hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Sinfonia nro 6 (Beethoven)
Ludwig van Beethovenin sinfonia nro 6 F-duuri (op. 68), lisänimeltään "Pastoraalisinfonia", valmistui kesällä 1808.
Beethoven haki inspiraatiota kuudenteen sinfoniaansa maaseudun luonnosta ja rauhasta, mistä on peräisin teoksen nimikin. Ensiesitys oli Wienissä 22. joulukuuta 1808 samaan aikaan viidennen sinfonian kanssa.
Pastoraalisinfonia poikkeaa klassismille tyypillisestä muodosta siten, että se koostuu viidestä osasta kolmen tai neljän sijaan. Ylimääräinen osa on myrsky, jonka on arveltu saaneen inspiraatiota Haydnin "Vuodenajat"-oratorion myrsky-osuudesta. Teos on vahvasti ohjelmallinen, ja sen kaikilla osilla on nimet, joista selviää, mitä teoksen musiikin on tarkoitus kuvata. Paikoin käytetään myös suoranaisia soittimilla tehtyjä ääniefektejä, kuten linnunlaulua toisen osan lopussa (partituurissa lukee, mikä lintu on kulloinkin kyseessä) sekä ukkosenjyrinää myrsky-osuudessa. Kolme viimeistä osaa esitetään "attacca", tauoitta.
Teos on noin 40-minuuttinen. Teos on hyvin suosittu, ja sitä pidetään vahvan melodisena ja herkkänä teoksena. Beethoven itse kuvasi suhdettaan luontoon kertomalla rakastavansa enemmän metsän puuta kuin ihmisiä.
Ivan Brunetti
Ivan Brunetti (3. lokakuuta 1967, Italia) on yhdysvaltalainen sarjakuvataiteilija. Brunettin piirrostyyli vaihtelee tikku-ukoista äärimmäiseen realismiin. Tyylistä riippumatta sarjat edustavat nihilististä maailmankatsomusta. Sarjojen huumori perustuu pitkälti tabuille - kuten pedofilia - nauramiseen. Brunettin tunnetuin työ on omaelämäkerrallinen Fantagraphicsin julkaisema "Schizo"- lehti.
Claude Goubet
Claude Désiré Goubet (1838-1903) oli ranskalainen insinööri ja yksi sukellusveneiden kehittelyn pioneereista. Vuonna 1866 Goubet rakensi pienen sukellusveneen ja täsmälleen kaksikymmentä vuotta myöhemmin 1886 vähän suurempikokoisemman, jonka nimeksi vakiintui Goubet II.
Goubet yritti tarjota venettään Ranskan hallitukselle, mutta epäonnistui yrityksessään, sillä veneen ohjausjärjestelmää moitittiin puutteelliseksi.
Sinfonia nro 9 (Beethoven)
Ludwig van Beethovenin sinfonia nro 9 d-molli op. 125 valmistui vuonna 1824. Se on säveltäjän viimeinen sinfonia, ja se tunnetaan varsinkin viimeisestä osastaan, jossa kuullaan Friedrich Schillerin "Oodi ilolle" kuoron laulamana. Beethovenin 9. sinfonia on romanttinen teos, mutta kuoron käyttö sinfoniassa oli tuohon aikaan äärimmäisen harvinaista. Yhdeksäs sinfonia on ensimmäinen huomattavan säveltäjän sinfonia, jossa käytetään kuoroa ja solisteja tasavertaisesti instrumenttien kanssa. Kuoroa ja solisteja käytetään ainoastaan viimeisessä osassa. Beethoven oli jo 1790-luvun lopusta alken kärsinyt etenevästä kuulon menetyksestä, ja yhdeksännen sinfoniansa valmistuessa hän oli jo täysin kuuro. Euroopan hymnin melodia on peräisin teoksen finaalista.
Beethovenin mielessä oli ollut vuodesta 1793 asti säveltää Schillerin ”Oodi ilolle” -runo. Vuodelta 1798 peräisin olevassa luonnosvihossa siihen viitataan, ja vuonna 1808 Beethoven sävelsi fantasian kuorolle ja orkesterille (Kuorofantasia), jossa hän yritti ensimmäisen kerran aloittaa hymnin säveltämisen. Kahdeksannesta sinfoniasta löytyy melodia joka oli tarkoitettu hymnin aloitukseksi.
Ensimmäiset luonnokset yhdeksänteen sinfoniaan ovat vuodelta 1816, mutta työ oli keskeytettävä moneen kertaan "Missa solemniksen" ja viimeisten pianosonaattien säveltämistä varten. Sinfonia valmistui helmikuussa 1824.
Wieniläiset olivat nyt ihastuneita Gioacchino Rossinin musiikkiin, ja niinpä Beethoven, saatuaan vihdoin valmiiksi yhdeksännen sinfonian, uhkasi että se kantaesitettäisiin Berliinissä. Silloin wieniläiset saivat kootuksi vetoomuksen kotikaupunkinsa puolesta. Beethoven mietti, pitääkö konsertti Theater an der Wienissä vai Kärntnertorissa. Lopulta hän valitsi viimeksi mainitun, koska hänen ystävänsä olivat sen kannalla. Harjoituksissa ilmapiiri oli myrskyisä. Laulajat valittivat, että heiltä vaadittiin liikaa ponnistusta ja soittajat vastustivat täysin uutta roolia.
Toukokuun 7. päivänä ongelmat oli jo ratkaistu. Esitys sovittiin alkavaksi 7. toukokuuta kello 7. Teatteri oli täynnä ja vain poissa Wienistä oleva arkkiherttua Rudolph puuttui. Beethoven oli luvannut itse johtaa esityksen, mutta lopulta hän johti esityksen Michael Umlaufin kanssa. Soolo-osuuksissa lauloivat 18-vuotias Henrietta Sontag (sopraano), 21-vuotias Caroline Unger (altto), Anton Haitzinger (tenori) ja Joseph Seipelt (baritoni). Toinen osa jouduttiin keskeyttämään hetkeksi yleisön suosionosoitusten vuoksi. Esityksen loputtua oli hetken hiljaista. Sitten yleisö puhkesi suosionosoituksiin. Beethoven itse havaitsi tämän vasta, kun Caroline Unger juoksi näyttämölle, tarttui häntä kädestä ja käänsi yleisöön päin. Kun yleisö puhkesi suosionosoituksiin viidettä kertaa, poliisipäällikkö huusi: ”Hiljaa!”
Yhdeksäs sinfonia on neliosainen:
Beethoven ehti luonnostella kymmenettä sinfoniaansa varten, mutta ei koskaan saanut sitä lähimainkaan valmiiksi. Hän kuoli 1827, kolme vuotta yhdeksännen sinfoniansa kantaesityksen jälkeen.
Kapitan Evdokimov
Kapitan Evdokimov on venäläinen matalakulkuinen jokijäänmurtaja, joka on suunniteltu toimimaan Siperian –50 °C pakkasissa. Se valmistui ensimmäisenä seitsemän jokijäänmurtajan sarjasta Wärtsilän Helsingin telakalta. Sen sisaraluksia ovat Kapitan Babichev (1983), Kapitan Chudinov (1983), Kapitan Borodkin (1983), Avraamly Zavenyagin (1984), Kapitan Mecaik (1984), Kapitan Deminov (1984) ja Kapitan Moshkin (1986).
Murtajan runko suunniteltiin Wärtsilän jäänmurtolaboratoriossa. Täysmittakaavakokeet tehtiin Siperian pakkasissa aiemman sarjan jokijäänmurtaja Kapitan Chechkinillä. Aluksen rakentamista leimasi ankara painokontrolli, jotta syväys saatiin pieneksi. Kaikki kansirakenteetkin tehtiin alumiinista. Siltojen alittamiseksi laivan mastot ja antennit ovat käännettävissä alas.
Pääkoneisto on dieselsähköinen. Päävoimanlähteenä on kolme Wärtsilä-Vaasa 12V22B -dieselmoottoria. Neljä potkurimoottoria toimivat tasavirralla ja ne saavat virtansa vaihtovirtageneraattoreista tyristorisiltojen kautta. Potkureita aluksessa on neljä.
Kulveriini
Kulveriini (La couleuvrine ransk.) on järeäkaliiperinen ja pitkäputkinen kanuuna. Kulveriinejä käytettiin yleisesti 1500–1700 luvuilla. Ne toimivat pääasiallisesti piiritystykkeinä.
Sinfonia nro 1 (Mozart)
Wolfgang Amadeus Mozartin Sinfonia nro 1 Es-duuri (KV 16) syntyi vuonna 1764 Mozartin ollessa kahdeksan vuoden ikäinen. Nuori säveltäjä tunnettiin tähän aikaan kiertueidensa ansiosta jo eri puolilla Eurooppaa.
Ensimmäinen sinfonia sävellettiin todennäköisesti Lontoossa. Vaikutteita on otettu mm. Leopold Mozartilta, Johann Sebastian Bachilta ja Johann Christian Bachilta.
Mozart sävelsi ensimmäisen sinfoniansa pienelle orkesterille, joka koostuu kahdesta oboesta, kahdesta käyrätorvesta ja tavanomaisista jousista.
8-vuotiaan lapsineron sinfonia edustaa muodoltaan tyypillistä klassismin ajan rakennetta. Sen kolme osaa ovat:
Black Country
Black Country on Midlandsin teollisuusalue Keski-Englannissa, Birminghamin länsipuolella. Se sai ”mustaa maata” merkitsevän nimensä sinne aikoinaan keskittyneiden hiilikaivosten ja tehtaiden levittämän noki- ja saastekerroksen takia. Hiilikaivokset lopetettiin 1900-luvun loppuun mennessä. Nykyisin teollisuus on muuttunut enemmän metallijalostukseen joka levittää vähemmän saasteita.
Alue ulottuu Castle Bromwichista idässä Wolverhamptoniin luoteessa ja kattaa suurimman osan Länsi-Midlandsin metropolikreivikunnan alueesta. Siihen kuuluvat Wolverhampton, Walsall, Dudley ja Sandwell.
Alueen murre on omaperäistä, ja varsinkin vokaalien ääntäminen poikkeaa nykyenglannista. Murteen sanotaan säilyttäneen piirteitä keskienglannin ääntämisestä.
Riku Niemi
Riku-Jussi Niemi (s. 24. marraskuuta 1967 Turku) on suomalainen kapellimestari, säveltäjä, sovittaja, tuottaja ja viihdyttäjä. Niemi on opiskellut lyömäsoitinten soittoa Turun Konservatoriossa sekä Sibelius-Akatemiassa. Niemi on ollut kamariorkesteri Avanti!:n toiminnassa mukana vuodesta 1988. Toimii!-yhtyeen jäsen Niemi on ollut vuodesta 1989. Vuodesta 2005 lähtien Niemi on johtanut perustamaansa Riku Niemi Orchestraa. Monipuolisuudestaan tunnettu Niemi on levyttänyt paljon, hyvinkin erityyppisten artistien kanssa.
Helmikuussa 2008 Niemi sai yhdessä Lasse Kurjen ja Kari Kriikun kanssa Gramexin myöntämän 40 000 euron suuruisen juhlapalkinnon, joka jaettiin tasan voittajien kesken.
Kansainvälinen Rauhantoimisto
Kansainvälinen Rauhantoimisto tai International Peace Bureau (IPB), on vanhin rauhan puolesta toimivista järjestöistä. Se perustettiin vuonna 1891 ja sille myönnettiin Nobelin rauhanpalkinto vuonna 1910.
IPB:n toiminnan tunnustaminen ei ole vain järjestölle itselle sen kokonaistyöstä vuonna 1910 myönnetyn Nobelin rauhanpalkinnon varassa. Useat järjestössä työskennelleet henkilöt ovat myös saaneet henkilökohtaisen tunnustuksen Nobelin rauhanpalkinnon muodessa:
Atari Games
Atari Games oli yhdysvaltalainen kolikkopelien tuottaja ja alkujaan osa Ataria. Atari Games vaihtoi useaan kertaan omistajaa, ja se on tunnettu myös nimillä Time Warner Interactive ja Midway Games West.
Warner Communications myi Atari Inc.:n Atari Consumer -jaoston (joka sisälsi tietokone- ja pelikonsolijaostot) heinäkuussa 1984 Jack Tramielille, joka antoi sille uuden nimen "Atari Corporation". Warner Communications kuitenkin säilytti kolikkopelijaoston itsellään ja antoi sille uuden nimen "Atari Games". Warner ja Tramiel sopivat, että Atari Gamesin pitää aina käyttää sanaa "Games" sanan "Atari" jälkeen logossaan ja että Atari Games ei saisi käyttää "Atari"-brändiä ollenkaan tietokone- ja pelikonsolimarkkinoilla. Toisin kuin Atari Corp.:lla, Atari Gamesilla oli lähes samat työntekijät kuin Atari Inc.:ssä.
Namco osti vuonna 1985 hallinnointiin mahdollistavan osuuden Atari Gamesista. Vuonna 1986 ryhmä työntekijöitä osti Namcon osuuden itselleen.
Atari Games jatkoi kolikkopelien valmistajana. Vuonna 1987 yritys myös aloitti kasettien, joihin lukeutui muun muassa versio "Tetriksestä", myymisen Nintendo Entertainment Systemille Tengen-nimellä. Tengen ja Nintendo kävivät useita oikeusriitoja 1980-luvun lopulla liittyen "Tetriksen" oikeuksiin ja Tengenin yrityksiin kiertää NES:n lukitusmikrosiru, joka esti kolmatta osapuolta kehittämästä lisensoimattomia pelejä laitteelle. Atari Gamesin oikeusjuttuja Nintendon kanssa ei pidä sekoittaa Atarin samoihin aikoihin Nintendon kanssa käymiin oikeusjuttuihin.
Warner Communications fuusioitui Time-Lifen kanssa vuonna 1989 muodostaen Time Warnerin. Time Warner osti vuonna 1993 kontrollointiin mahdollistavan osuuden Atari Gamesistä ja muutti yrityksen nimen "Time Warner Interactive"ksi (TMI); yritys kuitenkin jatkoi pelien markkinointia Atari Games -nimellä. TMI laitettiin myyntiin vuonna 1996. Atarin perustaja Nolan Bushnell oli halukas ostamaan yrityksen itselleen, mutta Time Warner päätti myydä WMS Industriesille (Williams- ja Bally-/Midway-brändien omistaja). Kauppojen jälkeen yrityksen nimi muutettiin takaisin entiselleen. Hasbro Interactiven ostettua Atarin jäänteet ja elvytettyä Atarin tuotemerkin pelimarkkinoilla emoyhtiö Midway Games muutti Atari Gamesin "Midway Games Westiksi" sekaannuksien välttämiseksi markkinoilla. Midway jätti vuonna 2001 kolikkopelimarkkinat ja keskittyi pelikonsoleihin, mikä lopetti samalla Atarin keskeisen aseman kolikkopelimarkkinoilla. Midway lakkautti yhä konsolipelejä kehittäneen Midway Games Westin toiminnan vuonna 2003, sen jälkeen kun videopelimyynnit olivat romahtaneet.
Midway Games Westin mukana hävisi viimeinenkin jäänne alkuperäisestä Atarista, joka aloitti koko videopeliteollisuuden. "Midway Games West" toimii yhä tavaramerkkinä sekä vanhoille että uusille Atari Gamesin tai Midway Games Westin luomille pelinimikkeille.
Star Wars Episode I: The Phantom Menace
Star Wars Episode I: The Phantom Menace on Big Ape Productionsin kehittämä ja LucasArtsin julkaisema toimintaseikkailupeli. Peli julkaistiin PlayStationille ja Microsoft Windowsille vuonna 1999. Euroopassa pelin ikäraja on 11.
Peli perustuu elokuvaan "". Kenttiä on 11, joista muutama sisältää loppuvastuksen. Aseita on paljon ja ne ovat monipuolisia, minkä seurauksena valosapelia ei paljoa ensimmäisten kenttien jälkeen tarvitse käyttää. Pelihenkilöitä ovat Qui-Gon Jinn, Obi-Wan Kenobi, kuningatar Amidala ja kapteeni Panaka. Pelin juoneen kuuluu vihollisten tappamisen lisäksi aivopähkinöitä, monivalintakeskusteluja (esimerkiksi suostutellaan poliisia antamaan passi) sekä kaupantekoa.
Marin
Marin on yhdysvaltalainen polkupyörävalmistaja. Yritys perustettiin vuonna 1986 ja sen pääkonttori sijaitsee Marin Countyssa, Kaliforniassa. Marin on erikoistunut maastopyöriin. Kaikki yrityksen valmistamat pyörämallit on nimetty Marin Countyssa olevien paikannimien mukaan.
Anne Moilanen
Anne Moilanen (s. 6. marraskuuta 1976 Suomussalmi) on suomalainen toimittaja ja filosofian maisteri, joka on työskennellyt myös valtionhallinnossa. Hän toimii yhteiskunnallisen digimedian MustReadin päätoimittajana oltuaan aiemmin Mustreadin politiikan toimittaja ja viestintäjohtaja.
Moilanen on valmistunut filosofian maisteriksi Tampereen yliopistosta, jossa hän opiskeli teatterin ja draaman tutkimusta. Hän on opiskellut myös Tukholman yliopistossa ja Iso-Britanniassa Oxfordin yliopistossa, jossa hän oli vuosina 2015-2016 Helsingin Sanomain Säätiön stipendiaattina.
Anne Moilanen on työskennellyt journalistisissa tehtävissä useissa medioissa 1990-luvulta alkaen. Hän on ollut töissä mm. Yleisradiossa, Helsingin Sanomissa, Annassa ja Ylioppilaslehdessä. Hän on työskennellyt myös freelance-toimittajana, Ilta-Sanomien, Imagen ja Seuran kolumnistina sekä Helsingin Sanomien teatterikriitikkona. Hän on juontanut Ylen uutislähetyksiä ja ollut kommentaattorina Jälkiviisaissa ja Pressiklubissa.
Moilanen työskenteli kulttuuri- ja urheiluministeri Paavo Arhinmäen erityisavustajana opetus- ja kulttuuriministeriössä lokakuusta 2012 huhtikuuhun 2014, jolloin Vasemmistoliiton ministerit erosivat hallituksesta. Moilasen vastuualueita ministerin esikunnassa olivat taide- ja kulttuuripolitiikka sekä viestintä. Moilanen on poliittisesti sitoutumaton.
Anne Moilanen on tunnettu feministi, joka työskenteli vuosina 2008–2012 Naisasialiitto Unionin kustantaman "Tulva"-lehden päätoimittajana. Vuonna 2009 Moilanen juonsi Yle Radio 1:llä feminististä "Tulta munille!" -keskusteluohjelmaa.
Moilanen on saanut toimittajan työstään useita tunnustuksia. Vuonna 2008 hänet valittiin Vuoden freelance-journalistiksi. Vuonna 2009 Moilanen valittiin Vuoden kainuulaiseksi puhujaksi. Vuonna 2011 hänelle myönnettiin Naistoimittajien Juhlavuoden stipendi.
Moilanen on naimisissa Jan Erolan kanssa.
Aleksei Zaharov
Aleksei Vasiljevitš Zaharov (; 1913–1995) oli neuvostoliittolainen diplomaatti, joka toimi maansa varaulkoministerinä vuosina 1956–59 ja suurlähettiläänä Helsingissä vuosina 1959–1965.
Zaharov nimitettiin suurlähettilääksi Helsinkiin yöpakkaskriisin jälkeen helmikuussa 1959. Erityisesti hänen kaudellaan suomalaisille tuotti ongelmia se, että Neuvostoliitto hoiti ulkopoliittisia kysymyksiä kahdella eri organisaatiolla: NKP:n keskuskomitean kansainvälisellä osastolla sekä ulkoministeriöllä. Aina näiden välinen yhteistyö ei ollut kovin tiivistä. Esimerkiksi EFTA-kysymyksen yhteydessä tämä aiheutti sekaannusta puoluelinjan omatessa paremmat tiedot ja toimintaedellytykset kuin diplomaattilinjaa edustanut Zaharov.
SDP:n valittua Olavi Hongan presidenttiehdokkaakseen Zaharov osoitti tälle tarkoituksellisesti mieltään. Keskuskomitea oli antanut hänelle ohjeet olla osoittamatta vieraanvaraisuutta kokoomuslaisille ja sosiaalidemokraateille.
Nikita Hruštšovin syrjäyttämisen jälkeen Zaharov siirrettiin Neuvostoliiton ulkoasiainministeriön Skandinavian maiden osaston päälliköksi 1965–67, pysyvän edustajan varamieheksi YK:hon 1967–72 ja suurlähettilääksi Ugandaan vuodesta 1972.
Ruukki (taajama)
Ruukki on Siikajoen taajama ja kuntakeskus. Taajama oli vuoteen 1973 osa tuolloista Paavolan kuntaa. Vuonna 1973 Revonlahden ja Paavolan kuntaliitoksen yhteydessä taajamasta tuli uuden Ruukin kunnan kuntakeskus. Vuoden 2007 alusta siitä tuli Siikajoen ja Ruukin kuntaliitoksen yhteydessä uuden Siikajoen kunnan kuntakeskus.
Ruukki sijaitsee valtatieltä 8 Revonlahdella haarautuvan seututien 807 varrella. Kirkonkylältä on matkaa noin 27 kilometriä, Revonlahdelta noin 11 kilometriä ja Paavolasta noin 10 kilometriä. Taajaman läpi virtaava Siikajoki on vanhastaan toiminut tärkeänä sahateollisuuden tukinuittojen kuljetusväylänä. Vuonna 1886 Ouluun saakka jatkettu Pohjanmaan rata kulkee Ruukin kautta. Eräänä tuon ajan perintönä on Ruukissa kunnanviraston molemmin puolin kaksi rautaista niitattua siltaa. Vanhempi siirrettiin nykyiselle paikalleen rautatiesillaksi, ja "Huokausten silta" on nykyisin kevyemmän liikenteen käytössä.
Osa Oulu–Seinäjoki -reitin henkilöjunista pysähtyy rautatieasemalla.
Ruukki on Pohjois-Suomen vanhin teollisuuspaikkakunta. Ruukin teollinen historia alkaa vuodesta 1672, kun Pietari Brahe perusti Ruukinkosken partaalle potaskatehtaan. Sijainti oli edullinen koska potaskan pääraaka-ainetta eli koivuntuhkaa voitiin kuljettaa Siikajokea pitkin. Ruukkiin perustettiin saha 1846 ja kaljatehdas 1914.
Nykyään Ruukissa toimii saha- ja puutavarateollisuuden (Ruukki Wood, MSJ-Wood), metalli- ja konepajateollisuuden (MariComp, Reko-Kone), eristevalmistuksen (Ruukin EPS) ja muiden alojen yrityksiä. Huomattava osa teollisuudesta on keskittynyt Ruukin yrityspuistoon.
Ruukissa tuotetaan vesivoimaa Ruukinkosken voimalaitoksessa.
Orbea
Orbea on Mallabiassa Baskimaassa, Espanjassa toimiva polkupyörävalmistaja. Yritys valmisti alun perin kiväärejä ja käsiaseita, mutta Espanjan sisällissodan jälkeen yritys vaihtoi toimialaansa. Nykyään Orbea valmistaa sekä maantiepyöriä että maastopyöriä. Orbea on Espanjan suurin polkupyörävalmistaja.
Yritys sponsoroi useita pyöräilytalleja,se toimii muun muassa Baskilaista Euskaltel-Euskadi-tallin pyörätoimittajana.
Pinarello
Pinarello on italialainen polkupyörävalmistaja. Yritys perustettiin Trevisossa vuonna 1952 ja se on erikoistunut käsintehtyihin korkealaatuisiin kilpapyöriin.
Yritys on sponsoroinut useita pyöräilytalleja, muun muassa Telekomia, Banestoa ja Fassa Bortoloa. Nykyään Pinarello toimittaa pyörät Caisse d'Epargne-Illes Balears -tallille.
Alexi Grewal voitti vuoden 1984 kesäolympialaisissa kultaa maantiepyöräilyssä Pinarellon valmistamalla pyörällä. Ranskan ympäriajon moninkertainen voittaja Miguel Indurain käytti Pinarellon pyöriä. Myös vuoden 2006 Ranskan ympäriajon voittaja Óscar Pereiro ajoi Pinarellon valmistamalla pyörällä.
Talopaketti
Talopaketti tarkoittaa omakotitalon rakentamiseen esivalmistetuista rakennusosista koottua materiaalitoimitusta. Esivalmistuksen määrä vaihelee; pienimmillään kysymyksessä on valmiiksi tarvittavaan pituuteen katkotusta puutavarasta ("pre-cut"), laajimmillaan sisä- ja ulkopintoja myöten valmiista "tilaelementeistä". Tyypillisesti talopaketti käsittää talon ulkoseinäelementit, joita toimitetaan eri valmiusasteilla. Mikäli kysymyksessä on "suurelementti", voivat esimerkiksi ikkunat olla asennettu jo tehtaalla.
Talopaketin valinta on vaihtoehto "pitkästä tavarasta" tehtävälle omakotitalon rakentamiselle. Talopakettivaihtoehdossa työmaalla tehtävät työvaiheet vähenevät. Vastaavasti pitkästä tavarasta tehtävä rakentaminen mahdollistaa yleensä paremmin omatoimisen rakentamisen.Toimituksen sisältö vaihtelee suuresti toimittajan ja valitun valmiusasteen mukaan. Alla esimerkkejä suppeasta toimitussisällöstä laajempiin.
Sisältö vaihtelee eri toimittajilla, joten seuraavat asiat kannattaa tiedostaa / käydä läpi toimittajan kanssa.
Kapitan Krutov
Kapitan Krutov on venäläinen jokijäänmurtaja, joka on suunniteltu avustamaan laivoja Volgan ja Itämeren välisillä vesireiteillä ja Siperian joille. Avovesiaikana se voi toimia hinaus- ja pelastusaluksena. Sen sisaraluksia ovat Kapitan Chechkin (1977), Kapitan Plahin (1977), Kapitan Chadaev (1978), Kapitan Bukaev (1978) ja Kapitan Zarubin (1978).
Rautaruukin laivalevyistä rakennetun murtajan pääkoneisto on dieselsähköinen ja konehuone on miehittämätön. Päämoottorit ovat tyyppiä Wärtsilä-Vaasa 12 V 22 ja niiden yhteisteho on 4 650 kilowattia. AEG-potkurimoottorit ovat tasavirtamoottoreita, joita syötetään tyristorisiltojen kautta. Aluksessa on kolme peräpotkuria ja kolme peräsintä. Jäissäkulkua helpottaa ilmapuhallusjärjestelmä ja siltojen alittamista alas käännettävät mastot, tutkamastot ja antennit.
Murtajan miehistöön kuuluu 28 henkilöä, joista puolet sijoitetaan yhden hengen ja puolet kahden hengen hytteihin. Aluksen kastoi insinööri V. K. Davydenkov.
Nuttura
Nuttura on kampaus, joka voidaan tehdä pitkiin hiuksiin. Tyypillisimmin nuttura tehdaan kietomalla ja kiinnittämällä hiukset pallomaiseksi hiusmytyksi tai -keräksi. Nutturakampaukset kiinnitetään erilaisilla pinneillä tai hiusverkoilla.
Nutturaa pidetään nykyisin vanhanaikaisena tai vanhojen naisten kampauksena mutta myös klassisena tai modernin veistoksellisena juhlakampauksena. Helpompitöisinä pidetyt hiustyylit ovat syrjäyttäneet nutturan. Nutturaa ei voi tehdä kuin suhteellisen pitkiin hiuksiin, jotka eivät aina ole nykymuodin mukaisia, ellei apuna käytetä hiuslisäkettä.
Liian tiukalle vedetty nuttura saattaa aiheuttaa päänsärkyä, josta naisille joskus vitsaillaan. Kampauksella on myös hyvät puolensa: ballerinat käyttävät edelleen tiukkoja nutturoita, jolloin kampaus pysyy hyvin paikallaan tanssin aikana mutta näyttää klassisen kauniilta.
Juhlakampauksia varten hiukset usein tupeerataan ennen nutturantekoa, jotta ne taipuisivat ja pysyisivät halutussa asennossa ja jotta nutturaan saataisiin kokoa. Kampauksessa voidaan kammattavan omien hiusten lisäksi käyttää hiuslisäkettä tai nutturan sisälle piilotettavaa kankaasta tai verkosta valmistettuaa tukea. Yleinen kotikutoinen nutturankohottaja syntyy vanhoista sukkahousuista.
Helppotekoinen mutta ei yhtä näyttävä tai muodollisiin tilanteisiin soveltuva arkinuttura syntyy kietomalla poninhäntä tai letti keräksi. Hyvin löysän nutturamaisen kampauksen voi rakentaa kiinnittämällä suortuvia sikinsokin takaraivolle pelkästään pinneillä.
Tavallisimmin nutturaksi mielletään lankakerämäinen hiuspallo takaraivolla tai pään päällä. Muita vaihtoehtoja ovat muun muassa:
Jean Delannoy
Jean Delannoy (12. tammikuuta 1908 Noisy-le-Sec, Seine-Sain-Denis, Ranska – 18. kesäkuuta 2008 Guainville, Ranska) oli ranskalainen elokuvakäsikirjoittaja, leikkaaja, ohjaaja ja näyttelijä.
Delannoy syntyi perheeseen, jonka juuret olivat Ylä-Normandiassa. Hänen sukunsa oli hugenotteja. Hän aloitti esiintymisen mykkäelokuvissa opiskellessaan Pariisissa.
Delannoy pääsi myöhemmin leikkaamaan elokuvia. Hän ohjasi ensimmäisen elokuvansa vuonna 1934. Hänelle myönnettiin 1946 Cannesin elokuvajuhlilla Kultainen palmu elokuvasta "Pastoraalisinfonia".
Delannoy sai vuonna 1986 pitkän uransa johdosta kunnia-Césarin. Hän oli kahdesti, vuosina 1949 ja 1950, ehdolla Kultaisen leijonan saajaksi, ja vuonna 1960 hänet asetettiin Bafta-ehdokkaaksi. Hän oli tuomariston jäsenenä Cannesin elokuvajuhlilla 1973. Hän ohjasi uransa aikana nelisenkymmentä elokuvaa.
François Truffaut ryöpytti vuonna 1954 Delannoyta ja muita tunnustettuja ohjaajia elämälle vieraiden ja hedelmättömien elokuvien ohjaajiksi.
Jan D. Oker-Blom
Jan Didrik Oker-Blom (s. 7. elokuuta 1975 Helsinki) on RKP:ta edustava poliitikko ja puolueensa entinen varapuheenjohtaja. Hän oli Helsingin kaupunginhallituksen jäsen 2007–2012 ja -valtuuston jäsen 2001–2017. Hän on Loviisan kaupunginjohtaja.
Oker-Blom toimi vuosina 2002–2007 RKP:n varapuheenjohtajana. Hän on koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri sekä MBA. Oker-Blom on osallistunut Helsingin kunnallispolitiikkaan vuosina 2001–2017. Kunnallispolitiikkaan hän nousi opiskelijapolitiikasta, jossa hän ehti toimia ainejärjestössä ja osakunnassa sekä HYY:n edustajistossa ja hallituksessa (vuonna 1998). Jan D. Oker-Blom oli Nylands Nationin kuraattori vuosina 2005–2008.
Jan D. Oker-Blomista tuli hieman yllättäen RKP:n varapuheenjohtaja vuonna 2002, kun hän voitti vastaehdokkaansa Michael Sandbackan puoluepäivillä Pietarsaaressa. Oker-Blom oli silloin 26-vuotias ja on Rkp:n kautta aikojen nuorin varapuheenjohtaja. Seuraavan kevään eduskuntavaalien (Oker-Blom oli ehdolla mutta ei tullut valituksi) jälkeen oli hallitusneuvottelut, joissa Oker-Blom toimi nuorimpana virallisena neuvottelijana puolueensa varapuheenjohtajan ominaisuudessa.
Oker-Blom herätti toisinaan voimakasta keskustelua lausunnoillaan, häntä on kritisoitu uskaliaista muutosehdotuksistaan ja mielletty liiankin uusliberalistisiksi, mutta samalla sekä kiitetty avoimuudesta että kiitetty ja kritisoitu suorapuheisuudesta. Hän on pääsääntöisesti puolustanut ihmisten vapaita valintoja ja kritisoinut valtiota ja kuntasektoria liiallisesta holhoamisesta sekä liian laajojen organisaatioiden rakentamisesta.
Oker-Blom valittiin Helsingin kaupunginvaltuustoon ensimmäisen kerran 29-vuotiaana 2004 kunnallisvaaleissa 787 henkilökohtaisella äänellä. Vuodesta 2007 oli hän kolme kahden vuoden kautta RKP:n (ainoa) edustaja Helsingin kaupunginhallituksessa. Vuoden 2008 kuntavaaleissa hän sai 1 132 ääntä ja uusi paikkansa. Oker-Blom oli ehdolla myös kuntavaaleissa 2012, mutta jäi 724 äänellä varasijalle. Hän nousi kuitenkin valtuuston varsinaiseksi jäseneksi Nils Torvaldsin siirryttyä Euroopan parlamenttiin toukokuussa 2014. Vaalit 2016 toivat niin ikään varasijan, mutta kausi jäi lyhyeksi kun Oker-Blom siirtyi johtamaan Loviisan kaupunkia.
Oker-Blomin päätoimi on ollut rahoitusalalla. Hän työskenteli vuosina 2007–2012 yritysrahoituspäällikkönä Aktia Pankki Oyj:ssä ja on vuodesta 2012 toiminut enkeliverkosto Finnish Business Angels Networkin toimitusjohtajana. Jan Oker-Blom on syksystä 2017 toiminut Loviisan kaupunginjohtajana.
Politiikan ohella on Oker-Blomilla ollut muita luottamustoimia, kuten Svenska social- och kommunalhögskolanin, Helsingin yliopiston Alumnien ja Atlantti-Seuran hallituksen jäsen. Elinkeinoelämässä luottamustoimia ovat esimerkiksi HOK-Elannon hallintoneuvoston ja Oy R. Nordströmin & Co Ab:n, Helsingin Satama Oy:n sekä ASAN Security Technologies Ltd:n hallituksen jäsenyydet.
Jan D. Oker-Blom on professori Pauline ja DE Kenneth Oker-Blomin poika. Hän oli naimisissa KTM Nina Oker-Blomin kanssa 2006–2017. Heillä on yksi tytär.
Dan Lilker
Dan "Danny" Lilker (s. 18. lokakuuta 1964) on yhdysvaltalainen basisti. Lilker perusti Anthraxin yhdessä Scott Ianin kanssa 1981 ja soitti yhtyeen ensimmäisellä, vuonna 1984 julkaistulla "Fistful of Metal" -albumilla. Tämän jälkeen Lilker erosi Anthraxista halutessaan soittaa aggressiivisempaa musiikkia ja perusti samana vuonna Nuclear Assault -yhtyeen.
1990 Lilker perusti deathgrindin pioneereihin kuuluvan Brutal Truthin, joka jatkoi toimintaansa vuoteen 1999. Lisäksi Lilker on tullut tunnetuksi Stormtroopers Of Deathin jäsenenä.
GT Bicycles
GT Bicycles on yhdysvaltalainen polkupyörävalmistaja. Gary Turner perusti yrityksen yhdessä Richard Longin kanssa vuonna 1979. Yritys yhdistyi toisen polkupyörävalmistajan Schwinnin kanssa vuonna 1998, mutta yhteisyritys joutui konkurssiin vuonna 2001, jolloin sen otti haltuun Pacific Cycle. Dorel Industries taas osti Pacific Cyclesin vuonna 2004. Yritys on erikoistunut lähinnä maastopyörien valmistamiseen.
GT:n maastopyörät tunnistaa ainutlaatuisesta rakenteestaan. GT:n rungoissa takahaarukan yläputket kiinnittyvät rungon vaakaputkeen, eivätkä normaaliin tapaan vaakaputken ja pystyputken risteyskohtaan.
The Ultra Zone
The Ultra Zone on kitaristi Steve Vain vuonna 1999 ilmestynyt sooloalbumi. Kappaleista puolet on instrumentaalisia ja lopuissa jonkin verran laulua.
Desperate Housewives: The Game
Desperate Housewives: The Game on televisiosarjaan "Täydelliset naiset" perustuva simulaatiopeli, joka julkaistiin 6. lokakuuta 2006. Se on suunnattu lähinnä naispuolisille katsojille. Pelin päähahmo on muistinsa menettänyt kotirouva, joka muuttaa sarjan naapurustoon miehensä ja poikansa kanssa. Tapahtumat sijoittuvat 12:n jakson ajalle. Marc Cherryn mukaan peli on suora kopio koko Wisteria Lanesta, ja yksi sarjan käsikirjoittajista, Scott Sanford, sanoi kirjoittaneensa 13 000 riviä dialogia sitä varten. Näyttelijöistä ainoastaan Brenda Strong lainasi ääntään ja muita hahmoja varten hankittiin imitaattorit.
GamePro sanoi positiiviseksi puoleksi pelaajan vapauden toimia melkein miten vain, sillä hahmon liikkumista ei juurikaan ole rajoitettu. Peli kuitenkin etenee välillä hitaasti ja pelaaminen on tehty mahdollisimman yksinkertaiseksi, mikä heidän mielestään tuskin innostaisi tottunutta pelaajaa. He myös sanoivat peliä kopioksi "The Sims 2:sta". IGN kehui ääninäyttelemistä ja grafiikkaa, mutta kritisoi liikkumista, joka oli tehty mahdolliseksi ainoastaan hiirtä käyttäen. Arvosanaksi IGN antoi 8,2/10. GameSpotin mukaan tekijät olivat onnistuneet omaksumaan peliin sarjan tunnelman ja pitivät myös alkuperäisiä juonenkäänteitä hyvänä ratkaisuna. Heidän mielestään ääninäyttely oli välillä epäonnistunutta ja itse pelaamista oli liian vähän. Pelillä ei myöskään ollut heidän mukaansa kovin paljon syvyyttä, mutta 10 tunnin läpipeluuaika oli heidän mielestään enemmän kuin mitä televisiosarjaan perustuvalta peliltä voisi odottaa. Myös GameSpot huomautti yhdenmukaisuuksista "The Simsiin". Arvosanaksi he antoivat 6,5/10.
Gustaf Wrede af Elimä
Gustaf Wrede af Elimä eli Parkanon paroni (13. huhtikuuta 1853 Vaasa – 23. lokakuuta 1939 Tenhola) oli Parkanossa asunut kansanomainen aatelismies ja originelli, joka toimi Parkanon hoitoalueen metsänhoitajana 1893–1918 ja asui eläkkeellä ollessaankin Parkanossa. Hänet tunnettiin 1920–1930-luvuilla suojeluskunta-aktiivina.
Hänen isänsä oli Vaasan läänin maaherra Carl Gustaf Fabian Wrede ja äitinsä Margareta Sofia Eleonora Glansenstjerna. Gustaf Wreden sisaruksia olivat ylijohtaja Carl Ernst Wrede, senaattori Otto Wrede sekä vankien ystävä Mathilda Wrede. Hän pääsi ylioppilaaksi Vaasan alkeisoppilaitoksesta 1873 ja valmistui metsänhoitajaksi Evon metsäopistosta vuonna 1878. Wrede toimi aluemetsänhoitajana Hyrynsalmella 1883–1893 ja Parkanossa 1893–1918.
Paroni tunnettiin pitkästä parrastaan ja tukastaan sekä askeettisista elämäntavoistaan, sotilaselämän ihailusta ja voimakkaasta isänmaallisuudesta. Hän osallistui myös aktiivisesti Parkanon suojeluskuntatoimintaan. Paroni oli 1930-luvun alussa mukana Lapuan liikkeen toiminnassa ja kirjoitti ahkeraan Sinimusta- ja Fascisti-nimisiin lehtiin. Hän oli myös Fascisti-lehden päätoimittajana kesällä 1931.
Parkanon paronilla oli tapana pukeutua hyvin yksinkertaisesti - hän käytti sarkavaatteita ja pieksuja, päässä hänellä oli Väinämöisen lakki ja selässä tuohikontti. Viimeisinä vuosinaan hän käytti kuitenkin suojeluskuntapukua näiden asusteiden sijaan.
Parkonon paroni vaikutti myös Suomen hirvikannan pelastamiseen. Vuonna 1918 Suomen hirvikanta oli rauhoituksesta huolimatta supistunut muutamaan kymmeneen yksilöön jotka elivät Parkanon alueella valtion metsissä. Aluemetsänhoitajana toimnut Parkanon paroni sai opetusministeriöltä 5 000 markan apurahan joka mahdollisti sen että hirviä saatiin pyydettyä ja sijoitettua vartioituun hirviaitaukseen jossa ne olivat turvassa salametsästäjiltä. Parin vuoden kuluttua aitauksessa ollut hirvikanta oli kasvanut muutamaan kymmeneen yksilöön ja eläimet vapautettiin. Vuonna 1923 säädetty hirvien metsästyskielto sai sitten hirvikannan lähtemään jälleen kasvuun.
Parkanon paronista on jäänyt elämään paljon juttuja ja kaskuja.
Paroni Wrede ol naimisissa vuodesta 1884 Wendla Eleonora (Venny) Munsterhjelmin (1859-1928) kanssa. Heillä oli kaksi tytärtä jotka kuolivat naimattominsa sekä poika Rabbe Carl Gustaf joka kuoli 25-vuotiaana liikenneonnettomuudessa Amerikassa.
Paroonin markkinoiden yhteydessä 3.8.2012 paljastettiin Parkanon paronin patsas nimeltään "Paroonin henki". Lasikuituinen patsas on sastamalaisen kansantaiteilija Tauno Vuorenniemen käsialaa ja se sijaitsee Keskuskadun ja Satakunnankadun liikenneympyrässä. Patsaan on tilannut Parkanon Nuorisoseura.
Will Arnett
William "Will" Emerson Arnett (s. 5. toukokuuta 1970 Toronto, Ontario, Kanada) on kanadalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten "GOB" Bluthin roolista tv-sarjasta "Sukuvika". Sen lisäksi hän on esiintynyt lukuisissa elokuvissa.
Arnett on myös esiintynyt lukuisten televisio- ja radiomainosten kertojaäänenä, muun muassa General Motorsin GMC-lavapakettiautojen ja kaupunkimaastureiden mainoksissa. Sen lisäksi hän tehnyt lukuisia äänirooleja muun muassa elokuvassa "Rottatouille".
Ranskankielistä koulua käynyt Will Arnett osaa sujuvasti ranskaa. Hän oli naimisissa vuosina 1994–1995 näyttelijä Penelope Ann Millerin kanssa. Vuonna 2003 Arnett meni naimisiin koomikko-näyttelijä Amy Poehlerin kanssa, jonka kanssa hänellä on kaksi lasta. Poehler ja Arnett ovat näytelleet usein yhdessä, muun muassa vuoden 2007 elokuvassa "Hokkarihemmot". He muuttivat erilleen vuonna 2012, ja Arnett haki avioeroa huhtikuussa 2014.
Stiff Upper Lip Tour
Stiff Upper Lip Tour oli rockyhtye AC/DC:n maailmankiertue, joka vieraili Suomessa kolme kertaa vuosina 2000-2001. Kiertue alkoi 1. elokuuta 2000 Grand Rapidsistä Michiganista Yhdysvalloissa ja päättyi Kölnissä Saksassa 8. heinäkuuta 2001. Kaiken kaikkiaan yhtye kiersi maailmaa 11 kuukautta ja 8 päivää, minkä aikana he ehtivät soittaa 145 konserttia.
Kesällä 2001 AC/DC esiintyi Helsingin Olympiastadionilla yli 30 000 maksaneelle katsojalle. Tämä oli ensimmäinen kerta, kun AC/DC esiintyi ulkoilmakonsertissa Suomessa. Kiertueen kaksi aiempaa Suomen konserttia järjestettiin vuonna 2000 Helsingissä Hartwall-areenalla ja Turussa Elysé Areenalla.
Olympiastadionilla lämmittelijänä oli George Thorogood & The Destroyers.
Vampeta
Marcos André Batista Santos pelaajanimeltään Vampeta (s. 13. maaliskuuta 1974 Nazaré das Farinhas, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija. Hän voitti maailmanmestaruuden vuonna 2002 Etelä-Korean ja Japanin MM-kisoissa.
Vampeta (lempinimi on yhdistelmä sanoista "vampiro", vampyyri, ja "capeta", piru) on keskikenttäpelaaja. Hän aloitti uransa vuonna 1992 Esporte Clube Vitóriassa, josta siirtyi kaudeksi 1994–1995 Hollantiin PSV Eindhoveniin. Vampeta on pelannut urallaan 12 eri seurassa. Euroopassa hän on edustanut PSV Eindhovenin lisäksi muun muassa Inter Milanoa ja Paris Saint-Germainia. Kotimaassaan hän on edustanut muun muassa Corinthiansia. Vampetan parhaita saavutuksia seuratasolla on Hollannin mestaruus, Hollannin Cupin voitto kahdesti ja Brasilian mestaruus.
Brasilian jalkapallomaajoukkueessa Vampeta debytoi vuonna 1998 silloista Jugoslavian jalkapallomaajoukkuetta vastaan. Vuoden 2002 maailmanmestaruuden lisäksi Vampeta on voittanut Brasilian paidassa Etelä-Amerikan mestaruuden vuonna 1999.
Letti
Letti on punomalla kahdesta tai useammasta säikeestä valmistettu köysimäinen punos. Letittämällä valmistetaan esimerkiksi kampauksia (palmikko), pullapitkoja sekä vöitä tai koristenauhoja.
Tyypillisin letti tehdään kietomalla kolmea säiettä yhteen siten, että kummaltakin sivulta vuorotellen poimittu säie siirretään keskimmäisen säikeen yli. Tekniikka voidaan soveltaa myös neljälle, viidelle tai useammalle säikeelle.
Hiuksiin tehtyä lettiä kutsutaan myös nimellä palmikko, jolloin yleensä viitataan yhden letin kampaukseen. Venäläisperäisellä sanalla kassa tarkoitetaan suomen itämurteissa letitettyä tukkaa. Muita lettikampauksia ovat:Lettikampaus purkautuu, ellei sitä kiinnitetä jonkinlaisella hiuskiinnikkeellä.
Funeral Song (The Resurrection)
Funeral Song (The Resurrection) on suomalaisen rockyhtye The Rasmuksen single. Se on järjestyksessään neljäs singleirroitus Dead Letters-albumilta. Single julkaistiin helmikuussa 2004, se oli korkeimmillaan Suomen virallisella singlelistalla sijalla kaksi ja pysyi siellä seitsemän viikkoa.
"Funeral Song" nauhoitettiin "Nord Studios"illa, kuten koko Dead Letters-albumi. Kappaleesta tehtiin uusi miksaus singleä varten. Sen tuottajina toimivat Mikael Nord Andersson ja Martin Hansen, jotka tuottivat niin Dead Lettersin kuin aiemman "Into"-albumin että seuraavan albumin, "Hide from the Sun"inkin. Lisäksi singleltä löytyy ennen julkaisematon bonuskappale "If You Ever", jonka oli tarkoitus alun perin tulla Dead Lettersille, mutta pudotettiin kappaleiden joukosta.
"Funeral Song"ille tehtiin video Tukholmassa. Sen ohjasivat usean The Rasmuksen videon ohjanneet Niclas Fronda ja Frederik Löfberg. Videoa varten Tukholman Brommasta pysäytettiin liikenteeltä kadunpätkä, ja tekosadetta tekemään saatiin palokunta, joka ruiskutti talojen katoilta vettä alas kadulle. Yhtyeen laulaja Lauri Ylönen kävelee sateessa sateenvarjoja kantavien ihmisten edessä. Hänen avatessaan takkinsa sen alta lentää pois korppeja. Yhtyeen muita jäseniä ei näytetä videossa. Videon loppupuolella Lauri saapuu kolaripaikalle, jossa hän polvistuu loukaantuneen naisen äärelle. Funeral Songin video on The Rasmuksen synkkämielisin video ja sai "Mtv's Emma Gaala award" -palkinnon parhaasta videosta.
Kapitan Dranitsyn
Kapitan Dranitsyn on matalakulkuinen polaarijäänmurtaja, joka suunniteltiin toimimaan Pohjois-Siperian jokien matalilla suistoalueilla. Sen sisaraluksia ovat Kapitan Sorokin (1977), Kapitan Nikolaev (1978) ja Kapitan Khlebnikov (1981). Murtajan kastoi telakan laiturissa Neuvostoliiton Suomen suurlähettiläs V. M. Sobolev.
Uusi murtaja suunniteltiin olemaan pitkiä ajanjaksoja merellä. Siksi miehistön viihtyvyyteen kiinnitettiin erityistä huomiota. Miehistö sijoitettiin yhden hengen hytteihin, joissa jokaisessa oli oma kylpyhuone. Laivaan rakennettiin myös oma 54 hengen elokuvateatteri, sauna, uima-allas, kuntosali, kirjasto, valokuvalaboratorio ja sairasosasto, jossa oli myös leikkaussali. Aluksen tilasi V/O Sudoimport ja myöhemmin sen omistajaksi tuli Murmansk Shipping Company.
Kapitan Dranitsyn varusteltiin keväällä 1994 Turun korjaustelakalla risteilykäyttöön. Murtaja tekee tutkimusmatkoja ja risteilyjä pohjoisille napa-alueille ja Etelämantereelle. Turussa laivan hyttien varustelutasoa parannettiin ja rakennettiin yli sadan hengen ravintolatilat ja 50 hengen baari. Lisäksi kunnostettiin luentosalia, saunaa, lämmitettävää uima-allasta ja keittiötiloja. Murtajassa on 49 hyttiä sadalle matkustajalle. Hyteissä on tilava kylpyhuone, pöytä ja kaksi vuodetta.
Pääteho saadaan kuudesta Wärtsilän Vaasan tehtaan rakentamasta Wärtsilä-Sulzer 9ZL40/48 -dieselmoottorista. Koneteho on yhteensä 18 271 kilowattia. Kukin moottori on kytketty omaan 3 800 kW tehoiseen Strömberg-vaihtovirtageneraattoriin. Kolme potkurimoottoria ovat tasavirtatyyppisiä ja niitä syötetään dioditasasuuntimien välityksellä. Kokonaisakseliteho on 16 200 kW. Kukin kolmesta peräpotkurista on kiinteäsiipinen. Aputeho tuotetaan viidellä Wärtsilä 624 TS -dieselmoottorilla, joista kunkin teho on 810 kW. Lisäksi ilmapuhallusjärjestelmän kompressoreja käyttää kaksi Wärtsilä 624 TS -dieselmoottoria.
Carausius
Marcus Aurelius Mausaeus Carausius (k. 293) oli roomalainen usurpaattori, joka julistautui keisariksi noin vuonna 286 Britanniassa ja Pohjois-Galliassa. Carausius hallitsi seitsemän vuoden ajan.
Carausius sai tehtäväkseen johtaa Britannian laivastoa frankkeja ja sakseja ryöstöretkiä vastaan. Keisari Maximianus epäili kuitenkin, että Carausius piti osan ryöstösaaliistaan itse. Maximianus määräsi Carausiuksen teloitettavaksi. Saatuaan kuulla teloituskäskystä Carausius julisti itsensä keisariksi vuoden 286 lopulla tai vuoden 287 alussa. Maximianus aikoi hyökätä Britanniaan vuonna 288 tai 289, mutta tämä epäonnistui.
Vuonna 293 Constantius I Chlorus, länsi Rooman uusi "caesar" hyökkäsi Carausiuksen valtaa vastaan Galliassa. Constantius alkoi piirittää Carausiusta Bononian satamakaupungissa, mutta pian Carausiuksen valtionvarainhoitaja Allectus murhasi hänet ja otti vallan omiin käsiinsä. Allectuksen hallituskausi kesti kolme vuotta ennen kuin Constantiuksen upseeri Asclepiodotus kukisti hänet.
Ekotoksikologia
Ekotoksikologia on tieteenala, joka on erikoistunut tutkimaan luonnossa esiintyviä ja sinne joutuvia myrkkyjä sekä niiden vaikutuksia kaikkiin eliöihin. Ekotoksikologia on laajin toksikologian ala. Tutkimuskohteita ovat muun muassa raskasmetallien pitoisuuksien mittaaminen esimerkiksi vesistä ja eliöistä sekä ympäristömyrkyt. Ekotoksikologia eroaa toksikologiasta siinä, että toksikologiassa tutkitaan myrkkyjen vaikutusta yksilöihin, kun taas ekotoksikologiassa vaikutusta ekosysteemeihin ja populaatioihin.
Ekotoksikologia-termin otti ensimmäisenä käyttöön René Truhaut vuonna 1969. Termin määrittely heijasti kasvavaa huolenaihetta siitä, miten ympäristökemikaalit vaikuttavat muihin lajeihin kuin ihmiseen; aiemmin toksikologia oli painottunut ympäristökemikaalien ihmiselle haitallisiin vaikutuksiin. Ekotoksikologiaa voidaan pitää laajemman ympäristötoksikologian tieteenalana.
Itämetro
Itämetro (myös Östersundomin metro) on Helsingin metron suunniteltu jatko Mellunmäen asemalta itään. Itämetron asemista yksi on suunniteltu Vantaalle, kolme Helsinkiin ja yksi Sipooseen. Metron on tarkoitus palvella Helsingin, Vantaan ja Sipoon alueille rakennettavan uuden Östersundomin alueen noin 70 000 asukasta. Sipoo on selvittänyt metron jatkamista Sibbesborgiin tai Eriksnäsiin.
Itämetron varhaisimmissa suunnitelmissa vuonna 2007 siitä suunniteltiin noin kuuden kilometrin mittaista ja siihen oli määrä rakentaa kolmesta neljään uutta asemaa. Metron hinnaksi arvoitiin tuolloin vain 150 miljoonaa euroa. Rakentamista suunniteltiin aloitettavaksi 2013, jolloin länsimetron olisi alun perin ollut tarkoitus valmistua. Mellunmäki–Majvik-metroradan esiselvitys valmistui 2010. Vuotta myöhemmin julkaistussa Helsingin seudun liikenteen HLJ 2011 -raportissa sen rakennustöitä esitettiin aloitettavaksi vuoteen 2020 mennessä. Neljä vuotta myöhemmin julkaistu HLJ 2015 -raportti siirsi itämetron toteutustavoitetta vasta vuosille 2025–2040. Östersundomin yleiskaavan alustavassa toteutusaikataulussa metron toteutus on ajoitettu 2020-luvun puolivälistä 2030-luvun alkuun.
Itämetron ensimmäinen suunniteltu osa Mellunmäestä Majvikiin olisi noin kymmenen kilometriä pitkä ja osittain maanalainen. Sille suunniteltiin alun perin kolmesta kuuteen uutta asemaa, joista vuoden 2014 joulukuussa valmistuneessa yleiskaavaehdotuksessa esitettiin toteutettavaksi viittä Vantaan Länsisalmeen, Helsingin Salmenkallioon, Östersundomiin ja Sakarinmäkeen, sekä Sipoon Majvikiin. Uusista asemista neljää suunniteltiin maanalaisiksi.
Sipoon vuonna 2013 teettämässä itämetron jatkeen esiselvityksessä esitettiin kolmea vaihtoehtoista reittiä metrolle. Ensimmäisessä metro kulkisi Majvikistä Sibbesborgiin Västerskogin ja Räddarbyn kautta. Radan jatkoa tutkittiin myös Sibbesborgista Eriksnäsiin. Metroradan pituudeksi tulisi ensimmäisessä vaihtoehdossa 6,34 kilometriä Sibbesborgiin tai 8,57 kilometriä Eriksnäsiin. Eriksnäsin asema olisi kokonaan maanalainen, Sibbesborgin osittain, muiden kahden ollessa pinta-asemia.
Toinen reittivaihtoehto kulkisi jotakuinkin samaa linjausta ensimmäisen kanssa. Metron toinen asema olisi tosin Västerskogin sijasta Sipoon Joensuussa. Toisen reittivaihtoehdon pituudeksi tulisi 6,29 kilometriä Sibbesborgiin ja 8,58 kilometriä Eriksnäsiin.
Kolmannessa reittivaihtoehdossa metrorata kulkisi muita selvästi etelämpänä Sipoon rannikkoa pitkin. Radan pituudeksi tulisi tällöin 6,27 kilometriä Eriksnäsiin ja 8,51 kilometriä Sibbesborgiin metron kulkiessa Gumbostrandin, Hitån, Eriksnäsin ja Sibbesborgin asemien kautta. Asemista Sibbesborg olisi osittain maanalainen ja Eriksnäs kokonaan muiden kahden ollessa pinta-asemia.
Suruaika (yhtye)
Suruaika oli tamperelainen vuonna 1997 (nimellä Todellisuus 666) perustettu goottirock- ja post-punk-yhtye. Yhtyeeseen kuuluivat tuolloin Matthew (laulu ja kielisoittimet), Tuomas (tekstit) ja Toni (koneet).
Todellisuus 666 oli sarjakuvamainen, rumpukoneella tahditettu ja vahvasti suomalaista goottiperinnettä (Musta Paraati, Silmät) jatkanut kokoonpano. Yhtyeen vaihtaessa nimeään Suruajaksi muuttui myös linja hieman vakavampaan suuntaan. Plastic Passion -levy-yhtiölle tehty "Avointen hautojen päivä" olikin monen esikoisalbumin tavoin yhtyeen parhaat palat siihen asti koottuna. Toisen albumin "Nekropoli" (Cyberware Productions, 2004) julkaisuun mennessä yhtye oli ehtinyt vaihtaa rumpukoneen oikeaan rumpaliin ja tyyli muuttui alkuaikojen goottirockista kohti post-punkia. Vuonna 2006 ilmestyi "Nimesi jää elämään" -EP sekä kolmas täyspitkä "Pelkäämme vain toisiamme" (Cyberware Productions).
Yhtye päätti lopettaa toimintansa syksyllä 2007. Viimeiseksi julkaisuksi jäi 5. lokakuuta 2007 julkaistu "Noiduttu Sydän" -EP (Dracula Records).
Hajakuormitus
Hajakuormitus on luontoon tulevaa kemiallista kuormitusta, joka on lähtöisin useista pienistä lähteistä. Esimerkiksi maataloudesta aiheutuva kuormitus on hajakuormitusta, koska vesistöihin valuu ravinteita, kuten typpeä ja fosforia, useista pienistä lähteistä. Myös metsätalouden ja liikenteen typpi- ja fosforipäästöt ovat hajakuormitusta. Hajakuormituksen valvominen on juuri sen hajanaisuuden takia hankalaa, ja siten myös hajakuormituksen vähentäminen on hankalaa. Esimerkiksi Itämeren rehevöityminen aiheutuu paljolti veden ja ilman mukana tulevasta hajakuormituksesta. Hajakuormitukseen on vaikeaa vaikuttaa myöskään uusilla puhdistustekniikoilla, sillä sitä on hankalaa valvoa.
Hajakuormitus eroaa pistekuormituksesta siinä, että pistekuormittaja on helposti paikallistettava.
Riikka Ala-Harja
Riikka Maria Ala-Harja (s. 21. huhtikuuta 1967 Kangasala) on suomalainen kirjailija ja dramaturgi.
Ala-Harja valmistui ylioppilaaksi Hämeenlinnan yhteiskoulun lukiosta vuonna 1986 ja opiskeli vuosina 1987–1988 Jyväskylän yliopiston yhteiskuntatieteellisessä tiedekunnassa. Vuosina 1988–1993 hän opiskeli Teatterikorkeakoulun dramaturgian laitoksella ja valmistui teatteritaiteen maisteriksi vuonna 1993. Hän on työskennellyt muun muassa kesätoimittajana "Hämeen Sanomissa", tuottajana ja dramaturgina Radioteatterissa sekä kolumnistina "Ylioppilaslehdessä ja" "Helsingin Sanomissa".
Vuonna 1990 Ala-Harja voitti J. H. Erkon novellikilpailun. Seuraavana vuonna hän sai osana Tiedon valo -työryhmää Sokeain kuunnelmapalkinnon. Ala-Harjan esikoisteos "Tom Tom Tom" julkaistiin vuonna 1998. Se oli ilmestymisvuonnaan ehdolla Finlandia-palkinnon ja Helsingin Sanomain kirjallisuuspalkinnon saajaksi ja sai Gummeruksen Kaarlen palkinnon vuonna 1999. Myös Ala-Harjan kuudes romaani "Maihinnousu" (2012) oli Finlandia-palkintoehdokkaana. Ala-Harjan ensimmäinen lastenromaani "Kahden maan Ebba" nousi lasten- ja nuortenkirjallisuuden Finlandia-ehdokkaaksi vuonna 2017, Arvid Lydecken -palkintoehdokkaaksi sekä Luku-Varkaus -ehdokkaaksi vuonna 2018.
Muun tuotantonsa ohella Ala-Harja on tehnyt kuunnelmia Radioteatterille ja käsikirjoituksia muun muassa Matti Hagelbergin sarjakuva-albumeihin.
Ala-Harjalla oli myös oma galleria ”Alagalleria” Helsingissä vuonna 1999. Hän on myös toiminut MUU ry:ssä, pitänyt siellä näyttelyn ”Pintajännitys” vuonna 1997 sekä kuratoinut MUU ry:n 17-vuotisnäyttelyn Helsingin Taidehalliin yhdessä kolmen muun kuraattorin kanssa vuonna 2005.
Ala-Harja asui vuosina 2004-2011 Ranskassa, mutta muutti kesällä 2011 takaisin Suomeen. Hän asuu Helsingissä.
NSU Prinz
NSU Prinz oli länsisaksaisen NSU-tehtaan henkilöautomalli. Ensimmäinen Prinz oli kaksisylinterisellä, ilmajäähdytteisellä takamoottorilla varustettu nelipaikkainen sedan.
Vuodesta 1959 lähtien oli saatavilla coupé Sport Prinz jonka oli piirtänyt Franco Scaglione Bertonelta. Moottorina oli 583 cm bensiinimoottori.
Vuonna 1961 tuli myyntiin malli NSU Prinz 4, jossa oli aluksi 598 cm moottori. Vanhempaa mallia valmistettiin kuitenkin vuoteen 1962 asti. Prinz 4 muistutti muotokieleltään Chevrolet Corvairia mutta oli sitä pienempi. Kuten alkuperäinen Prinz, uusikin malli oli ilmajäähdytteisellä, kaksisylinterisellä takamoottorilla varustettu.
Vuodesta 1963 lähtien Prinz oli saatavilla nelisylinterisellä ilmajäähdytteisellä moottorilla. Vuonna 1965 Suomessa myytiin tällä tuhatkuutioisella moottorilla varustettua NSU Prinz 1000L -mallia, jossa oli 43 hevosvoimaa.
Vuonna 1969 Volkswagen otti yhtiön haltuunsa ja NSU sai nimen Audi-NSU AG. Prinzin valmistus lopetettiin vuonna 1973 noin 600 tuhannen valmistetun kappaleen jälkeen.
Neuvostoliittolainen autonvalmistaja ZAZ teki vuonna 1967 Prinzistä kopion ZAZ 966, jossa oli moottorina 900 cm ilmajäähdytteinen 30 hevosvoiman V4. Myöhemmin moottorina oli 1 200 kuutiosenttimetrin ja 39 hevosvoiman kone. Lisenssillä Prinziä valmistettiin PRETISin tehtaalla Jugoslavian Sarajevossa. Autoa valmistettiin lisenssillä myös Argentiinassa Autoarin tehtaalla, enimmäkseen malleja II ja III/30.