hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Oulun kaupunginjohtaja
Oulun kaupunginjohtajan tehtävä on johtaa Oulun kaupunginhallituksen alaisena kaupungin strategista toimintaa, taloudenhoitoa ja muuta hallintoa. Kaupunginjohtaja vastaa myös seutuyhteistyöstä ja viestinnästä. Kaupunginjohtajan on lisäksi huolehdittava asioista, jotka eivät kuulu kahden apulaiskaupunginjohtajan toimialaan, jotka vastaavat palveluiden järjestämisestä sekä niiden tuottamisesta ja omistajapolitiikasta.
Kaupunginjohtajan toimialaan kuuluvat kaupungin toiminnan ja talouden yleissuunnittelu, elinkeinoasiat, valmiussuunnittelu, talousarvion valmistelu ja sen noudattamisen valvonta, sisäinen valvonta sekä taloushallintoon liittyvät asiat yleensä ja riippumatta siitä mitä lautakuntaa, virastoa tai laitosta asia koskee.
Lisäksi kaupunginjohtajan toimialaan kuuluvat kaupungin Ouluseutu Yrityspalvelut -palveluyksikön ja hankintalautakunnan johtaminen.
Joseph Friedrich von Racknitz
Joseph Friedrich von Racknitz (1744–1818) oli Steiermarkista Saksasta kotoisin ollut Racknitzin vapaaherra, joka asui Dresdenissä ja toimi korkea-arvoisena virkamiehenä. Nykyään hänet tunnetaan lähinnä pamfletistaan "Ueber den Schachspieler des Herrn von Kempelen, nebst einer Abbildung und Beschreibung seiner Sprachmachine", joka käsitteli Wolfgang von Kempelenin rakentamaa, Turkkilaiseksi kutsuttua shakkiautomaattia. Racknitz käsitteli oletetun automaation toimintaperiaatetta esittäen omia arveluitaan aiheesta sekä oletuksen, että kyseessä oli huijaus. Pamflettia havainnollistettiin kuvituksella.
Racknitzilla oli myös laaja hyönteiskokoelma. Yli 5 000 näytettä sisältävää kokoelmaa säilytetään nykyään eräässä saksilaisessa museossa.
Leena Puranen
Leena Puranen (s. 16. lokakuuta 1986) on suomalainen naisjalkapalloilija, joka edustaa Damallsvenskanin Jitex BK:ta. Hän pelaa niin sanotulla ”kymppipaikalla”. Puranen edustaa myös Suomen naisten jalkapallomaajoukkuetta. Hän on pelannut maajoukkueessa heinäkuun 2013 loppuun mennessä 55 ottelua ja tehnyt kuusi maalia. Hän kuului Suomen joukkueeseen EM-kilpailuissa 2013 mutta ei päässyt siellä pelaamaan yhtään ottelua. Alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa 2006 Puranen kuului Suomen joukkueen aloituskokoonpanoon kuten myös alle 19-vuotiaiden EM-kisoissa 2005 Suomen selviytyessä välieriin.
Suomessa Puranen pelasi muun muassa FC Unitedissa ja HJK:ssa, joissa hän voitti Suomen cupin kolmesti vuosina 2005–2007. Kauden 2007 päätteeksi hän siirtyi HJK:sta Ruotsiin KIF Örebrohon. Lokakuussa 2008 hän siirtyi toiseen Ruotsin pääsarjaseuraan Hammarby IF:ään.
Pyöräily kesäolympialaisissa 2004
Ateenan kesäolympialaisissa 2004 kilpailtiin kaikkiaan 18 pyöräilylajissa. Maantiepyöräily järjestettiin Ateenan kaduilla, ratapyöräily Olympiavelodromilla ja maastopyöräily Parnitha-vuorella.
Alkuperäinen voittaja Tyler Hamilton antoi kilpailun jälkeen dopingnäytteen, joka sisälsi merkkejä veridopingin käytöstä. Hän sai kuitenkin pitää kultamitalin, koska näytteen tutkinut laboratorio oli jäädyttänyt B-näytteen, eikä sitä voitu tutkia sääntöjen mukaisesti. Vuonna 2011 Hamilton tunnusti käyttäneensä dopingia uransa aikana. Vuonna 2012 Kansainvälinen olympiakomitea hylkäsi Hamiltonin suorituksen ja jakoi mitalit uudestaan.
Obbe Philips
Obbe Philips (noin 1500-1568) oli yksi varhaisen mennoniittaliikkeen johtohahmoista.
Philips oli katolisen papin avioton poika. Aikuisena hänestä tuli lääkäri, joka harjoitti ammattiaan Leeuwardenissa. Siellä eräs anabaptismin kannattaja surmattiin uskonsa vuoksi, mikä sai Philipsin kiinnostumaan liikkeestä ja sai hänet liittymään siihen. Hän vaikutti yhdessä veljensä Dirk Philipsin, joka aiemmin oli fransiskaanimunkki, kanssa kastajaliikkeen rauhanomaisen suunan kehitykseen. Alkuun liikkeen kannattajia kutsuttiinkin 'obbelaisiksi'. Noin vuonna 1540 Philips kuitenkin luopui liikkeen johdosta ja merkittävimmäksi nousi Menno Simons, josta Philips oli tehnyt vanhimman eli piispan vuonna 1537.
Heinämaa (täsmennyssivu)
Heinämaa voi tarkoittaa seuraavia:
Pantografi
Pantografi on karttojen ja piirustusten jäljentämistä varten suunniteltu laite. Jäljentäessä voidaan mittakaavaa muuttaa. Mekaaninen pantografi muodostuu toisiinsa liitetyistä tangoista. Kun A:ta kuljetetaan kuviota pitkin, B piirtää samanlaisen kuvion.
"Optinen pantografi" muodostaa kopion valaistusta kuvasta lasilevylle, ja se voidaan piirtää läpinäkyvälle paperille tai valottaa valokuvauspaperille.
"Avaruuspantografilla" voidaan tehdä pienoismallista suurikokoinen veistos tai päinvastoin.
Pantografin voi tehdä myös puusta tai pahvista.
Hurrikaani Erika (2003)
Hurrikaani Erika oli viides nimetty trooppinen myrsky vuoden 2003 Atlantin hurrikaanikaudella ja tuon kauden kolmas trooppinen hirmumyrsky. Se riehui Meksikonlahdella ja sen ympäristössä 14.-17. elokuuta 2003 ja iski maihin Meksikon koillisnurkassa 16. elokuuta.
Erikaa ei aluksi edes luokiteltu hurrikaaniksi, mutta tutkakuvien perusteella laskettiin jälkikäteen, että sen tuulennopeus ylitti voimakaimmillaan juuri ja juuri hurrikaanin rajan. Saffirin-Simpsonin hurrikaaniasteikolla se luokiteltiin voimakkaimmillaankin 1. luokkaan.
Toisin kuin tuhoisimpien hurrikaanien kohdalla, Erikan nimeä ei ole jäädytetty, vaan se oli ollut jo eräällä vuoden 1997 hurrikaanilla, ja vuoden 2009 viides nimetty myrsky oli jälleen Erika.
Erika ja siihen liittyneet rankkasateet aiheuttivat tuhoja Meksikossa ja Yhdysvaltojen Floridassa.
Erikan tieltä evakuoitiin Meksikonlahdella 51 öljynporauslauttaa. Kaksi ihmistä sai surmansa Meksikon puolella, kun heidän autonsa ajautui sillalta jokeen tulvaveden mukana. Matamorosin alueella Meksikossa sateet aiheuttivat mutavyöryjä ja tuuli repi monia kattoja.
Dirk Philips
Dirk Philips (1504–1568) oli yksi varhaisen mennoniittaliikkeen johtohahmoista.
Philips syntyi papin aviottomanan poikana Leeuwardenissa. Hänestä tuli fransiskaanimunkki, mutta hän liittyi anabaptisti-liikkeeseen yhdessä veljensä Obbe Philipsin kanssa erään anabaptistin marttyyrikuoleman tehtyä heihin vaikutuksen. Yhdessä veljensä kanssa he voimistivat rauhanomaista kastajaliikettä. Kuten Menno Simons, myös Philips kannatti jalkojenpesuseremonian käyttöä.
Vilho Nuoreva
Vilho Nuoreva (3. lokakuuta 1905 Helsinki – 17. huhtikuuta 1998 Helsinki) oli Helsingin NMKY:n nuorisosihteeri 1920-luvulla ja myöhemmin johtaja. Hän toi muun muassa koripallon ja kerhotoiminnan Suomeen.
Yöperhonen (elokuva)
Yöperhonen ("La Chienne") on Jean Renoirin ohjaama ranskalainen draamaelokuva vuodelta 1931. Se on Renoirin toinen äänielokuva, ja jotkut kriitikot pitävät sitä Renoirin varhaisimpana mestariteoksena.
Kuvauksessa Renoir käyttää peilejä ja heijastumia korostaman tekopyhyyttä ja ihmisten välisiä mutkikkaita riippuvuussuhteita. Tarina kertoo vanhenevasta toimistotyöntekijästä Maurice Legrandista, jolla on ankara vaimo, ja nuoresta Lucienne "Lulu" -nimisestä naisesta, jota Legrand auttaa kadulla. Heidän välilleen syntyy suhde, jonka motiiveina ovat Lulun poikaystävän ahneus ja Legrandin pako arjesta.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Yöperhosen" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Kappelshamn
Kappelshamn on pientaajama () Gotlannin saaren pohjoisosassa, Ruotsissa. Vuoden 2000 lopussa pientaajamassa oli 124 asukasta ja vuoden 2005 lopussa asukkaita oli 112. Tuoreimpien vuoden 2010 lopun tietojen mukaan Kappelshamnin pientaajama oli pinta-alaltaan 72 hehtaaria ja sen asukasluku oli 115. Väestötiheys oli siten 159,7 as./km².
Kappelshamnissa on muun muassa satama, ravintola, kauppa, kahvila, uimaranta ja leirintäalue. Jalkapalloseura Kappelshamns IK on kotoisin Kappelshamnista. Myös moottoriurheilurata Gotland Ring sijaitsee alueella.
Keone Young
Keone J. Young (s. 6. syyskuuta 1947 Honolulu, Havaiji) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on tehnyt uransa aikana pääasiassa vieraileviarooleja useissa televisiosarjoissa, joista merkittävimmät ovat olleet Tunteissa ja tuoksuissa, sekä Deadwoodissa. Lisäksi Young on tehnyt useita äänirooleja animaatioihin, kuten Action Force, Batman of the Future, Simpsonit, Hi Hi Puffy AmiYumi ja Jake Long – amerikkalainen lohikäärme.
Youngin isä on kiinalainen ja äiti japanilainen.
M/S Ursine
M/S Ursine () on luxemburgilaisen Waterways SA:n omistama ro-ro-rahtialus. Alus on rakennettu vuonna 1978 Öresundvarvetin telakalla Landskronassa, Ruotsissa. Kuollutta painoa laivalla on 7 959 tonnia. "Ursine" on rekisteröity Belgian lipun alle ja sen kotisatama on Antwerpen. Nykyisin P&O Ferries operoi aluksella reitillä Hull–Rotterdam.
Ursinen sisaraluksia ovat M/S Vulpine ja M/S Equine.
27. elokuuta 1978 alus laskettiin vesille ja 29. joulukuuta se luovutettiin Partrederi Ab Nordsjöfraktin omistukseen, joka rekisteröi sen Ruotsin lipun alle nimellä "Britta Oden". Kotisatamaksi tuli Skärhamn. Tämän jälkeen alus aloitti Oden Linesin Ruotsin ja Englannin välisessä liikenteessä. Marraskuussa 1982 alus aikarahdattiin Tor Linen liikenteeseen. Tammikuussa 1988 Britta Oden meni saksalaiselle Neue Flensburger Schiffbau-Gesellschaftin telakalle Flensburgiin, jossa alusta pidennettiin, koneet vaihdettiin ja rakennettiin ylimääräinen kansi. Alun perin aluksen pituus oli 143,26 metriä, leveys 21,25 metriä ja syväys 5,2 metriä. Koneina oli kaksi 16-sylinteristä B&W Alphaa. Tammikuussa alus sai myös nimen "Tor Scandia". Lokakuussa 1998 alus nimettiin jälleen Britta Odeniksi. Rahtaajana jatkoi edelleen Tor Line.
Vuonna 2000 Britta Oden aikarahdattiin Flota Suardiazin liikenteeseen. Helmikuussa 2003 alusta käytettiin Britannian puolustusministeriön sotatarvikekuljetuksissa. Muut ruotsalaisomisteiset ro-ro-alukset sotatarvikekuljetuksissa olivat M/S Tor Anglia (DFDS/Tor Line), M/S Vikingland (Swedish Orient Line), M/S Stena Shipper (Stena RoRo), M/S Gute (Rederi AB Gotland), M/S Anna Oden ja M/S Eva Oden (B&N). Lokakuussa 2003 Cobelfret osti aluksen ja tammikuussa 2004 asetti sen reitille Göteborg–Killingholme. 14. kesäkuuta 2005 alus aikarahdattiin DFDS:n liikenteeseen reitille Göteborg–Killingholme. Elokuussa Britta Oden siirtyi takaisin Cobelfretin liikenteeseen ja linjalle Zeebrugge–Purfleet. Kesäkuussa 2006 luxemburgilainen Waterways SA osti aluksen ja rekisteröi sen Panaman lipun alle. 1. heinäkuuta alus aloitti liikennöinnin Dartfordin ja Vlissingenin välillä. Lokakuussa alus sai nykyisen "Ursine" -nimensä. Lokakuussa 2007 alus aikarahdattiin espanjalaisen Acciona Trasmediterranean liikenteeseen. Lokakuussa 2007 Ursine aikarahdattiin P&O Ferriesin Hullin ja Rotterdamin väliseen liikenteeseen. Nykyisin alus on Belgian lipun alla.
Vitjaz
Vitjaz () on usean Venäjän laivastossa palvelleen aluksen nimi. Nimensä ne ovat saaneet venäläisen kansanperinteen samannimisen tarusankarin mukaan.
Charlie Finn
Charlie Finn (s. 18. syyskuuta 1981 Milwaukee, Wisconsin, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tuli tunnetuksi elokuvasta "Rolling Kansas" ja myöhemmin vierailevastaan roolista televisiosarjassa "Life on a Stick" vuonna 2005. Hänet muistetaan myös Spudin ääniroolista Disneyn animaatiosarjassa "Jake Long – amerikkalainen lohikäärme" sekä tilannekomediasarjasta "Help Me Help You".
Rodney Saulsberry
Rodney Jerome Saulsberry (s. 11. heinäkuuta 1956 Detroit, Michigan, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja ääninäyttelijä, joka on julkaissut muun muassa kaksi kirjaa "You Can Bank on Your Voice" ja "Step Up to the Mic!", jotka käsittelevät ääninäyttelemistä.
Saulsberry syntyi Detroitissa, jossa hän myös opiskeli yliopistossa. Muutettuaan Kaliforniaan hän teki pitkään cameorooleja televisiosarjoihin 1980-luvulta aina 1990-luvulle asti, jonka aikana Saulsberry kiinnostui äänityöstä. Enimmäkseen hän on toiminut mainosäänenä useille televisio- ja radiokanaville, sekä äänittänyt satoja trailereita. Näiden ohella Saulsberry on lainannut ääntään animaatioihin 1990-luvulta lähtien, joista hänet muistetaan parhaiten Robbie Robertsonin ääniroolista Hämähäkkimiehessä, joka lukeutui 1990-luvun suosituimpiin animaatioihin. Lisäksi Saulsberry on ollut mukana muun muassa eri animaatioelokuvien, kuten Leijonakuninkaan laulukuorossa.
Erityisesti hän nousi julkisuuteen julkaistuaan ensimmäisen kirjansa Yhdysvalloissa "You Can Bank on Your Voice" vuonna 2004 ja toisen "Step Up to the Mic!" maaliskuussa 2007.
Viherpesu
Viherpesu () on pinnallista ympäristöystävällisyyttä, joka ei ulotu mainontaa tai retoriikkaa syvemmälle. Termi on alun perin johdettu englanninkielisestä ilmauksesta "whitewash" (), joka tarkoittaa "virheiden peittämistä tai salaamista".
Viherpesua harrastavat erityisesti yritykset, joilla on selkeästi haitallinen vaikutus ympäristöön. Nämä yritykset pyrkivät puhdistamaan mainettaan viestittämällä halua parantaa ympäristön tilaa. Viherpesussa tuotetaan assosiaatioita, jotka liittyvät toiminnan puhtauteen ja ekologisuuteen ilman, että toimintatapoja merkittävästi muutetaan.
Suomessa turvetuotantoyritys Vapoa on syytetty aika ajoin viherpesusta.
Varjag
Varjag (), on ollut usean Venäjän ja Neuvostoliiton laivastoissa palvelleen sotalaivan nimenä.
Monza e Brianzan maakunta
Monza e Brianzan maakunta (, paikallisella murteella "Pruvincia de Mùnscia e de la Briansa") on maakunta Lombardian hallintoalueella Pohjois-Italiassa.
Monza e Brianzan maakunnan pinta-ala on 405 km, ja asukkaita siellä on vajaat 900 000. Maakunnassa on 55 kuntaa, ja sen pääkaupunki on Monza.
Monza e Brianzan maakunta perustettiin vuonna 2009, se jaettiin Milanon maakunnasta. Päätös uudesta maakunnasta oli tehty vuonna 2004.
Monza e Brianzan maakunta käsittää Brianzan alueen eteläosat. Monzan lisäksi muita suuria kaupunkeja ovat Seregno, Desio ja Lissone.
Guitar Hero: On Tour
Guitar Hero: On Tour on Vicarious Visionsin kehittämä ja Activisionin julkaisema "Guitar Hero" -pelisarjaan kuuluva musiikkipeli. Peli julkaistiin Nintendo DS:lle vuonna 2009.
Compasso d’Oro
Compasso d'Oro on italialainen muotoilupalkinto, jonka myöntää Italian teollisen muotoilun yhdistys ADI. Palkinto on Italian merkittävin, ja se on kansainvälisesti arvostettu. Se jaetaan kolmen vuoden välein. Palkittava tuote on italialaista valmistetta, mutta suunnittelija voi olla ulkomaalainen. Suomalaisista sen ovat saaneet Kaj Franck (elämäntyöstä 1957), Harri Koskinen (Muu-tuoli 2004) ja Eero Aarnio (Trioli-lastentuoli 2008). Palkinnon perustamisesta 1954 teki aloitteen italialainen arkkitehti Gio Ponti.
Giò Ponti
Giò Ponti (18. marraskuuta 1891 Milano, Italia – 16. syyskuuta 1979 Milano) oli italialainen arkkitehti ja muotoilija. Hän oli yksi 1900-luvun merkittävimmistä italialaisista alallaan. Vuonna 1928 Ponti alkoi julkaista arkkitehtuuri- ja muotoiluaiheista "Domus"-lehteä, ja 1941 "Stile"-lehteä.
Ponti oli aloitteentekijänä, kun italialainen muotoilupalkinto Compasso d'Oro 1954 perustettiin.
Eddie Guzelian
Eddie Guzelian on yhdysvaltalainen käsikirjoittaja ja animaattori, joka on enimmäkseen työskennellyt Disneyn tuottamissa elokuvissa ja animaatiosarjoissa käsikirjoittajana. Hän on myös käsikirjoittanut muutamia jaksoja Warner Bros. Animationin tuottamiin Xiaolin Showdowniin ja Legion of Super Heroesiin.
Maceratan maakunta
Maceratan maakunta () on maakunta Marchen hallintoalueella Keski-Italiassa Adrianmeren rannalla.
Maceratan maakunnan pinta-ala on 2 779 km ja asukasluku noin 320 000. Maakunta muodostuu 55 kunnasta, ja sen pääkaupunki on Macerata.
Pääkaupungin lisäksi muita yli 15 000 asukkaan kaupunkeja ovat Civitanova Marche, Recanati, Tolentino ja Potenza Picena.
Alueelle ovat tyypillisiä pikkukaupungit ja kumpuileva maasto: yli puolet maakunnasta on vuoristoa, viidennes kukkulamaastoa, kun taas tasankoa on vain rannikolla.
Maceratan maakunnan alueella on Monti Sibillinin kansallispuisto sekä kaksi luonnonsuojelualuetta: Abbadia di Fiastra ja Torrichio.
Amy Bruckner
Amy Bruckner (oik. Amelia Ellen Bruckner, s. 28. maaliskuuta 1991 Conifer, Colorado, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tuli tunnetuksi televisiosarjasta Poika tulevaisuudesta. Lisäksi hänet tunnetaan ääniroolistaan Haley Longina animaatiosarjassa Jake Long – amerikkalainen lohikäärme.
Bruckner syntyi Coniferissa, Coloradossa saksalais-amerikkalaiselle isälle ja amerikkalaiselle äidille.
Jean-Marc Nobilo
Jean-Marc Nobilo (s. 27. heinäkuuta 1960) on ranskalainen jalkapallovalmentaja.
Nobilo on urallaan toiminut Le Havre AC:n urheilujohtajana ja reservivalmentajana, SCO Angersin apuvalmentajana ja afrikkalaisjoukkueiden teknisenä johtajana. Kesäkuussa 2007 hän korvasi Thierry Uvenardin Le Havre AC:n päävalmentajana ja johdatti seuran kauden päätteeksi Ligue 2:n voittoon ja nousuun pääsarjatasolle. Nobilo palkittiin kauden parhaana Ligue 2:n valmentajana.
Kausi 2008/09 pääsarjatasolla alkoi Le Havren ja Nobilon osalta hyvin, mutta syyskauden vanhetessa otteet ovat heikentyneet ja seura on pudonnut liigan hännille. Joulukuun puolivälissä seurajohto ilmoitti, että Nobilo ei jatka enää seuran päävalmentajana. Hän kuitenkin pysyy edelleen seuran organisaatiossa ja siirtyy urheilutoimenjohtajaksi.
Syyskuussa 2010 Nobilo siirtyi Beninin maajoukkueen peräsimeen. Hän sai kuitenkin potkut jo marraskuussa.
Helmikuusta lokakuuhun 2011 Nobilo toimi Norsunluurannikon maajoukkueen teknisenä johtajana. Tammikuussa 2012 hänestä tuli Algerian U20-maajoukkueen päävalmentaja.
Rodney Soher
Rodney Ewart Soher (27. marraskuuta 1893 – 25. tammikuuta 1983) oli brittiläinen rattikelkkailija, joka kilpaili 1920-luvun alkupuolella.
Vuoden 1924 talviolympialaisissa Soher voitti hopeaa neljän miehen kelkasta ajalla 5.48,83.
John Swartzwelder
John Swartzwelder (16. marraskuuta 1950 Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen käsikirjoittaja, joka tunnetaan parhaiten työstään animaatiosarja "Simpsonien" parissa. Hän kuului sarjan käsikirjoittajiin 1.–15. tuotantokaudella eli vuosina 1989–2003. Hän on käsikirjoittanut 59 "Simpsonien" jaksoa, enemmän kuin kukaan toinen. Swartzwelder oli myös yksi "The Simpsons Movie" -elokuvan käsikirjoittajista.
Swartzwelder tunnetaan siitä, ettei hän halua esiintyä lainkaan julkisuudessa.
Agnes Bruckner
Agnes Bruckner (s. 16. elokuuta 1985 Hollywood, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Bruckner syntyi Hollywoodissa, Kaliforniassa unkarilaiselle isälle ja venäläiselle äidille, jotka erosivat myöhemmin. Hänen vanhempansa olivat tavanneet Unkarissa, mistä he muuttivat Yhdysvaltoihin 1980-luvulla. Brucknerilla on kaksi sisarta ja yksi veli. Vanhempiensa myötä hän puhuu hivenen venäjää ja sujuvasti unkaria.
Bruckner kasvoi Los Felizissa, Los Angelesissa, josta hän muutti viisivuotiaana Portlandiin, Oregoniin. Uudessa kaupungissa hän alkoi harrastaa tanssimista, balettia ja steppausta. Bruckner halusi aluksi pyrkiä tanssijaksi, mutta päätyi myöhemmin näyttelijäksi. Kahdeksanvuotiaana hän työskenteli äitinsä ehdotuksesta lapsimallina ja osallistui myös kauneuskilpailuun. Hän palasi perheensä kanssa takaisin Los Angelesiin kymmenvuotiaana pyrkiäkseen näyttelijäksi, jonka myötä Bruckner muutti Burbankiin.
Näyttelijän uransa Bruckner aloitti 11-vuotiaana esiintyen aluksi mainoksissa. Vuonna 1997 hän pääsi esiintymään "Kauniissa ja rohkeissa". Aikuisena Bruckner on tullut tunnetuksi etenkin rooleistaan kauhuelokuvissa.
Karl Gottlieb von Windisch
Karl Gottlieb von Windisch (28. tammikuuta 1725 Bratislava – 30. maaliskuuta 1793 Bratislava) oli saksalainen kirjailija. Hän kirjoitti muun muassa kirjesarjan nimeltä "Briefe über den Schachspieler des Hrn. von Kempelen nebst drey Kupferstichen die diese berühmte Maschine vorstellen". Ne käsittelivät Turkkilaista, näennäisesti shakkia pelaavaa automaattia, jota Windisch tarkkaili.
François Pelletier
François Pelletier oli ranskalainen illusionisti. Hän oli erityisen kuuluisa magneettien käyttämisestä esityksissään. Pelletierin uran huipulla Maria Teresia kutsui hänet vuonna 1769 Schönbrunnin linnaan esittelemään taitojaan. Hänen esityksensä inspiroi unkarilaista Wolfgang von Kempeleniä siinä määrin, että tämä rakensi shakkia näennäisesti pelaavan automaation, Turkkilaisen, joka nousi maailmanmaineeseen.
Omakuva
Omakuva on taiteilijan piirtämä, maalaama, valokuvaama tai veistämä muotokuva itsestään. Se voi olla myös performanssi tai videoteos.
Taidehistoriassa omakuva on niin sanottu renessanssi-ilmiö. Omakuvia ei juuri tavata keskiajalla taiteilijan yksilöllisyyden ja persoonallisuuden alkaessa korostua renessanssista lähtien. Myös parempien ja halvempien peilien avulla tuli helpommaksi tehdä kuva itsestään. Myös romantiikan taidekäsitys korostaa omakuvaa.
Oulun taidemuseon kokoelmiin kuuluu yli sata eri aikakausilta peräisin olevaa omakuvaa. Kokonaisuus painottuu nykytaiteeseen. Museo julkaisee verkkosivullaan "Omakuvagallerian".
Paul Eriksson
Paul Eriksson (31. tammikuuta 1896 Kokkola – 13. heinäkuuta 1959) oli suomalainen jääkärimajuri. Hänen vanhempansa olivat Titus Eriksson ja Tekla Huldén. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Olga Augusta Söderströmin kanssa.
Eriksson kävi kuusi luokkaa Kokkolan yhteiskoulua. Viipurin upseerikokelaskurssin hän suoritti vuosina 1918 ja 1919, sotilaspedagogisen kurssin hän suoritti vuonna 1925. Eriksson oli ammatiltaan konttoristi.
Eriksson liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 4. joulukuuta 1915, josta hänet siirrettiin 53 muun miehen kera 2. lokakuuta 1917 perustettuun pataljoonan tiedonanto-osastoon. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella Riianlahdella ja Aa-joella.
Eriksson saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana varavääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 5. Jääkärirykmentin 15. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan, jonka mukana otti osaa taisteluihin Karjalankannaksella.
Sisällissodan jälkeen Eriksson palveli edelleen 5. Jääkärirykmentissä, jonka nimi muuttui ensin Kuopion jalkaväkirykmentti n:o 4:ksi ja sittemmin Tampereen rykmentiksi. Hän toimi rykmentin 3. pataljoonan adjutanttina. Rykmentin tiedotusupseeriksi hänet määrättiin 1. maaliskuuta 1919 ja edelleen 1. kesäkuuta 1919 alkaen 8. komppaniaan nuoremmaksi upseeriksi. Kipinälennätinlaitokseen hänet komennettiin 7. huhtikuuta 1920, josta hänet määrättiin 10. heinäkuuta 1920 päälliköksi Radiokouluun. Santahaminan radioaseman päälliköksi hänet nimitettiin 28. joulukuuta 1921 ja edelleen 1. syyskuuta 1922 Radiojoukkojen talouspäälliköksi ja takaisin Santahaminan radioaseman päälliköksi hän palasi 1. lokakuuta 1924. Radiopataljoonan 2. komppanian päälliköksi hänet siirrettiin 1. toukokuuta 1925, jossa tehtävässä hän oli kunnes erosi vakinaisesta palveluksesta 28. toukokuuta 1926. Sotilasuran jälkeen hän toimi 15. lokakuuta 1926 alkaen Sähkö oy A. E. G:n palveluksessa Helsingissä.
Talvisotaan Eriksson osallistui viestiupseerina JR 11:ssä, osallistuen taisteluihin Länsi-Kannaksella. Jatkosotaan hän osallistui Rannikkopatterin viestikomentajana, josta hän siirtyi jo vuonna 1941 takaisin Sähkö Oy A E G:n palvelukseen, missä toimi aina vuoteen 1953 asti, jolloin astui Kafarek Oy:n palvelukseen. Vuonna 1957 hän siirtyi toiminimi Effoxin palvelukseen, jonka palveluksessa oli aina kuolemaansa asti. Hänet on haudattu Helsinkiin.
Sofía Bekatórou
Sofía Bekatórou ( s. 26. joulukuuta 1977) on kreikkalainen purjehtija ja olympiavoittaja- ja pronssimitalisti.
Vuonna 2004 Bekatórou voitti kultaa Ateenan olympialaisissa 470-jollan luokassa yhdessä parinsa Aimilía Tsoulfán kanssa. Pekingissä 2008 Bekatórou kipparoi venekuntansa yngling-luokassa pronssille. Bekatóroun miehistöön kuuluivat Sofía Papadopoúlou ja Virginía Kravarióti.
Bertel Fallenius
Bertel Ragnar Fallenius (20. elokuuta 1893 Helsinki – 7. lokakuuta 1962) oli suomalainen jääkärimajuri ja liikemies.
Falleniuksen vanhemmat olivat johtaja Fredrik Rudolf Fallenius ja Alma Vikstedt. Hän suoritti neljä luokkaa Pietarsaaren ruotsalaista yhteiskoulua ja oli ammatiltaan sähkötyömies.
Fallenius liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 27. marraskuuta 1915, josta hänet siirrettiin 53 muun miehen kera 2. lokakuuta 1917 perustettuun pataljoonan tiedonanto-osastoon. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Fallenius saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana vänrikiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 5. Jääkärirykmentin 15. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan, jonka päällikkyyden hän vastaanotti 6. huhtikuuta 1918, Hän osallistui sisällissodassa taisteluihin Karjalankannaksella.
Sisällissodan jälkeen Fallenius siirrettiin 18. elokuuta 1918 Vuoristoprikaatin tiedonantovälinekomppanian päälliköksi ja 2. helmikuuta 1921 alkaen Kenttälennätinpataljoonan 4. komppanian päälliköksi. Kenttälennätinpataljoonan aliupseerikoulun johtajana hän toimi 29. elokuuta – 6. joulukuuta 1921 välisen ajan. Hän toimi useita kertoja varuskunnan komendanttina ja pataljoonankomentajan viransijaisena. Fallenius vihittiin avioliittoon vuonna 1927 Isa Elisabet Grothin kanssa. Armeijasta hän erosi 31. tammikuuta 1929. Armeijasta eronsa jälkeen hän toimi liikemiehenä Riihimäellä. Riihimäen suojeluskunnassa hän toimi viestikomppanian päällikkönä 16. helmikuuta 1929 – 1. helmikuuta 1934 välisen ajan. Etelä-Hämeen suojeluskuntapiirin 10. alueen päällikön viransijaisena hän toimi 1. maaliskuuta – 1. syyskuuta 1934 välisen ajan. Hän on myös kuulunut Riihimäen suojeluskunnan esikuntaan.
Talvisotaan Fallenius osallistui Viestipataljoona 3:n komentajana, osallistuen taisteluihin Laatokan koillispuolella. Jatkosotaan hän osallistui Viestikoulutuskeskuksen päällikkönä ja samassa tehtävässä Viestikoulutuskeskus 2:ssa aina sodan loppuun asti. Jatkosodan jälkeen hän osallistui Pohjois-Uudenmaan suojeluskuntapiirin edustajana aseiden hajasijoituksen avustajana Riihimäellä, minkä vuoksi hänet pidätettiin kolmeksi kuukaudeksi, mutta hän ei saanut tuomiota.
Sotien jälkeen Fallenius jatkoi liiketoimintaansa Riihimäellä ja oli Riihimäen Säästöpankin isännistön ja hallituksen jäsenenä. Hänet haudattiin Riihimäelle.
Fallenius on toiminut Teknillisten joukkojen kunniatuomioistuimen jäsenenä vuonna 1921, Kenttälennätinpataljoonan kunnianeuvoston jäsenenä vuonna 1924 ja puheenjohtajana vuosina 1925–1926 sekä varapuheenjohtajana vuonna 1927. Hän toimi myös Hämeen rintamamiespiirin johtokunnan jäsenenä sekä Riihimäen Puhelinyhtiön johtokunnan ja Riihimäen reserviupseeriyhdistyksen jäsenenä.
Irmer Forsius
Irmer Forsius (21. joulukuuta 1892 Porvoo – 25. syyskuuta 1930) oli suomalainen jääkärimajuri. Hänen vanhempansa olivat kouluneuvos Valter Voldemar Forsius ja Emilia Sofia Lilius. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Dagny Ilona Linnea Sabellin (Sabelli) kanssa, jonka kuoltua vuonna 1920 hän avioitui toisen kerran vuonna 1924 Alma Verna Biesen kanssa.
Forsius kirjoitti ylioppilaaksi Nya svenska samskolanista vuonna 1912 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. Hän jatkoi opintojaan Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan maanviljely-taloudellisella osastolla vuosina 1912–1915. Haminan taistelukoulun hän suoritti vuonna 1918 ja kapteenikurssin Sotakorkeakoulussa vuonna 1926. Kaasusuojelukurssin hän kävi vuonna 1927 ja Taistelukoulun komppanianpäällikkökurssin vuonna 1930. Hän suoritti tutkimusmatkan Petsamoon vuonna Kuopion museon stipendiaattina.
Forsius liittyi Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:ään 13. tammikuuta 1916 ja sijoitettiin pataljoonan 4. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joen asemasodassa ja Riianlahden rannikkoasemissa sekä Aa-joen talvitaisteluissa.
Forsius astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 vänrikiksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan aluksi joukkueenjohtajaksi 5. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan, josta hänet siirrettiin maaliskuussa 3. Täydennyspataljoonaan ja edelleen 8. huhtikuuta 1918 päälliköksi 6. Jääkärirykmentin 16. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan missä joukko-osastossa otti osaa taisteluihin Sainiolla ja Viipurissa.
Sisällissodan jälkeen Forsius toimi joukkueenjohtajana ja komppanianpäällikkönä 6. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona n:o 6:ssa, jonka nimi muuttui ensin Jääkäripataljoona n:o 3:ksi, sitten Kajaanin sissipataljoonaksi ja vihdoin Pohjanmaan jääkäripataljoonaksi. Hänet siirrettiin 19. marraskuuta 1918 Itä-Suomen jalkaväkirykmentti n:o 5:een, minkä nimeksi sittemmin tuli Pohjois-Savon rykmentti. Hän toimi aluksi 2. komppanian päällikkönä ja 1. joulukuuta 1920 alkaen rykmentin rahastonhoitajana. Uudenmaan rykmentin 1. konekiväärikomppanian päälliköksi hänet siirrettiin 27. huhtikuuta 1921, josta hänet siirrettiin edelleen 17. lokakuuta 1923 päälliköksi 1. Erillisen konekiväärikomppaniaan ja 8. toukokuuta 1926 jälleen Uudenmaan rykmenttiin 3. konekiväärikomppanian päälliköksi. Aliupseerikoulun johtajaksi hänet komennettiin 29. kesäkuuta 1928 ja 30. toukokuuta 1929 komentajaksi 2. pataljoonaan. Hän on hoitanut toimensa ohella myös Uudenmaan rykmentin kaasu-upseerin tehtäviä vuosina 1927–1928 ja 1. Divisioonan kaasu-upseerin tehtäviä vuosina 1927–1928.
Forsius on toiminut kone- ja pikakivääripalveluksen opettajana Kadettikoulussa vuonna 1926.
Forsius toimi I. Divisioonan kunniatuomioistuimen jäsenenä hän toimi vuonna 1929.
Forsius julkaisi eläin- ja kasvitieteellisiä kirjoituksia tämän alan aikakauslehdissä sekä kertomuksia ja runoja useissa julkaisuissa.
Urška Žolnir
Urška Žolnir (s. 9. lokakuuta 1981 Žalec) on slovenialainen judoka.
Žolnir voitti 63 kilon sarjassa olympiakultaa Lontoossa 2012 ja pronssia Ateenassa 2004. Hän on voittanut samassa painoluokassa myös MM-pronssia Kairossa vuonna 2005 ja Pariisissa 2011. Euroopan-mestaruuskisoissa Žolnir on saavuttanut kultaa vuonna 2009, hopeaa 2007 sekä pronssia 2008 ja 2011. Junioreiden EM-kilpailuissa hän voitti kultaa 61 kg:n sarjassa 1997 ja 63 kg:n sarjassa 1999. Maailmancupeissa ja Continental Open -kilpailuissa hänellä on yhdeksän turnausvoittoa, kahdeksan kakkossijaa ja yhdeksän kolmossijaa. Masters-/GP-/Grand Slam -kilpailuissa hänellä on neljä voittoa, kaksi kakkossijaa ja kaksi kolmossijaa.
Michael Anthony (nyrkkeilijä)
Michael Parris, paremmin tunnettu nimellä Michael Anthony (s. 4. lokakuuta 1957 Georgetown) on guyanalainen entinen nyrkkeilijä ja maansa ainoa olympiamitalisti. Hän voitti pronssia Moskovan olympialaisissa 1980 alle 54-kiloisten sarjasta.
Aarne Kuula
Aarne Mauri Kuula (22. kesäkuuta 1892 Teuva – 18. huhtikuuta 1966) oli suomalainen jääkärimajuri. Hänen vanhempansa olivat henkikirjoittaja Henrik Kosti Kuula ja Anna Wilhelmiina Drake. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Tyyne Maria Kahilaisen kanssa.
Hän suoritti keskikoulun kotiopettajan johdolla ja kävi Suomen liikemiesten kauppaopiston vuosina 1911–1914.
Hän liittyi Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:ään 25. helmikuuta 1916 ja sijoitettiin pataljoonan pioneerikomppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joen asemasodassa ja Riianlahden rannikkoasemissa sekä Aa-joen talvitaisteluissa. Hän osallistui Polangenissa järjestetyille erikoiskursseille (pommarikurssi) vuonna 1917.
Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 vänrikiksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 2. jääkärirykmentin 12. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan, missä joukko-osastossa otti osaa taisteluihin Kalevankankaalla, missä haavoittui 28. maaliskuuta 1918.
Sisällissodan jälkeen hän palveli edelleen 2. Jääkärirykmentin ja 2. huhtikuuta 1919 alkaen Keski-Suomen rykmentissä. Armeijasta hän erosi 13. lokakuuta 1920 ja liittyi suojeluskuntajärjestöön ja hänet sijoitettiin Tuuloksen suojeluskunnan paikallispäälliköksi, missä tehtävässä hän toimi 1. marraskuuta 1919 – 1. toukokuuta 1921 välisen ajan, jonka jälkeen hänet nimitettiin 1. kesäkuuta 1921 Jyväskylän suojeluskuntapiiri 2:n ja edelleen 15. huhtikuuta 1922 Mikkelin suojeluskuntapiirin 2. alueen päälliköksi. Pohjanmaan kutsuntapiirin apulaispäälliköksi hänet nimitettiin 1. syyskuuta 1923 ja Hämeen kutsuntapiirin apulaispäälliköksi 31. joulukuuta 1924 sekä edelleen samaiseen tehtävään hänet nimitettiin 28. toukokuuta 1927 Suupohjan kutsuntapiiriin. 1. heinäkuuta 1933 Kainuun sotilaspiirin kutsunta-asiain upseeriksi hänet nimitettiin 1. heinäkuuta 1933 ja samanlaiseen toimeen Seinäjoen sotilaspiiriin 31. tammikuuta 1936, missä tehtävässä hän toimi aina talvisotaan saakka.
Talvisotaan hän osallistui edelleen samaisessa tehtävässä, kunnes välirauhan aikana hänet siirrettiin Etelä-Pohjanmaan Itäisen suojeluskuntapiirin kutsunta-asiain upseeriksi. Jatkosodan syttyessä hän toimi edelleen samassa tehtävässä, kunnes vuonna 1942 hänet siirrettiin Kuormasto- ja kuljetusvälinetoimiston päälliköksi Jalkaväkirykmentti 16:een. Hänet siirrettiin seuraavana vuonna 15. divisioonan esikuntaan apulaisintendentiksi ja edelleen samana vuonna Etelä-Pohjanmaan suojeluskuntapiirin kutsunta-asiain upseeriksi. Vakinaisesta palveluksesta hän erosi vuonna 1944.
Sotien jälkeen hän toimi Visa Oy:n tehtaanjohtajana Seinäjoella vuosina 1946–1947 ja työnsä ohella hoiti omistamaansa metsäkiinteistöä. Hänet on haudattu Seinäjoelle.
Luottamustoimia hänellä oli Vapaussodan Invalidien Liiton ja Vapaussodan Rintamamiesliiton Seinäjoen alaosaton jäsenyydet sekä Seinäjoen Reserviupseerikerhon kunniajäsenyys.
Julius Kärnä
Julius Einari Kärnä (17. kesäkuuta 1895 Nivala - 31. lokakuuta 1977 Oulu) oli suomalainen jääkärimajuri ja talouspäällikkö.
Kärnän vanhemmat olivat vahtimestari Juho Kärnä ja Tilda Finnilä. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Amalia Finnilän kanssa. Kärnä on haudattu Oulun hautausmaalle Intiöön.
Kärnä kävi viisi luokkaa Raahen yhteiskoulua ja Raahen Porvari- ja Kauppakoulun.
Puutavara-alalla toiminut raahelainen Kärnä liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 23. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa, josta hänet siirrettiin sairautensa takia pataljoonan täydennysjoukkoon 17. tammikuuta 1917. Takaisin pioneerikomppaniaan hän siirtyi 20. toukokuuta 1917. Pioneerikomppaniasta hänet siirrettiin pataljoonan 4. komppaniaan 23. syyskuuta 1917. Hän osallistui sotakoulun B-kurssille Libaussa vuonna 1917.
Kärnä astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 vänrikiksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 3. jääkärirykmentin 5. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 17. maaliskuuta 1918 adjutantiksi 6. Jääkärirykmentin 16. jääkäripataljoonaan, missä joukko-osastossa otti osaa taisteluihin Säiniöllä ja Viipurissa.
Sisällissodan jälkeen Kärnä palveli 6. Jääkärirykmentissä ja siitä muodostetussa Jääkäripataljoona n:o 6:ssa, jonka nimi muuttui ensin Kajaanin sissipataljoonaksi ja myöhemmin Pohjanmaan jääkäripataljoonaksi. Hän toimi pataljoonassa ensin adjutanttina ja 26. toukokuuta 1919 lähtien 1. komppanian päällikkönä. Armeijasta hän erosi 17. syyskuuta 1919 ja toimi sen jälkeen Raahe oy:n konttoristina ja konttorinhoitajana vuosina 1919–1923 ja Uleå oy:n tarveaineiden ostajana vuosina 1923–1926. Oulun seudun piirimielisairaalan taloudenhoitajana hän toimi 11. toukokuuta 1926 alkaen ja aina vuoteen 1961 saakka.
Talvisotaan Kärnä osallistui Erillinen Pataljoona 21:n komentajana ja oli mukana taisteluissa Uuraassa, Viipurinlahdella ja Tervajoella. Jatkosotaan hän osallistui III Armeijakunnan esikunnassa toimistopäällikkönä ja komendanttina ja oli mukana taisteluissa Taivalkoskella.
Kärnä oli Oulun reserviupseerikerhon perustajia, kerhon puheenjohtaja ja kunniajäsen vuodesta 1948 alkaen. Hän on toiminut Oulun kaupungin valtuustossa ja seurakunnan kirkkohallintokunnassa. Hän oli myös Jääkäriliiton Oulun alaosaston puheenjohtaja.
Etelä-Afrikan jalkapallomaajoukkue
Etelä-Afrikan jalkapallomaajoukkue eli "Bafana Bafana" ( on Etelä-Afrikan tasavaltaa kansainvälisesti edustava jalkapallomaajoukkue. Sitä hallinnoi Etelä-Afrikan jalkapalloliitto.
FIFA erotti joukkueen apartheidin aikana, mutta se on jälleen toiminut 1990-luvun alusta. Vuonna 1996 se voitti omalla maallaan pelatut Afrikan-mestaruuskilpailut. MM-kisoihin se selvisi ensimmäistä kertaa vuonna 1998 jolloin se hävisi Ranskalle, pelasi tasapelit Tanskaa ja Saudi-Arabiaa vastaan ja jäi alkulohkoon. Neljä vuotta myöhemmin vuonna 2002 se voitti Slovenian, pelasi tasan Paraguayta vastaan ja hävisi viimeisessä kamppailussa Espanjalle. Lopulta se putosi jatkosta tehtyjen maalien perusteella (Paraguaylla 6, Etelä-Afrikalla 5).
Vuonna 2010 Etelä-Afrikka toimi maailmanmestaruuskilpailujen isäntäjoukkueena. Kotikisoissa joukkue pelasi tasan Meksikon kanssa, hävisi Uruguaylle ja voitti Ranskan. Isännät jäivät kuitenkin alkulohkoon huonomman maalieron turvin (Meksikolla 3-2, Etelä-Afrikalla 3-5).
Etelä-Afrikan päävalmentajaksi otettiin vuonna 2008 Joel Santana. Joukkueen eniten otteluita pelannut pelaaja on Aaron Mokoena; eniten maaleja on tehnyt Benni McCarthy. Kotikisoihin valmistuminen sujui kehnosti ja liitto sai lopulta lokakuussa 2009 tarpeekseen ja erotti Santanan päävalmentajan tehtävistä. Lopulta Carlos Alberto Parreira valmensi maata MM-kisoissa.
Aaron Mokoena
Aaron Mokoena (s. 25. marraskuuta 1980 Johannesburg) on eteläafrikkalainen jalkapalloilija. Hän pelasi ammattilaisena Saksassa, Hollannissa, Belgiassa ja Englannissa kesään 2012 asti ja sen jälkeen vielä yhden kauden Etelä-Afrikassa. Hän lopetti uransa kesällä 2013
Mokoena pelasi kansainvälisellä urallaan 105 ottelua Etelä-Afrikan jalkapallomaajoukkueessa tehden yhden maalin. Hän on kaikkien aikojen eniten otteluita maansa maajoukkueessa pelannut pelaaja. Hän osallistui joukkueen mukana myös vuoden 2002 maailmanmestaruuskilpailuihin.
Tero Pennanen
Tero Juhani Pennanen (s. Espoo) on suomalainen kosketinsoittaja. Hän soittaa nykyisin Maija Vilkkumaan ja Anna Erikssonin yhtyeissä. Hän on soittanut myös mm. Johanna Kurkelan vuonna 2005 ilmestyneellä Hetki hiljaa -levyllä.
Mike di Meglio
Mike di Meglio (s. 17. tammikuuta 1988 Toulouse) on ranskalainen ratamoottoripyöräilijä. Kaudella 2008 hän ajoi Derbi-moottoripyörällä suomalaisessa Ajo Motosport -tallissa sveitsiläisen Dominique Aegerterin tallikaverina MotoGP:n 125cc-luokassa.
Di Meglio aloitti MotoGP:ssä kaudella 2003. Ensimmäiset viisi kautta, vuoteen 2007, hän ajoi vaihtelevalla menestyksellä italialaisissa ja ranskalaisissa talleissa. Ensimmäisen palkintokorokesijoituksena hän saavutti heinäkuussa 2005 Britannian GP:ssä missä hän sijoittui toiseksi. Voittoon hän ajoi ensimmäistä kertaa lokakuussa samana vuonna Turkissa.
Kaudeksi 2008 hän teki sopimuksen Ajo Motorsportin kanssa. Hän varmisti luokan mestaruuden kolmanneksi viimeisessä kilpailussa Australiassa otettuaan kauden neljännen voittonsa.
Luettelo televisiosarjan Lilo ja Stitch hahmoista
Tämä on luettelo televisiosarjan Lilo ja Stitch hahmoista.
Johann Nepomuk Mälzel
Johann Nepomuk Mälzel (15. elokuuta 1772 – 21. heinäkuuta 1838) oli saksalainen keksijä, insinööri ja viihdyttäjä. Hänet tunnetaan parhaiten metronomin valmistuksesta, useista musiikkikoneista sekä Turkkilaiseen kohdistuvasta tutkimuksestaan.
Mälzel syntyi Regensburgissa, Saksassa. Hänen isänsä rakensi urkuja työkseen. Mälzel hankki tutkinnon musiikista ja muutti Wieniin vuonna 1792. Siellä hän keksi panharmonikonin. Vuonna 1813 Mälzel tapasi Beethovenin ja taivutteli tämän kirjoittamaan hänelle sävellyksen. Miehet riitaantuivat myöhemmin sävellyksen takia. He kiistelivät siitä, kumpi omistaa kappaleen.
Mälzel rakensi myös itsestään soivan trumpetin ja puhuvan nuken, joka pystyi liikuttamaan silmiään.
Vuonna 1815 Mälzel rakensi ja patentoi kannettavan metronomin, joka tunnetaan nykyään Mälzelin metronomina. Mälzel käytti keksinnössään useita Dietrich Nikolaus Winkelin muutamaa vuotta aikaisemmin keksimää ideaa.
Wolfgang von Kempelenin kuoltua Mälzel osti itselleen tämän rakentaman näennäisesti shakkia pelaavan Turkkilaisen. Mälzel jatkoi esiintymisiä Turkkilaisen kanssa ja lisäsi siihen muutamia parannuksia.
Pyjamabanaanit
Pyjamabanaanit () on australialainen lastenohjelma, jota on esitetty vuodesta 1992 alkaen. Sarja kertoo pyjamaan pukeutuneista banaaneista B1 ja B2 sekä heidän ystävistään. Sarjaa on Suomessa esitetty MTV3-kanavalla 1990-luvun lopulla ja 2000-luvun alussa Huomenta Suomi -aamuohjelman yhteydessä. Pyjamabanaanien dubbauksesta vastasi PVP-Voice.
Abu Dhabin kansainvälinen lentoasema
Abu Dhabin kansainvälinen lentoasema (virallisesti Abu Dhabi International Airport, arab. مطار أبوظبي الدول) (IATA AUH, ICAO OMAA) on Abu Dhabissa, Yhdistyneissä Arabiemiirikunnissa sijaitseva lentoasema. Lentoasemalla on yksi kiitotie ja asema sijaitsee 27 metrin korkeudessa meren pinnasta. Lentoaseman kautta kulki vuonna 2002 3 986 665 ihmistä. Asema toimii myös Etihad Airwaysin solmukohtana.
Luettelo yhtiöistä, jotka liikennöivät Abu Dhabin kansainväliselle lentoasemalle.
Niko Kokko
Niko Kokko (s. 18. huhtikuuta 1972 Laukaa) on suomalainen basisti ja pasunisti. Kokko aloitti pianotunnit, kun hän oli seitsemän vuotta. Vuoden päästä hän lopetti pianonsoiton, kun hän rupesi soittamaan pasuunaa. Ensimmäisen bassonsa hän sai rippilahjaksi. Lapsena hän on myös laulanut koulun kuorossa. Hän valmistui ylioppilaaksi Kuopion Musiikkilukiosta.
Kokko on soittanut bassoa ja laulanut taustoja Maija Vilkkumaan yhtyeessä vuodesta 1999 asti. Hän soittaa myös Teleksin ja Kaija Koon yhtyeissä. Kokko on soittanut myös 1N-yhtyeessä ja esim. Jonna Tervomaan levyillä "Neljä seinää" ja "Viivalla". Hän soitti Jean S -yhtyeen riveissä pasuunaa, lauloi taustoja ja hieman tanssahtelikin UIT:n Ilon kautta! -revyyssä 2011 (yhtyeen tapaan nimettynä: Niko S. Kokko).
Kokkoa ovat innoittaneet monet suuret basistit kuten Neil Murray, Doug Pinnick ja Geddy Lee.
Tinkiminen
Tinkiminen on toimintaa, jossa ostaja ja myyjä neuvottelevat myytävän esineen tai palvelun hinnasta. Joissain maissa tinkiminen on tavallista, mutta esimerkiksi länsimaissa ollaan siirrytty entistä enemmän kiinteisiin hintoihin ja tinkiminen on vähentynyt. Länsimaissa yleisintä tinkiminen lienee yleisintä kalliiden tuotteiden kaupassa kuten asunnot ja moottoriajoneuvot. Tinkimistä harrastetaan yleisesti myös epämuodollisessa kaupassa, esimerkiksi kirpputoreilla, ja pitkäaikaisia sopimuksia, esimerkiksi sähkösopimuksia, solmittaessa.
Jan Pethman
Jan Tapio Pethman (s. Helsinki) on suomalainen rumpali. Hän on soittanut rumpuja muun muassa Maija Vilkkumaan yhtyeessä, sekä lyömäsoittimia Ultra Brassa.
Pethman aloitti soittamisen 6-vuotiaana pianolla, jota hän jatkoi muutaman vuoden. Teini-iässä hän soitti kitaraa, syntetisaattoria ja rumpuja ja kaksikymmentävuotiaana hän siirtyi soittamaan vain rumpuja.
Ferrari 125 F1
Ferrari 125 F1 on Ferrarin vuosina 1950-1952 käyttämä Formula 1 -auto.
Väinö Lankinen
Väinö Vilho Lankinen (käytti Saksassa nimeä Langen), (24. heinäkuuta 1893 Ilomantsi – 25. kesäkuuta 1926) oli suomalainen jääkärimajuri. Hänen vanhempansa olivat kansakoulunopettaja Juho Lankinen ja Maria Kohonen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1922 Anna Vatasen kanssa.
Hän kirjoitti ylioppilaaksi Joensuun suomalaisesta lyseosta vuonna 1912 ja liittyi Karjalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa vuosina 1912 - 1914.
Hän liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 55 muun miehen kanssa 25. helmikuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 2. komppaniaan ja 21. joulukuuta 1915 alkaen hänet sijoitettiin Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, josta hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 4. joulukuuta 1916 ja komennettiin erikoistehtäviin Suomeen.
Suomessa hän toimi kansakoulunopettajana Tuupovaaralla, mistä hän siirtyi sisällissodan alkaessa Joensuuhun ja muodosti siellä ”Lankisen lentävät”-nimisen tilapäisen osaston, joka 23. maaliskuuta 1918 palautti järjestyksen Lieksaan. Lieksasta palattuaan hän muodosti Lankisen komppanian (Savon rintamalla myöh. Karjalan komppania), joka lähetettiin avuksi Savoon ja otti osaa Mäntyharjun ja Varkauden valtauksiin. Hän lähti Savosta palattuaan pohjoiskarjalaisen komppanian päällikkönä Karjalan rintamalle, jossa osallistui Mälkölän ja Valkjärven taisteluihin. Hän haavoittui 10. maaliskuuta 1918 Valkjärvellä ja joutui hoidettavaksi Kiviniemen sairaalaan. Sairaalasta ja toipumislomaltaan hän palasi 6. huhtikuuta 1918 ja sijoitettiin päälliköksi 4. Jääkärirykmentin 8. jääkäripataljoonan l. komppaniaan ja otti osaa kaakkoisrajalla käytyihin taisteluihin.
Sisällissodan jälkeen hän toimi 2. komppanian päällikkönä 4. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona n:o 4:ssä, jonka nimi muuttui ensin Jääkäripataljoona n:o 2:ksi ja sitten Pohjolan jääkäripataljoonaksi. Hänet siirrettiin Sortavalan rajavartioryhmään 2. lokakuuta 1918, jossa hän toimi 2. pataljoonan komentajana, josta hänet komennettiin 2. huhtikuuta 1919 Keski-Suomen rykmenttiin aluksi 4. komppanian päälliköksi ja 20. heinäkuuta 1920 alkaen 2. pataljoonan komentajaksi ja 9. kesäkuuta 1923 alkaen rykmentin talouspäälliköksi sekä 17. syyskuuta 1924 alkaen Savon jääkärirykmenttiin 1. pataljoonan komentajaksi.
Emil Rutanen
Emil Rutanen (7. helmikuuta 1895 Saarijärvi – 9. elokuuta 1939) oli suomalainen jääkärimajuri. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Erkki Rutanen ja Amanda Rasila. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1923 Maija Amanda Toivosen kanssa.
Hän kävi kansakoulun ja seitsemännen luokan yksityisesti Helsingin suomalaisessa lyseossa vuonna 1928. Hän suoritti Haminan taistelukoulun vuonna 1918 ja Taistelukoulun komppanianpäällikkökurssin vuonna 1929 sekä Sotakorkeakoulun yleinen osaston vuosina 1930–1932.
Tämä Saarijärveläinen kauppa-apulainen liittyi Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:ään 10. syyskuuta 1916 ja sijoitettiin pataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 varavääpeliksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan vääpeliksi 3. Jääkärirykmentin 7.Jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella, Aittolahdessa, Lyykylässä, Mannikkalassa ja Talissa.
Sisällissodan jälkeen hän palveli edelleen 3. Jääkärirykmentissä, jonka nimi muuttui ensin Savon jääkärirykmentti n:o 3:ksi ja myöhemmin Uudenmaan rykmentiksi. Hän toimi joukkueenjohtajana, 2. pataljoonan adjutanttina ja 23. joulukuuta 1918 lähtien komppanianpäällikkönä eri komppanioissa. Hänet siirrettiin 30. toukokuuta 1932 1. pataljoonan komentajaksi Pohjois-Savon rykmenttiin, josta hänet komennettiin 1. heinäkuuta 1933 yleisesikuntaupseeriksi Jyväskylän sotilaspiirin esikuntaan ja edelleen 24. huhtikuuta 1934 toimistoupseeriksi Yleisesikuntaan ja 1. heinäkuuta 1934 alkaen yleisesikuntaupseeriksi Helsingin sotilaspiirin esikuntaan.
Hän toimi Uudenmaan rykmentin kunnianeuvoston jäsenenä vuonna 1929 ja varajäsenenä vuonna 1930 sekä Uudenmaan sotilasläänin kunnianeuvoston varapuheenjohtajana vuonna 1935.
Hjalmar Bredenberg
Hjalmar Vilhelm Bredenberg (30. tammikuuta 1892 Bromarv – 31. lokakuuta 1918) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hänen vanhempansa olivat tilallinen Johan Wilhelm Bredenberg ja Edla Johanna Pettersson.
Hän kirjoitti ylioppilaaksi Hangon ruotsalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1915 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan.
Hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 14. lokakuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella Riianlahdella ja Aa-joella.
Hän saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana luutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 2. jääkärirykmentin 6. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Suomen sisällissodassa hän osallistui taisteluihin Kalevankankaalla, jossa hän haavoittui pahasti 28. maaliskuuta 1918. Hänet siirrettiin hoidettavaksi Vaasassa sijaitsevaan etappisairaalaan, mutta hänen vaikeiden vammojen johdosta hänet siirrettiin Turun lääninsairaalaan, jossa tämä ensimmäisessä maailmansodassa kunnostautunut ja rautaristillä palkittu soturi lopulta menehtyi 31. lokakuuta 1918. Hänet on haudattu Hangon hautausmaalle.