhimmista kellomerkeistä. Nykyinen nimi syntyi vuonna 1854, jolloin kellontekijä Girard meni naimisiin Marie Perregauxin kanssa.
G-P on Sowind SA:n omistama kellomerkki. Sowindin pääkonttori ja tehtaat sijaitsevat La Chaux-de-Fondsissa. Sowind on kuulunut vuodesta 2011 alkaen tuotebrändien sijoituskonserniin Kering.
Marco Caneira
Marco António Simoes Caneira (s. 9. helmikuuta 1979 Negrais, Portugali) on portugalilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja.
178 senttimetriä pitkä Caneira aloitti ammattilaisuransa lissabonilaisessa Sportingissa kaudella 1995–1996. Sen jälkeen hän edusti Salgueirosia, Beira-Maria, Alvercaa ja Benficaa kotimaassaan, Regginaa Italiassa ja Bordeaux'ta Ranskassa. Ranskasta Caneira siirtyi espanjaan Valencian riveihin vuonna 2004. Vuosina 2006–2007 hän pelasi lainalla Sportingissa.
Portugalin maajoukkueessa Caneira debytoi vuonna 2002 Suomea vastaan pelatussa ottelussa. Caneira oli mukana vuosien 2002 ja 2006 MM-kilpailuissa.
Liédson
Liédson da Silva Muniz, pelaajanimeltään Liédson (s. 17. joulukuuta 1977 Cairu, Brasilia) on portugalilainen jalkapalloilija, joka edustaa Brasilian pääsarjassa pelaavaa Corinthiansia. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Liédson ehti edustaa syntymämaassaan kolmea seuraa, Coritibaa, Clube de Regatas do Flamengoa ja Corinthiansia, ennen siirtoaan Sportingiin kaudeksi 2003–2004. Jo ensimmäisellä kaudellaan hän teki 15 liigamaalia, mutta seuraavaksi kaudeksi tahti vain koveni, ja 25 maalillaan hän voitti Portugalin liigan maalikuninkuuden.
Asuttuaan kuusi vuotta maassa, Liédson sai Portugalin kansalaisuuden elokuussa 2009. Hänen naturalisaatioprosessinsa aiheutti kuitenkin kohua, sillä Portugalilaisjalkapalloilijoiden liitto (SJPF) valitti elokuussa 2009 Portugalin jalkapalloliiton (FPF) aikeista nopeuttaa prosessia. Liédson teki ensiesiintymisensä Portugalin paidassa 5. syyskuuta 2009 Tanskaa vastaan ja teki heti ensimmäisessä maaottelussaan maalin.
Nikolaus IV
Nikolaus IV (1227–1292) oli paavina 22. helmikuuta 1288 – 4. huhtikuuta 1292. Taustaltaan hän oli fransiskaanimunkki. Hän oli hurskas ja rauhaarakastava paavi, jolla ei ollut tarvetta taistella kirkon puolesta harhaoppisia vastaan tai lähteä ristiretkille.
Pyhä Celestinus V
Pyhä Celestinus V alias Pyhä Peter Celestine (1215 Isernia, Abruzzo, Italia – 1296)The Book of Saints: 447. oli paavina 5. heinäkuuta 1294 – 13. joulukuuta 1294. Hän oli syntymänimeltään Pietro Angelerio, köyhän mutta uskonnollisen talonpoikaisperheen yhdestoista lapsi. Isänsä kuoltua Pietro alkoi työskennellä pelloilla, mutta lähti opin tielle. Hänestä tuli benediktiinimunkki 17-vuotiaana. Benediktiinimunkkien lahko selestiiniläiset on saanut nimensä hänen mukaansa.
Celestinus suostui vastentahtoisesti paaviksi edeltäjänsä kuoltua, koska kardinaalit eivät pääseet sopuun uudesta paavista. Viiden kuukauden päästä hän luopui paaviudesta.
Hänet kanonisoitiin pyhimykseksi (Pyhä Peter Celestine) vuonna 1313 ja hänen merkkipäiväänsä vietetään 19. toukokuuta.
Herbert Schade
Herbert Schade (26. toukokuuta 1922 Solingen – 1. maaliskuuta 1994 Solingen) oli saksalainen kestävyysjuoksija.
Schade oli jo nuorena innokas juoksija. Leipurin oppipoikana toimiessaan hän kuljetti sämpylät juosten perille. Toinen maailmansota katkaisi hänen kehityksensä, mutta 1947 hän aloitti harjoittelun uudelleen. 1948 hän voitti ensimmäisen Saksan mestaruutensa 5 000 metrin juoksussa ajalla 15.10,48. 10. elokuuta 1951 hän juoksi Tukholmassa ensimmäisenä saksalaisena 10 000 metriä alle 30 minuutin ajalla 29.55,4.
Helsingin olympialaisissa 1952 Schade ylsi urheilu-uransa suurimpaan saavutukseen juoksemalla pronssille 5 000 metrin ajalla 14.08,8 kilpailussa, jonka voitti Tšekkoslovakian Emil Zátopek. Myöhemmin Zátopekistä ja Schadesta tuli elinikäiset ystävät. Schade osallistui Saksojen yhteisessä joukkueessa myös Melbournen olympialaisiin 1956, jossa hän sijoittui 5 000 metrillä kahdenneksitoista ja 10 000 metrillä yhdeksänneksi.
1955 Saksan yleisurheiluliitto myönsi Schadelle Rudolf-Harbig-muistopalkinnon. Schade lopetti urheilu-uransa vuonna 1958.
Ad Decimumin taistelu
Ad Decimumin taistelu käytiin 13. syyskuuta 533 Pohjois-Afrikassa nykyisen Tunisian alueella osana vandaalisotaa. Taistelussa itäroomalainen sotapäällikkö Belisarius kukisti vandaalien kuninkaan Gelimerin johtaman armeijan. Taistelu käytiin Karthagon eteläpuolella, kymmenennen mailikiven ("Ad Decimum") kohdalla kaupungista (noin 13 kilometriä Karthagosta).
Itä-Rooman keisari Justinianus I lähetti vuonna 533 sotapäällikkö Belisariuksen valtaamaan Pohjois-Afrikkaa takaisin vandaaleilta, jotka olivat perustaneet sinne oman kuningaskuntansa 400-luvulla. Belisariuksen armeija rantautui Pohjois-Afrikkaan, nykyisen Tunisian alueelle syksyllä 533. Vandaalien kuningas Gelimer kokosi armeijan ja marssi roomalaisia vastaan. Hän suunnitteli piirittävänsä Belisariuksen joukot ja saavansa heidät ansaan vuorensolassa. Gelimerin veljen Ammataksen piti hyökätä edestä ja kuninkaan itse takaa.
Aikalaishistorioitsija Prokopioksen mukaan Gelimer lähetti sukulaisensa (serkku, tai ehkä sisaren- tai veljenpoika) Gibamunduksen 2 000 miehen kanssa koukkaamaan roomalaisten sivustaan, mutta historioitsija Ian Hughesin mukaan tämä on epätodennäköistä maastonmuotojen takia. Hänen mukaansa Gelimerin tarkoituksena oli lähettää Gibamundus turvaamaan Karthagon kaupunki, joka oli Ammataksen lähdettyä jäänyt suojattomaksi.
Belisariuksen upseeri Johannes Armenialainen komensi 300 miehen ratsuväkiosastoa, joka eteni yhdessä 600 miehen hunniosaston kanssa noin neljä kilometriä Rooman armeijan edellä. Vandaalien tiedustelijat kohtasivat roomalaisten osastot 45 kilometriä Karthagosta. Seuraavan neljän päivän ajan molemmat armeijat etenivät varovaisesti Ad Decimumin läheisyyteen.
Taistelu käytiin 13. syyskuuta ja se meni vandaalien kannalta alusta asti pieleen. Ammatas hyökkäsi liian aikaisin ja Johanneksen joukot kukistivat hänen osastonsa ja tappoivat hänet. Johannes ajoi Ammataksen sotilaita takaa aina Karthagon porteille saakka ja aiheutti heille raskaita tappioita. Hunnit kukistivat Gibamunduksen, tappoivat hänet ja ajoivat hänen joukkonsa pakoon. Samaan aikaan Belisarius oli päävoimiensa kanssa pystyttänyt leirin parin kilometrin päähän taistelupaikalta. Hän jätti vaimonsa Antoninan ja jalkaväen leiriin ja eteni pelkän ratsuväen kanssa tiedustelemaan vihollisen liikkeistä ja koosta. Belisarius ei aikonut taistella vielä tässä vaiheessa. Foederati-osasto lähetettiin edeltä ja Belisarius tuli perästä "bucellariusten" ja lopun ratsuväen kanssa. Foederatit pääsivät taistelupaikalle ja saivat tietää Johanneksen menestyksestä, mutta Gelimerin hyökkäys ajoi heidät pakoon. Foederatit pakenivat Belisariuksen luokse, joka päätti hyökätä Gelimeriä vastaan. Vandaalit olivat voittamassa taistelun, mutta Gelimerin saatua tietää veljensä Ammataksen kuolemasta he menettivät rohkeutensa ja pakenivat. Belisarius hyökkäsi sekasortoon vajonneiden vandaalien kimppuun ja kukisti heidät. Pian myös Johannes ja hunnit liittyivät häneen. Taistelun jälkeen Belisarius marssi Karthagoon, joka antautui.
Dennis Gabor
Dennis Gabor (; 5. kesäkuuta 1900 Budapest, Itävalta-Unkari – 8. helmikuuta 1979 Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta) oli unkarilainen fyysikko, joka keksi hologrammit.
Gabor opiskeli insinööritieteitä Budapestissä ja Berliinissä saaden tekniikan tohtorin arvon 1927, jonka jälkeen hän alkoi työskennellä Siemens & Halske -yhtiöllä. Hän pakeni natseja 1933 Englantiin ja työskenteli Thomson-Houston -yhtiölle Warwickshiressä. Vuonna 1949 hän siirtyi Imperial College Londonin yliopistoon, jossa hän astui soveltavan elektronifysiikan virkaan.
Vuosien 1947-1948 aikana Gabor keksi hologrammit työnsä ohessa ja sai siitä Nobelin fysiikan palkinnon vuonna 1971. Hologrammeista ei tullut kaupallisesti käyttökelpoisia ennen laserin keksimistä 1960.
Mikko Ala-Leppilampi
Mikko Juhani Ala-Leppilampi (24. heinäkuuta 1943 Kannus – 22. helmikuuta 2005 Pihtipudas) oli suomalainen este-, kestävyys- ja maastojuoksija.
Moninkertaisen Suomen mestarin Ala-Leppilammen paras arvokisasaavutus oli Helsingin EM-kisojen viides tila 3 000 metrin esteissä vuonna 1971. Münchenin kesäolympialaisissa 1972 hän oli samalla matkalla kymmenes.
Esteissä Ala-Leppilammen paras tulos oli Tukholmassa 2. syyskuuta 1973 juostu 8.25,33, joka oli kauden kahdeksanneksi nopein aika maailmassa. Ajallaan Ala-Leppilampi on matkan yhdeksänneksi nopein suomalainen.
Ala-Leppilampi kuoli liikenneonnettomuudessa Pihtiputaalla helmikuussa 2005. Onnettomuudessa Ala-Leppilammen auto törmäsi tien penkkaan ja Ala-Leppilampi menehtyi sairaskohtaukseen hieman sen jälkeen kun hän oli noussut autosta.
Münchenin kesäolympialaisissa 1972 Ala-Leppilammen onnistui loukata päänsä juuri ennen 3 000 metrin estejuoksun finaalia. Verentulon estämiseksi hänen päähänsä kiedottiin valkoinen rätti, joka päässä hän ilmestyi lähtöviivalle vain hetki ennen lähtölaukausta. Ensimmäisellä kuivaesteellä hän kuitenkin kaatui ja hänen kätensä murtui. Kaikesta huolimatta Ala-Leppilampi juoksi loppuun asti ja oli lopulta kymmenes.
Glenn Hughes (laulaja)
Glenn Martin Hughes (18. heinäkuuta 1950 – 4. maaliskuuta 2001) oli diskoyhtye Village Peoplen alkuperäinen nahkamies vuosina 1977–1996, ja hänen bassoäänensä on kuultavissa tärkeässä osassa lähes jokaisen Village People -hitin taustalla.
Hughes toimi 1970-luvulla tietullina New Yorkissa. Hänen ystävänsä kehottivat häntä vastaamaan tuottaja Jacques Moralin ilmoitukseen, jossa etsittiin hyvännäköisiä ja viiksekkäitä laulajia ja tanssijoita. Hughes harrasti moottoripyöriä, ja niin hän puki yhtyeen roolileikissä ylleen mustan nahkapuvun ketjuineen ja kasvatti niin kutsutut ”handlebar”-viikset. Village Peoplen hittien myötä hänestä tuli yksi diskon kulta-ajan tunnetuimmista ikoneista. Vastoin yleistä luuloa Glenn Hughes oli hetero, ei homo. Hughes oli tunnettu myös siitä, että hänet saattoi usein nähdä chopper-pyöränsä selästä New Yorkin kaduilla.
Hughes lopetti tanssimisen yhtyeessä tuntemattomista syistä vuonna 1996, mutta pysyi mukana järjestelypuolella. Hughesilla todettiin keuhkosyöpä, johon hän kuoli 2001, ja hänet haudattiin nahka-asussa Saint Charlesin hautausmaalle Farmingdalessa, joka sijaitsee Long Islandilla New Yorkin osavaltiossa.
Village Peoplen Glenn Hughesia ei pidä sekoittaa samannimiseen rock-basisti-laulaja Glenn Hughesiin, joka esiintyi muun muassa Deep Purplessa ja Black Sabbathissa.
Ala-Kanada
Ala-Kanada oli Yhdistyneen kuningaskunnan siirtokunta Pohjois-Amerikassa, St. Lawrence -joen itäpäädyssä. Se käsitti nykyisen Québecin provinssin eteläosan.
Ala-Kanada luotiin vuonna 1791, kun brittiläinen siirtokunta Québec jaettiin Ala- ja Ylä-Kanadaan.
Ala-Kanada muodostui osasta entisestä Ranskan siirtokunnasta nimeltä Uusi Ranska, joka luovutettiin Yhdistyneelle kuningaskunnalle, kun se oli voittanut Ranskan muun muassa seitsenvuotisessa sodassa. Muista entisen Uuden Ranskan Yhdistyneelle kuningaskunnalle luovutetuista osista muodostuivat Ylä-Kanada ja Nova Scotia, sekä myöhemmin myös New Brunswick ja Prinssi Edwardin saari.
Ala- ja Ylä-Kanada, sekä niiden lakia säätävät elimet lakkautettiin 1841. Siirtokunnat yhdistettiin Kanadan provinssiksi.
Megatokyo
Megatokyo on suosittu, manga-tyyliin piirretty nettisarjakuva, jota päivitetään maanantaisin, keskiviikkoisin ja perjantaisin. Sarjakuvan tekijä on arkkitehti Fred Gallagher. Alkujaan mukana oli myös Rodney Caston. Sarjakuva ilmestyi ensimmäisen kerran 14. heinäkuuta 2000.
Megatokyon tarina on keskittynyt Piron, mangasta ja animesta kiinnostuneen otakun ja pelihullun Largon matkaan ja elämään Tokiossa, Japanissa.
Megatokyoa on käännetty myös muille kielille, muun muassa suomeksi, saksaksi ja espanjaksi.
Verkkouutiset
Verkkouutiset on suomalainen poliittinen verkkolehti, jota tuottaa Kansallisen Kokoomuksen omistama Kansalliskustannus Oy.
Verkkouutisten vastaava päätoimittaja on Alberto Claramunt ja toimitusjohtaja Timo Elo. Verkkouutiset ja sen sisarlehti Nykypäivä ovat "kokoomuksen äänenkannattajia, mutta emme äänitorvia". Claramuntin edeltäjä Tapani Mäkinen irtisanottiin tehtävästä maaliskuussa 2013, jolloin Calaramunti tuli hänen seuraajakseen, ensin v.t:nä ja kuukauden kuluttua vakituisena.
Verkkouutiset julkaisee ajankohtaisia politiikan, talouden, kotimaan ja ulkomaiden uutisia. Blogikirjoituksista osa vastaa väljästi puolueen piirissä olevia näkemyksiä.
Verkkouutiset aloitti syyskuun alussa 1996. Ensimmäisinä toimintavuosinaan palvelun sisältö päivittyi kerran viikossa. Vuonna 2001 sen ulkoasua uudistettiin ensimmäisen kerran, ja samalla sivustolle tulivat päivittäiset pikauutiset. Viimeksi Verkkouutisten ulkoasu uudistettiin vuoden 2013 huhtikuussa.
Verkkouutisten uutispäällikkö Pete Pakarinen voitti 2008 Euroopan parlamentin journalismipalkinnon internet-sarjassa. Hän sai palkinnon laitonta maahanmuuttoa koskevasta artikkelistaan.
Pietari–Paavalin kirkko (Viipuri)
Pietari–Paavalin kirkko on nykyisin Viipurin ainoa säilynyt luterilainen kirkko. Se oli ennen alueluovutuksia Viipurin ruotsalaisen ja saksalaisen seurakuntien yhteinen kirkko ja nykyisin se on Inkerin kirkon alaisuuteen kuuluvan Viipurin luterilaisen seurakunnan kirkko. Kirkko sijaitsee Viipurin keskustassa Linnoituksen kaupunginosassa Torkkelinpuiston ja nykyisin niin ikään puistona olevan Paraatikentän välissä.
Pietari–Paavalin kirkon suunnittelivat arkkitehdit J. Brockman ja G. F. von Veldten, ja se valmistui vuonna 1799. Ennen kirkon valmistumista oli Viipurin kaikilla luterilaisilla seurakunnilla käytössään yhteinen kirkko, josta sittemmin tuli Viipurin maaseurakunnan kirkko. Kirkon vihkimisen yhteydessä kirkko nimettiin pyhälle Paavalille, tuolloin keisarina olleen Paavali I kunniaksi. Kirkon nimeksi vakiintui kuitenkin Pietari-Paavalin kirkko.
Pietari–Paavalin kirkko edustaa tyyliltään 1700-luvun lopun uusklassismia. Malliltaan kirkko on pitkäkirkko, jonka pääsisäänkäynnin puoleisessa päässä on kupolikattoinen torni. Tornin pohjaosa on nelikulmainen, mutta itse tornin kulmat on viistetty ja niitä koristavat korinttilaispilasterit, joiden välit ovat avonaiset.
Vastakkaisessa päässä alttarin takana on puolipyöreä apsis, jonka ikkunat tuovat valoa alttarille. Pääsisäänkäyntiä koristaa fasadi, jonka keskiosa hieman ulkonee muusta rakennuksesta. Fasadin keskiosassa on neljä joonialaista pilasteria. Pääoven molemmin puolin pilastereiden välissä on ikkunakomerot ja oven sekä ikkunakomeroiden yläpuolella on kolme pientä ikkunaa. Fasadin päätykolmiossa on Jumalan kultainen silmä -symboli. Kirkon sivuilla on sivusisäänkäynnit ja pienet eteiset. Sivuseinien ikkunat ovat kahdessa rivissä.
Kolmilaivaista kirkkosalia kiertävät lehterit. Kirkkosalin keskilaivaa erottaa sivulaivoista molemmin puolin viisi joonialaista pylvästä. Lehtereiden yläpuolella pylväät vaihtuvat korintolaisiksi pylväiksi, jotka kannattelevat kirkkosalin holvattua kattoa. Pääsisäänkäynnin puoleisessa päässä on urkuparvi, jota kannattelee kaksi pylvästä. Pääsisäänkäynnin molemmin puolin on pienet huoneet, joista johtavat portaat lehtereille. Kuoriosan molemmin puolin on myös huoneet, joista toisessa toimi sakaristo.
Kirkon alttarin keskeisenä hahmona oli ristiinnaulittu Kristus, jonka molemmin puolin oli kolme korinttilaista pylvästä, joiden päällä oli enkeliveistokset. Alttarin yläosaa hallitsi Jumalan kolmion muotoinen silmä, jota ympäröivät säteet. Kirkon alttarin suunnitteli kenraali, myöhemmin Suomen kenraalikuvernööri Fabian Steinheil.
Kirkko säästyi melko vähäisin vaurioin niin talvi- kuin jatkosodastakin. Talvi- ja jatkosodan välisenä neuvostovallan aikana kirkosta katosivat muun muassa kirkonkellot.
Jatkosodan jälkeen kirkko toimi laivastotukikohdan kerhona ja elokuvateatterina. Vuonna 1990 Viipuriin perustettiin Inkerin kirkkoon kuuluva Viipurin seurakunta ja Pietari-Paavalin kirkko siirtyi seurakunnan käyttöön vuonna 1991. Tämän jälkeen kirkkoa on kunnostettu muun muassa suomalaisten yksityishenkilöiden ja Suomen Kirkon Ulkomaanavun avustuksella.
Procopius
Procopius (325/326 Kilikia – 27. toukokuuta 366 Traakia) oli usurpaattori eli vallananastaja ja vastakeisari Rooman valtakunnassa keisari Valensin aikana.
Procopius oli sukua keisari Julianus Apostatalle, ja hän toimi keisarin pohjoisen armeijan komentajana Persian-sotaretkellä vuonna 363. Julianus kuitenkin kaatui sotaretkellä ja uudeksi keisariksi tuli Jovianus, joka suhtautui Procopiukseen epäluuloisesti. Niinpä Procopius piiloutui Julianuksen hautajaisten jälkeen ja jatkoi piileskelyään aina seuraavan keisarin, Valensin, hallituskaudelle asti. Syyskuussa 365 hän julistautui Konstantinopolissa keisariksi käyttäen hyväkseen voimakasta Valensin vastaista mielipidettä. Hän sai aluksi laajaa kannatusta, mutta seuraavana vuonna Valens onnistui kukistamaan hänet Nakoleian taistelussa (nykyään Seyitgazi Turkissa). Hänen sukulaisensa Marcellus yritti jatkaa vastakeisarina, mutta hänetkin vangittiin pian ja teloitettiin.
The Wicker Man (kappale)
The Wicker Man on Iron Maidenin ensimmäinen single "Brave New World" -albumilta. Single julkaistiin 8. toukokuuta 2000. Se pohjautuu vuonna 1973 tehtyyn elokuvaan "Uhrijuhla". Kappaleen ovat tehneet yhteistyössä Bruce Dickinson, Steve Harris ja Adrian Smith. Single oli Suomen virallisella listalla parhaimmillaan sijalla 11 ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa sen listasijoitus oli 9.Rajoitettu painos sisälsi kaksi CD:tä ja kaksipuolisen julisteen. Euroopan julkaisu sisälsi myös lasinalusen.
Tuomo Turunen
Tuomo Turunen (s. 30. elokuuta 1987 Kuopio) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Kakkosessa pelaavaa FC Honkaa. Turunen on monipuolinen puolustuspelaaja, joka kykenee pelaamaan sekä keskus- ja laitapuolustajana että puolustavana keskikenttäpelaajana.
Turusen isoveli Teemu Turunen on myös jalkapalloilija. Veljesten isä Jari Turunen pelasi aikanaan SM-sarjassa.
Turunen syntyi Kuopiossa, mutta sai jalkapallo-oppinsa Haminassa ja Kotkassa. Hän edusti juniorina Kotkan Nappuloita, Haminan Pallo-Kissoja, Kotkan Jäntevää ja Kotkan Työväen Palloilijoita. Ensiesiintymisensä Suomen korkeimmalla sarjatasolla Veikkausliigassa hän teki KooTeePeessä kaudella 2003. KooTeePeestä hän siirtyi Honkaan, jonka kanssa hän saavutti SM-hopeaa kaudella 2008. Heinäkuussa 2009 Turunen siirtyi ruotsalaisseura IFK Göteborgiin. Ruotsissa hän pelasi myös Trelleborgin joukkueessa, kunnes palasi kaudeksi 2013 Suomeen FC Interin joukkueeseen. Kaudeksi 2014 Turunen siirtyi pelaamaan Ykköstä KTP:ssä.
Turunen on pelannut useita otteluita Suomen poikien ja nuorten maajoukkueissa. Hän kuului alle 17-vuotiaiden joukkueeseen vuoden 2003 MM-kilpailuissa ja alle 21-vuotiaiden joukkueeseen vuoden 2009 EM-kilpailuissa. Hänet valittiin jälkimmäisen ikäluokan parhaaksi pelaajaksi Suomessa vuonna 2008. Ensiesiintymisensä Suomen A-maajoukkueessa Turunen teki 4. helmikuuta 2009 ystävyysottelussa Japania vastaan.
François Grimaldi
François Grimaldi johti joukkoa, joka valtasi Monacon kallion 8. tammikuuta 1297. Pukeutuneena fransiskaanimunkiksi hän pääsi linnan porteista sisään ja kaappasi sen joukkoineen. Tämän vuoksi Monacon vaakunaa ympäröi kaksi munkkia miekat kädessä.
Joukko piti Monacoa hallussaan neljä vuotta, kunnes Genova valtasi Monacon kallion.
François oli genovalaisen aatelissuvun poika ja hänen sukunsa jäseniä oli johtanut Genovan tasavaltaa 1100-luvulla. François meni naimisiin Aurelia del Carretton kanssa 1295, mutta avioliitto oli lapseton. 
François kuoli maanpaossa vuonna 1309 ja Monacon nimellinen valta siirtyi hänen serkulleen Rainierille. Rainier I jälkeläiset, Grimaldin suku hallitsee yhä Monacoa.
Betel-kirkko (Viipuri)
Betel-kirkko oli Viipurin kaupungissa sijainnut metodistikirkko. Kirkko sijaitsi Linnoituksen kaupunginosassa osoitteessa Torkkelinkatu 8. Rakennuksella ei ulkoapäin ollut juurikaan kirkolle ominaisia piirteitä, ja se olikin oikeastaan rukoushuone. Betel oli Viipurin suomalaisen kaupunkiseurakunnan ja ruotsalais-venäläisen metodistiseurakunnan yhteinen kirkko. Kirkkorakennus tuhoutui talvisodassa 1940.
Eukalyptukset
Eukalyptukset ("Eucalyptus"), vanhalta nimeltään kuumepuut, on laaja puita ja harvemmin pensaita sisältävä kasvisuku, joka hallitsee Australian puulajistoa. Lajeja tunnetaan yli 700, joista joitakin esiintyy myös Uudessa-Guineassa ja Indonesiassa. Eukalyptuksia kasvaa Australiassa lähes kaikkialla ja ne ovat sopeutuneet mantereen kaikkiin ilmastoihin.
James Cookin löytöretkellä ollut kasvitieteilijä Sir Joseph Banks kuljetti ensimmäiset eukalyptukset Australiasta, jonka jälkeen niitä on alettu kasvattaa eri puolilla maailmaa. Useat lajit ovat levinneet tulokaslajeiksi ja aiheuttavat uusilla elinalueillaan tiheästi kasvaessaan ekologisia ongelmia.
Eukalyptuksia käyttävät ravintonaan monet kasveja syövät pussieläimet, kuten koala.
Lajeja on yli 700, lisäksi yli sata lajia jotka luokiteltiin aiemmin sukuun on siirretty sukuihin "Angophora" ja "Corymbia", näitäkin kutsutaan usein eukalyptuksiksi. Joitakin tunnetumpia eukalyptuslajeja suomenkielisine nimineen:
Eukalyptukset ovat taloudellisesti tärkeitä puulajeja, joilla on monia käyttötarkoituksia. Niitä on istutettu paperinvalmistuksen kuitupuuksi Etelä-Amerikkaan. Myös Euroopassa kasvaa nykypäivänä eukalyptusta, joko jollakin lailla levinneenä tai ihmisen salaa istuttamana. Niiden etuna on nopea kasvu, minkä vuoksi ne saattavat tulevaisuudessa muodostaa merkittävän selluloosan lähteen paperin ja kartongin valmistukselle. Eukalyptusselluloosaa pyritään valmistamaan muun muassa Uruguayssa. 
Eukalyptusöljyjä käytetään lääketieteessä niiden antiseptisten ja rentouttavien ominaisuuksien takia.
Eukalyptus haihduttaa paljon vettä ja muodostaa syvälle ulottuvat juuret, joilla se imee vettä syvältä maaperästä. Tästä syystä sitä käytetään myös esim. soisen alueen kuivatukseen malaria-alueilla.
Koalat käyttävät ravinnokseen ainoastaan (99 %) eukalyptuksen lehtiä.
Eukalyptusten lehdistä löydetyn kullan perusteella voidaan päätellä mahdollisesti syvälläkin esiintyvien metalliesiintymien sijaintia, joten kasvilla voi olla kaivosteollisuuden kannalta mielenkiintoa.
Jukka Vanninen
Jukka Vanninen (s. 31. tammikuuta 1977 Riihimäki) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Veikkausliigassa Vanninen on pelannut yhdeksän kautta ja edustanut FC Jazzia, FC Hämeenlinnaa, FC KooTeePeetä ja FC Lahtea.
Vanninen on pelannut 178 liigaottelua, joissa hän on tehnyt 11 maalia. Vannisen liigadebyytti tapahtui 2. heinäkuuta 1995 ottelussa FF Jaro – FC Jazz (0–2). Kaudella 2001 hän pelasi FC Hämeenlinnan joukkueessa Ykkösessä, jolloin joukkue nousi Veikkausliigaan ja edusti sen jälkeen liigassa seuraa kausina 2002–2004. Ensimmäisen liigamaalinsa hän teki 27. toukokuuta 2002 ottelussa FC Hämeenlinna – Tampere United (1–1). Vanninen edusti Veikkausliigassa kaudet 2005–2006 FC KooTeePeetä ja siirtyi kaudeksi 2007 Ykkösessä pelanneeseen FC Hämeenlinnaan.
Kaudella 2008 Vanninen palasi Veikkausliigaan FC Lahden joukkueessa, jota hän edusti kauteen 2010 saakka. Kausina 2008 ja 2009 Vanninen toimi FC Lahden kapteenina, jopa pelatessaan yhdessä Jari Litmasen kanssa. Kaudella 2009 Vanninen valittiin Lahden liigajoukkueen parhaaksi pelaajaksi.
Jukka Vanninen pelasi jo 14-vuotiaana Riihimäen Palloseuran edustusjoukkueessa. Pituutta hänellä on 176 senttimetriä ja painoa 76 kiloa. Vanninen toimii myös Riihimäen Palloseuran organisaatiossa valmennustehtävissä.
Uruguayn metsäpolitiikka
Uruguayn metsäpolitiikka pyrkii tuottamaan maalle vientituloja suosimalla joillakin maan alueilla eukalyptusten ja mäntyjen kasvattamista kuitupuuksi ulkomaiselle selluloosateollisuudelle.
Investointiohjelmalle varattuja alueita (forestry priority areas) oli 1994 noin 210 000 hehtaaria, mikä määrä on kasvanut vuosittain noin 40 000 hehtaaria vuodessa.
Investointiohjelmaan kuuluvia hyväksyttyjä puulajeja ovat "Eucalyptus globulus", "Eucalyptus grandis" ja "Eucalyptus sligna" sekä mäntylajit "Pinus pinaster", "Pinus elliottii" ja "Pinus taeda" sekä kolme hybridi- tai villilajiketta. Rannikkomänty ("Pinus pinaster") on alun perin Välimereltä lähtöisin oleva mäntylaji. "Pinus elliottii" ja "Pinus taeda" kasvavat Yhdysvaltain kaakkoisosissa ja ovat merkittäviä kaupallisia mäntylajeja.
"Eucalyptus globulus" on alun perin australialainen puulaji, mitä esiintyy varsinaisen Australian saaren lisäksi myös Tasmaniassa. Se on lyhytkuituista kovaa puuta, minkä käyttäminen aikaisemmin mekaanisessa metsäteollisuudessa on ollut hankalaa. Lyhytkuituisena puuna se kelpaa hyvin selluloosan raaka-aineeksi.
Metsäliitto-ryhmään kuuluva suomalainen selluloosayhtiö Metsä-Botnia ja espanjalainen Ence ovat rakentamassa Uruguayhin kahta selluloosatehdasta, mitkä ovat aiheuttaneet kiivasta vastustusta Argentiinassa. Argentiinan presidentti Nestor Kirchner oli ilmoittanut, että Suomen pitäisi auttaa ongelman ratkaisemisessa päivää ennen kuin ulkomaankauppaministeri Paula Lehtomäki ilmoitti, ettei tulekaan Etelä-Amerikan vierailullaan Argentiinaan. 20. huhtikuuta 2006 Argentiinan ulkoasiainministeri Jorge Taiana sanoi odottaneensa Suomelta suurempaa osallistumista Botnian negatiivisen asenteen vähentämisessä ja ongelman ratkaisussa. Lehtomäki vierailee Chilessä, Perussa ja Uruguayssa. Botnia oli ilmoittanut keskeyttävänsä rakennustyöt vain kymmeneksi päiväksi, kun Ence puolestaan oli suostunut pysäyttämään ne pyydetyksi kolmeksi kuukaudeksi.