hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Mikael IV
Mikael IV Paflagonialainen oli Bysantin valtakunnan keisari vuosina 1034–1041. Hän oli keisari Romanos III:n taloudenhoitaja ja keisarinna Zoen rakastaja. Zoen myrkytettyä miehensä Mikael nousi valtaistuimelle.
Mikael IV oli sairaalloinen mies, joka epilepsian vaivaamana antoi veljensä Johannes Eunukin hoitaa hallinnon juoksevia asioita. Johannes oli aiemmin toiminut Romanos III:n ja Konstantinos VIII:n pääministerinä ja onnistuikin tehtävissään yli odotusten. Armeija vahvistui uudistusten myötä, ja keisarikunta sai torjuttua idän saraseenien ja lännen normannien hyökkäykset sitä vastaan.
Vuonna 1040 serbit onnistuivat kuitenkin irrottamaan oman kuningaskuntansa keisarikunnasta, ja myös bulgaarit ja slaavit kapinoivat. Jälkimmäinen kapina kuitenkin torjuttiin onnistuneen sotaretken myötä, johon myös keisari Mikael IV osallistui. Hän kuoli pian sotaretken jälkeen.
Yhdyskäytävä
Yhdyskäytävä () tietoliikenteessä tarkoittaa tietoverkossa olevaa verkon solmua (esimerkiksi tietokonetta), joka mahdollistaa liikennöinnin toiseen verkkoon, jossa voidaan käyttää samaa taikka eri protokollaa tai protokollia.
Yhdyskäytävän erikoistapaus on reititin.
Aakkosto (logiikka)
Aakkosto on äärellinen, ei-tyhjä joukko merkkejä, joita käytetään kielen muodostamiseen.
Esimerkiksi binäärijärjestelmän aakkosto koostuu merkeistä "0" ja "1". Luonnollisten kielten yhteydessä puhutaan usein aakkosista.
Glyyfi
Typografiassa glyyfi (kreikan sanasta γλύφη, "glyfē" 'kaiverrus') on kirjoitusmerkin esitysmuoto.
Erilaisia glyyfejä Unicode-kirjoitusmerkille LATIN SMALL LETTER A (U+0061): formula_1. Joukko glyyfejä muodostaa fontin. Glyyfi voi myös koostua useamman merkin ligatuurista, jos merkit ladotaan yhteen, esimerkiksi ligatuuri "ffi" muodostaa Unicodessa vain yhden glyyfin ﬃ (U+64259).
Homo sapiens idaltu
Homo sapiens idaltu on ihmisen ("Homo sapiens") sukupuuttoon kuollut alalaji, joka eli yli 160 000 vuotta sitten Afrikassa. Sen fossilisoituneet jäännökset löydettiin Etiopiasta vuonna 2003. Tämä fossiili eroaa aiemmin löydetyistä "H. sapiens sapiens"-nimialalajin muodoista, kuten Cro-Magnonin ihmisestä, joka löydettiin Euroopasta ja muista maailman osista, siten että sen morfologiassa on monia vanhakantaisia ominaisuuksia, jotka eivät ole tyypillisiä "H. sapiensille". Se näyttää olevan vanhin "H. sapiens" -lajin edustaja, joka on tähän mennessä löydetty. Nimi "idaltu" tarkoittaa amharan kielessä 'vanhempaa'.
Makedonian kieli
Makedonian kieli on indoeurooppalaiseen kielikuntaan kuuluva kieli. Se kuuluu slaavilaisten kielten eteläslaavilaiseen haaraan ja on läheistä sukua bulgarian kielelle. Sitä kirjoitetaan kyrillisin kirjaimin. Makedonian kieltä puhuu noin 1,4 miljoonaa ihmistä, joista suurin osa asuu Makedoniassa.
Makedonia on osa eteläslaavilaista kielijatkumoa, johon kuuluvat pohjoisesta alkaen sloveeni, kroatia, serbia (serbokroaatti), makedonia ja bulgaria, sekä muinaiskirkkoslaavi. Siirtymä serbiasta makedoniaan ja bulgariaan on vaiheittainen ja näiden keskinäinen ymmärrettävyys korkea. Osa tutkijoista pitää makedoniaa bulgarian murteena, mutta toiset kiistävät tämän voimakkaasti. Bulgarian valtion virallinen kanta oli pitkään, että makedonia on vain bulgarian kielen murre. Nyttemmin Bulgaria on tunnustanut makedonian omaksi erilliseksi kielekseen, tosin bulgarialaiset nationalistit eivät tätä hyväksy.
Makedoniaa on kirjoitettu kyrillisellä kirjaimistolla vuodesta 1944 alkaen. Oikeinkirjoitus on lainattu pääasiassa serbiasta, ja siten kauempana bulgariasta ja venäjästä. Sanastoa taas on lainattu kreikasta, turkista ja serbiasta.
Nykyisen makedonian kielen käyttö kirjallisesti alkoi 1700-luvun lopun eteläslaavilaisen nationalismin myötä. Aluksi makedonialaiset ja bulgarialaiset kirjailijat tekivät yhteistyötä, mutta yhteistä perustaa kirjakielelle ei saatu luotua, mikä johti 1800-luvun puolivälissä välirikkoon, ja bulgarialaiset hylkäsivät makedonialaismurteet ja alkoivat vaatia makedonialaisia opettelemaan standardi-bulgariaa. Maailmansotien välisessä Jugoslaviassa makedoniaa ei myöskään hyväksytty, vaan sitä pidettiin serbian murteena, ja kouluissa opetettiin valtakunnan yhteistä serbokroatiaa, vaikkakin kieltä siedettiin kansanperinteenä. Toisen maailmansodan aikana Makedonian miehittivät Bulgarian fasistit, jolloin kouluissa opetettiin standardi-bulgariaa. Kieli vakioitiin kirjakieleksi viimein osana titolaista kulttuuriautonomiaa 1940-luvulla ja saavutti lopullisen muotonsa 1950-luvun alussa.
Juratsi
Juratsi on uralilainen kieli. Se luokitellaan enetsin ja nenetsin väliseksi siirtymämurteistoksi, mutta sitä pidetään silti usein omana kielenään. Juratsi kuuluu samojedikielten pohjoissamojedilaiseen ryhmään. Muita pohjoissamojedilaisia kieliä ovat enetsi, nenetsi ja nganasani.
Juratsi sammui 1800-luvun alussa. Sitä puhuttiin Pohjois-Venäjällä Taimyriassa Uralvuoriston itäpuolella.
Länsi-malaiji-polynesialaiset kielet
Länsi-malaiji-polynesialaiset kielet on yleisnimi niille austronesialaisille kielille, jotka eivät kuulu keski- ja itä-malaijilais-polynesialaisten kielten ryhmään. Ryhmän tunnetuimpia edustajiin kuuluvat mm. indonesia, jaava, malaiji sekä malagasi.
Koska ryhmä on "poissulkevasti" määritelty, kielitieteilijät eivät käytä termiä kovin mielellään. Vastaavia oikeaoppisia kieliryhmiä ovat borneolais-filippiiniläiset kielet sekä sundanlais-sulawesilaiset kielet.
Slaavilaiset kielet
Slaavilaiset kielet on yksi indoeurooppalaisten kielten kieliryhmistä. Slaavilaisia kieliä puhuu satoja miljoonia ihmisiä Keski- ja Itä-Euroopassa, Balkanin niemimaalla sekä Siperiassa. Slaavilaisten kielten yhteinen historiallinen edeltäjä on kantaslaavi, joka puolestaan pohjautuu baltoslaavilaiseen kantakieleen, josta myös balttilaiset kielet ovat kehittyneet. Slaavilaisten kielten puhujia kutsutaan slaaveiksi.
Slaavilaiset kielet jaetaan itä-, länsi- ja eteläslaavilaisiin kieliin. Tarkempi luokittelu on alla.
Eteläslaavilaiset kielet
Itäslaavilaiset kieletLänsislaavilaiset kielet
Majakka
Majakka on merenkulun turvaksi tarkoitettu yleensä tornimainen rakennus. Ne ovat joko valottomia tunnusmajakoita eli pookeja tai valolla varustettuja loistomajakoita.
Tunnusmajakat on rakennettu päivänvalossa tapahtuvan navigoinnin ja saarten tunnistamisen helpottamiseksi. Valomajakat varoittavat karikoista ja ohjaavat aluksia esimerkiksi kaupunkien sisäänmenoväylien alkuun pimeällä.
Nykyisin majakoiden merkitys turvalaitteina on vähäinen johtuen uusista navigointitekniikoista, ja osa majakoista onkin siirtynyt matkailukäyttöön.
Aiemmin majakoiden toiminnassa pitämiseen tarvittiin henkilökuntaa, majakanvartijoita. Nykyaikaiset automaattiset majakat eivät vaadi miehitystä.
Eräänlaisia majakan esiasteita olivat luodoille ja rannoille sytytetyt tulet, joiden tarkoitus oli kertoa laivoille rannikon tai saaren läheisyydestä. Valottomien tunnusmajakoiden esiasteina taas voidaan pitää esimerkiksi pohjolassa esiintynyttä tapaa merkitä omia alueita tai sopivia kauppapaikkoja isoilla kivikasoilla kallion päällä. Ensimmäisiä varsinaisia majakoita olivat tornit, joiden huipulla paloi tuli. Tätä tulta saatettiin heijastaa johonkin suuntaan esimerkiksi peilin avulla.
Historian kuuluisin majakka on Faroksen majakka Aleksandriassa. Se rakennettiin 300-luvulla eaa. ja tuhoutui maanjäristyksissä 1300-luvulla.
Ruotsalainen keksijä Gustaf Dalén (1869–1937) kehitti 1900-luvun alussa kaasulyhtyihin aurinkoventtiilin, eräänlaisen hämäräkytkimen, jonka avulla kaasumajakat ja loistot pystyttiin automatisoimaan.
Loisto on navigoinnin avuksi tarkoitetulla valolaitteella varustetun, kiinteän merenkulun turvalaitteen yleisnimitys.
Majakkalaiva on navigoinnin avuksi tarkoitetulla valolaitteella varustettu kelluva merenkulun turvalaite, joka on ankkuroitu paikkaan, jonne kiinteän turvalaitteen pystyttäminen ei ole ollut mahdollista.
Pohjamajakka on suoraan merenpohjaan perustettu majakka. Niitä alettiin rakentaa 1950-luvun alussa ja ne syrjäyttivät vedenalaisten matalien merkkeinä siihen asti toimineet majakkalaivat.
Tunnusmajakka eli pooki on merenkulun optinen apuväline. Tunnusmajakassa ei ole valolaitetta eli sektoriloistoa, vaan kyseessä on valaisematon, vain valoisana aikana selkeästi havaittava rakennelma.
Isokarin majakka
Isokarin majakka () sijaitsee Isokarin saarella noin 24 kilometriä (noin 13 meripeninkulmaa) Uudestakaupungista lounaaseen ja kuuluu Kustavin kuntaan. Majakkatornin suunnitteli luotsimajuri Gustaf Brodd esikuvanaan Venäjän Kronstadtin edustalle rakennettu Tolbuhinin majakka. Piirustukset tarkisti Carl Ludvig Engel, joka rakennutti alaoven päälle kreikkalaistyylisen päätykolmion ja pilarit. Majakan rakennustöiden huutokauppa oli vuonna 1830. Kirkonrakentaja Pychlau voitti kilpailun. Majakan alkuperäinen väri oli keltainen, nykyisen punavalkoisen värin lisäksi se on ollut myös mustavalkoinen.
Vuonna 1899 majakan puinen lyhtyhuone purettiin ja tilalle rakennettiin nykyinen lyhtyhuone. Majakka sähköistettiin vuonna 1952. Silloin lyhtyhuoneeseen tuotiin vuonna 1872 Pariisissa rakennettu linssi, joka oli ennen ollut Marjaniemen majakalla.
Isokarin majakka- ja luotsiyhdyskunta on Museoviraston vuonna 2009 julkistamassa inventoinnissa määritelty valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Kansainväliseen majakka- ja majakkalaivaviikonloppuun on osallistunut Isokarin majakalta 2005-2006 OH1AM, 2012 OH3AG, 2016 OH3JJ, 2017 ja 2018 Tampereen Radioamatööri, OF3TAM.
Asturian kieli
Asturian kieli ("Asturianu" tai "Asturleonés") on romaaninen kieli, jota puhutaan Pohjois-Espanjassa joissakin osissa Asturian ja Kantabrian itsehallintoalueita sekä Leónin, Salamancan ja Zamoran maakuntia. Lisäksi Portugalin Miranda do Dourossa puhutaan sen lähisukulaista mirandeesia.
Vuoden 2007 tietojen mukaan asturian kielellä oli 110 000 puhujaa, joiden lisäksi kieltä puhuu toisena kielenään 450 000 ihmistä.
Asturiassa kieli on suojeltu autonomisella lainsäädännöllä, ja se on valinnainen kieli kouluissa, mutta ei kuitenkaan virallinen kieli. Kielen käyttäjien määrä on ollut laskussa ja sen suojelemiseksi on tehty paljon töitä 1980-luvulta alkaen. Asturiankielisiä virallisia asiakirjoja esiintyy jo 700- ja 800-luvuilta alkaen. Asturian kielellä ei kuitenkaan koskaan ole ollut alueella tärkeää asemaa, sillä se ei ollut hallitsevien luokkien kieli, vaan pikemminkin kansankieli. Samasta syystä myös valtaosa kulttuuriperintöä on enemmänkin suullista kuin kirjallista. Kirjallisuutta on ollut 1600-luvulta alkaen.
Kirjallista traditiota on kuitenkin ollut jonkin verran, ja sen tärkeimpinä edustajina voidaan mainita seuraavat kirjailijat:
Valtaosan 1900-lukua kirjallinen kulttuuri uinui, mutta kun Espanjasta tuli demokratia, myös asturiankielistä kirjallista kulttuuria alettiin elvyttää. (Asturian kielellä kirjallisen elpymisen kautta kutsutaan nimellä "xurdimientu".)
Asturiankielisistä nykykirjailijoista merkittävimpiä ovat:
Kirjallisen kulttuurin elvyttämiseen on otettu avuksi myös käännöskirjallisuus, ja mm. seuraavien kirjailijoiden teoksia on käännetty asturian kielelle: Albert Camus, Tennessee Williams, Henry Melville, Franz Kafka, T.S. Eliot ja Eugénio de Andrade.
Asturian kieltä elvyttämään perustettiin myös v. 1981 erillinen kieliakatemia, "Academia de la Llingua Asturiana".
Asuinhuone
Asuinhuone on ensisijaisesti jatkuvaan asumiskäyttöön tarkoitettu tila.
Asuinhuoneen pinta-alan tulee olla vähintään seitsemän neliömetriä. Alan muodostavat huonetta ympäröivien seinien pinnat, tai niiden ajateltu jatke. Pinta-alaan ei lasketa huoneen sitä osuutta, jonka osalta huonekorkeus alittaa 1,6 metriä.
Asuinhuoneen huonekorkeuden tulee olla vähintään 2,5 metriä (pientaloissa 2,4 m) ja se mitataan kohtisuoraan lattiapinnasta kattopintaan. Huonekorkeus voi pienessä osassa huonetta olla alle 2,5 m (2,4 m), muttei kuitenkaan alle 2,2 m. Muun kuin vaakasuoran katon tapauksessa käytetään keskikorkeutta. Asuinhuoneen lattiapinnan tulee pääosin sijaita maanpinnan yläpuolella.
Asuinhuoneesta tulee olla ikkuna ulos. Ikkunan valoaukon pinta-alan on oltava vähintään 1/10 asuinhuoneen pinta-alasta. Lisäksi ikkunan tai sen osan tulee olla avattavissa ja sen tulee sijaita valoisuuden ja viihtyisyyden kannalta tarkoituksenmukaisella paikalla.
Asuinhuoneiksi luetaan muun muassa olohuone, keittiö ja makuuhuone. Asuinhuoneiksi ei lueta eteistä, käytävää, kylpyhuonetta tai muuta vastaavaa tilaa.
Jani Wickholm
Jani Juhani Wickholm (s. 20. syyskuuta 1977 Kerava) on suomalainen muusikko. Hän nousi julkisuuteen sijoituttuaan MTV3:n Idols-kykyjenetsintäkilpailun ensimmäisellä tuotantokaudella (2003–2004) toiseksi Hanna Pakarisen jälkeen.
Markkinointimerkonomi Wickholm työskenteli ennen Idols-kisaa trukinkuljettajana. Töysässä aiemmin asuneella Wickholmilla on Luowuudenlähde Oy -niminen yritys, jonka nimissä hän esiintyy sekä kitaristi-trubaduurina että orkesterinsa kanssa. Hänet valittiin 2009 Töysän nuoreksi yrittäjäksi. Nykyisin Wickholm asuu Jämsässä.
Wickholmin debyyttialbumi "Kaikki muuttuu" oli ilmestyessään syksyllä 2004 Top 40 -listalla 19 viikkoa, joista kaksi listaykkösenä. Wickholmin toinen albumi "Alumiinitähdet" pysyi listalla viisi viikkoa. Yhteensä Wickholm on julkaissut seitsemän albumia ja yhden kokoelman.
Wickholm aloitti kuusivuotiaana klassisen pianon soiton Keravan musiikkiopistossa. Kitara tuli sivusoittimena mukaan yksitoistavuotiaana. Hän lopetti klassisen pianon soittamisen viisitoistavuotiaana, jolloin kitarasta tuli hänen pääsoittimensa.
Osoituksena kitaristintaidoistaan Wickholm sai viisitoistavuotiaana nuorison taide- ja kulttuuritapahtumassa erikoismaininnan nuorena kitaristina. Hän yritti päästä Sibelius-lukioon, mutta pääsy jäi kuitenkin haaveeksi huonon lukuaineiden keskiarvon takia.
Vuonna 2001 Wickholm oli mukana Jussi Andelinin visioimassa Elvis-show’ssa. Hän nuotitti ja osittain myös uudelleensovitti taustalauluosuudet 22:een Elviksen kappaleeseen. Lopputuloksena syntyi 76 sivua käsinkirjoitettuja taustalaulupartituureja. Hän vastasi myös yhtyeen harjoittelusta.
Wickholm osallistui syksyllä 2003 alkaneen Idols-kilpailun ensimmäiselle tuotantokaudelle, jossa hän sijoittui toiseksi. Kilpailun kuluessa alkuvuodesta 2004 Wickholm allekirjoitti levytyssopimuksen Sony BMG:n kanssa. Hänen debyyttialbuminsa "Kaikki muuttuu" julkaistiin 8. syyskuuta 2004. Levy saavutti platinaa 2006. Wickholmin toinen albumi "Alumiinitähdet" ilmestyi 28. syyskuuta 2005. Levyn ensimmäinen single oli "Suomenneito".
Kolmas albumi "Yhden lauseen mies" oli Wickholmin oma projekti. Hän soitti kaikki bändisoittimet itse levylleen. Ensimmäinen single "Kuu" menestyi todella hyvin radioissa ja oli useamman viikon ajan listaykkösenä. Se oli myös paikallisradioiden soitetuin kappale vuonna 2007. Kappaleen sanoitti Pauli Hanhiniemi. Sävellyksestä ja sovituksesta vastasi Wickholm. Hän on sanoittanut, säveltänyt tai sovittanut kappaleita jokaiselle levylleen. Lisäksi hän on ruvennut tekemään kappaleita myös Maria Tyysterille ja Tony Kakolle.
Wickholmilta ilmestyi kokoelmalevy toukokuussa 2010. Siinä on kahdesta kolmeen uutta sävellystä.
Wicholm perusti vuonna 2006 Luowuudenlähde Oy -nimisen yrityksen, jonka päätoimialaksi ilmoitettiin äänitysstudiot, äänitteiden ja musiikin kustantaminen.
Wickholm valittiin Töysän kunnanvaltuustoon keskustan listalta vuonna 2008, mutta vuonna 2010 hän pyysi eroa tehtävästä muutettuaan paikkakunnalta. Vuoden 2012 kunnallisvaaleissa Wickholm valittiin sitoutumattomien ja perussuomalaisten yhteislistalta valtuustoon Jämsässä.
Galway
Galway, , on samannimisen kreivikunnan pääkaupunki Irlannin länsirannikolla. Kaupungissa asuu noin 75 500 asukasta, joten se on Irlannin kolmanneksi suurin.
Kaupungissa on yliopisto, tai oikeammin yksi Irlannin kansallisen yliopiston haaraosastoista. Sen länsipuolella sijaitsevat Connemaran iirinkieliset alueet.
Galway sijaitsee Corrib-joen suulla, Galwaynlahden pohjukassa. Joen itärannalle perusti normannilaislähtöinen aatelismies Risteard de Búrca 1200-luvulla linnoituksen suojaksi ó Flaitheartan (Flaherty) klaanilta, jonka miehet katsoivat olevansa näiden seutujen oikeita omistajia. Kaupungin nimi tuleekin iirin sanasta "Gall", joka tarkoittaa vierasta valloittajaa – historian eri vaiheissa se on voinut viitata niin normandianranskalaiseen, englantilaiseen kuin viikinkiin.
1300-luvun lopussa kaupunki siirtyi 14 lähinnä englantilaisen tai normandianranskalaisen kauppiassuvun hallittavaksi. Nämä kauppiassuvut – Athy, Blake ("de Bláca"), Bodkin, Browne ("de Brún"), d'Arcy, Deane, Ffont, Ffrench, Joyce ("Seoige"), Kirwan, Lynch, Martin, Morris ja Skerrett – tulivat tunnetuiksi Galwayn heimoina, ja kaupunkia kutsutaan yhä Heimojen kaupungiksi ("the City of the Tribes", "Cathair na dTreibheacha"). Heimot joutuivat edelleenkin sotimaan Ó Flaitheartan perhettä vastaan, mutta heimojen alaisuudessa kaupunki kukoisti ja nautti käytännössä melkoisen rajattomasta itsehallinnosta. Tälle kukoistukselle tuli loppu vasta 1600-luvulla, kun heimot menettivät asemansa valittuaan maan sisäisissä levottomuuksissa väärän osapuolen. Oliver Cromwell ja Vilhelm III Oranialainen tuhosivat kaupunkia, ja kaupankäynti siirtyi Dubliniin ja Wexfordiin.
1900-luvun alussa matkailijat ja opiskelijat kiinnostuivat Galwaysta ja kaupunki virkistyi uudelleen.
Nykyiseen Galwayhin kuuluu alkuperäisen kaupungin lisäksi Claddagh ("An Cladach"), joka oli alkujaan iirinkielinen kalastajakylä Corrib-joen vastarannalla, mutta on nyt muuttunut osaksi kaupunkia. Se on tavoiteltua asuinaluetta merinäköalojen takia.
Historiallisen arkkitehtuurinsa ja runsaan musiikki-, huvi- ja teatteritarjontansa ansiosta Galway on suosittu matkailukohde. Myös iirin kielen asiaa ajetaan kaupungissa innokkaasti.
Galwayssa toimii kolme korkeakoulua : National University of Ireland, Galway (NUI Galway), Galway-Mayo Institute of Technology (GMIT) ja Galway Technical Institute Noin neljäsosa kaupungin asukkaista on opiskelijoita.
Rahapuu
Rahapuu eli rahapaunikko ("Crassula ovata", syn. "Crassula portulacea") on maksaruohokasvien heimoon kuuluva kasvi. Rahapuu on mehikasvi, sillä se varastoi vettä lehtiinsä. Rahapuu on helppohoitoinen ja suosittu huonekasvina. Se vaatii paljon valoa ja vähän vettä. Sen suomalainen lempinimi on "paratiisipuu".
Rahapuun on tumman- tai harmaanvihreät lehdet ovat 30-90 mm pitkiä ja 18-40 mm leveitä, usein punertavia reunoistaan, soikeita, paksuja ja pinnaltaan vahamaisia. Ne kasvavat paksusta vihreästä tai vihreän ruskehtavasta varresta, jossa on vanhemmiten ruskeita poikkiraitoja. Lehdet varastoivat muiden mehikasvien tavoin vettä, minkä ansiosta rahapuu kestää hyvin kuivuutta. Rahapuut kasvavat hitaasti, mutta voivat suotuisissa olosuhteissa kasvaa 1-3 metrin korkuisiksi, huonekasveina ne harvoin yltävät metriä korkeammaksi. Alimmat lehdet kuivuvat ja putoavat pois puun kasvaessa. Kukkii vain harvoin ja vanhempana, ja huonekasvina ollessaan se edellyttää että kasvi on ollut talven viileässä (12–15 °C) ja kuivassa lepoajan. Kukkiessaan kasvattaa pienet valkoiset tai punertavanvalkoiset kukat.
Laji on kotoisin Etelä-Afrikasta. Kotiseuduillaan rahapuu kasvaa kuivilla savanneilla, hiekkaperäisessä maassa. Talviaikaan se kukkii.
Rahapuut ovat, niin kuin monet mehikasvit, CAM-kasveja, jotka liiallisen haihtumisen estämiseksi pitävät ilmarakonsa kiinni päivällä. Yöllä ilmaraot avautuvat, jolloin kasvi ottaa sisään hiilidioksidia ja varastoi sen vakuoliin omenahapoksi, josta jälleen päivällä vapautuu hiilidioksidi yhteyttämistä varten. Hiilidioksidimäärä, jonka kasvi pystyy varastoimaan vakuoliin, on kuitenkin suhteellisen pieni. Tästä syystä CAM-kasvien yhteyttämisen määrä jää melko vähäiseksi.
RDF
RDF "(Resource Description Framework)" on W3C:n standardoima malli tiedon vaihtoon sovellusten välillä erityisesti web-ympäristössä. Erityispiirteenä RDF mahdollistaa useisiin eri tietomalleihin (skeemoihin) pohjautuvan tiedon integroinnin sekä näiden tietomallien evoluution jo mallinnettua tietoa muokkaamatta .
Tietomalli RDF:stä on hyvin samankaltainen kuin käsitteellisessä mallinnuksessa käytetyissä luokka- ja entiteettikaavioissa. Tieto rakentuu lausumista, joissa yksittäisistä resursseista (erityisesti web-resursseista) annetaan tietoa subjekti-predikaatti-objekti -kolmikoilla. Nämä kolmikot (engl. triples) muodostavat siis tietomallin perustan. Esimerkiksi ajatus "Taivas on väriltään sininen" voidaan mallintaa RDF:ssä kolmikkona: subjekti ("taivas"), predikaatti ("on väriltään"), ja objekti ("sininen"). RDF ei itsessään ota kantaa tiedon esitysmuotoon, joten RDF-pohjainen tieto voidaan esittää useilla eri formaateilla. Tapa, jolla kolmikot koodataan vaihtelee formaateittain.
RDF-tietomalli ja sen tapa kuvata resursseja on keskeinen osa W3C:n semanttista webiä.
RDF-muotoinen tieto voidaan esittää useilla erityyppisillä formaateilla, joista keskeisimmät ovat RDF/XML sekä N3 ja Turtle. RDF:ää voidaan upottaa myös suoraan HTML-dokumentteihin attribuutteina RDFa-muodossa.
Alkuperäinen esitysformaatti, "RDF/XML", on W3C:n standardoima, XML-pohjainen sarjallistus RDF:stä, jossa käytetään hyväksi erityisesti XML:n nimiavaruuksia ja entiteettejä .
Esimerkiksi seuraava RDF-kuvaus määrittelee subjektille "http://fi.wikipedia.org" predikaatin "kieli", jolla on objekti "suomi":
"N3" (Notation 3) on luonnollisen kielen kaltainen esitysmuoto RDF:lle, jossa pyritään lausumien tiiviimpään ja luettavampaan esitykseen. N3 sisältää myös ominaisuuksia, joita RDF ei määrittele. N3:sta yksinkertaisettu osajoukko, joka toteuttaa RDF:n on nimeltään "Turtle" - korostettaessa tätä osajoukkoa voidaan notaatiosta käyttää nimeä "N3/Turtle". N3-formaattia ja sen määritystä kehittää Tim Berners Lee sekä muut semanttisen webin yhteisön jäsenet.
Aikaisempi esimerkki voidaan kirjoittaa N3-formaatissa seuraavasti:
"RDFa" on W3C:n suositus, joka kuvailee HTML:ään attribuuttitason laajennuksen rikkaan metadatan liittämiseksi web-sivuihin.
SPARQL-kyselyn rakenne:
Josta tulokseksi saadaan:
Einsteinium
Einsteinium on alkuaine numero 99, ja sen kemiallinen merkki on Es () sekä CAS-numero 7429-92-7. Yhdysvaltalainen tutkijaryhmä löysi sen samoin kuin fermiuminkin Eniwetokin vetypommiräjäytyksen jälkeen vuonna 1952, mutta turvallisuussyistä tietoa salattiin aina kesään 1955 asti. Tutkijat päättivät nimetä alkuaineen einsteiniumiksi kunnianosoituksena samana vuonna kuolleelle Albert Einsteinille. Kyseistä ainetta voidaan valmistaa muun muassa hiukkaskiihdyttimissä säteilyttämällä erästä uraanin isotooppia typpi-ioneilla. Punnittavia määriä einsteiniumia saatiin ensi kerran tuotettua vuonna 1961, aluksi vain 0,01 µg. Pysyvimmän isotoopin (Es) puoliintumisaika on noin 472 päivää.
Toistaiseksi einsteiniumille ei ole keksitty mitään kaupallista tai tieteellistä käyttötarkoitusta puhtaan perustutkimuksen ulkopuolella.
Vain muutamia einsteiniumyhdisteitä on valmistettu. Einsteiniumin kemian selvittämistä vaikeuttaa syntetisoinnin hankaluus ja radioaktiivisuuden aiheuttama nopea hajoaminen sekä lämmöntuotto. Kuten kaikki aktinoidit, einsteinium on sangen reaktiivistä ainetta. Ensimmäisten yhdisteiden joukossa opittiin tuntemaan einsteiniumoksidi EsO ja einsteiniumin halidit. Kiderakenne tunnetaan yhdisteille EsCl, EsOCl, EsO, EsBr, ja einsteinium(III)jodidille EsI.
Einsteinium esiintyy yleensä hapetusluvulla +III, varsinkin kiinteissä yhdisteissä ja liuoksissa. Toisin kuin useimmilla muilla aktinoideilla, sillä on lisäksi hapetusluvun +II yhdisteitä, varsinkin kiinteässä olomuodossa. Hapetusluku +IV on ennustettu, mutta näiden yhdisteiden olemassaolo on epävarmaa.
Einsteiniumin kaikki isotoopit ovat radioaktiivisia. Sen pitkäikäisin isotooppi on Es (puoliintumisaika 472 päivää), mutta tämän valmistaminen on vaikeaa. Yleensä einsteiniumin kemiallisia tai fysikaalisia ominaisuuksia tutkittaessa käytetään isotooppeja Es ja Es.
Ryszard Kapuściński
Ryszard Kapuściński (4. maaliskuuta 1932 Pinsk – 23. tammikuuta 2007 Varsova) oli Puolan kuuluisimpia toimittajia ja käännetyimpiä kirjailijoita. Hänet mainittiin monesti kirjallisuuden Nobel-arvailujen yhteydessä. Reportterina Kapuściński todisti 27:ää vallankumousta tai -kaappausta itse paikalla. Hän tapasi muun muassa Patrice Lumumban, Che Guevaran ja Idi Aminin.
Kapuściński työskenteli vuosia ulkomaankirjeenvaihtajana Puolan PAP-uutistoimistolle Afrikassa. Hänen kansainvälinen läpimurtoteoksensa oli Etiopian keisarin Haile Selassien hovia ja hallintoa kuvaava "Keisari" (1978). Kapuścińskin Afrikkaa käsittelevä kirja "Eebenpuu" (1998) koostuu reportaaseista 1950-luvulta 1990-luvulle. Kapuścińskilta on suomeksi ilmestynyt myös "Imperiumi" (1993), joka on reportaasikokoelma Neuvostoliiton hajoamisesta. Hänen suomentajansa on ollut Tapani Kärkkäinen.
Aulis Sallisen ooppera "Palatsi" perustuu osittain Kapuścińskin "Keisari"-teokseen.
Ryszard Kapuściński on haudattu Varsovan Powązki Wojskowe -hautausmaalle.
Vuonna 2010 perustettiin Varsovassa Ryszard Kapuścińskin nimeä kantava kansainvälinen reportaasipalkinto. Se myönnetään vuosittain merkittävälle reportaasikirjalle. Kirjasta täytyy olla ilmestynyt puolankielinen käännös. Ensimmäisenä vuonna palkinto myönnettiin ranskalaisen journalistin Jean Hatzfeldin Ruanda-reportaasikirjalle "La Stratégie des antilopes".
Cirrus (tornitalo)
Cirrus (eli Vuosaaren tornitalo) on Helsingin Vuosaaressa sijaitseva tornitalo ja Suomen korkein asuinrakennus. Siinä on ylinnä olevan ilmanvaihtokonehuoneen lisäksi 26 maanpäällistä kerrosta ja kaksi kellarikerrosta maan alla. Rakennuksen korkeus ensimmäisen kerroksen lattiasta räystäälle on 87,5 metriä. Cirruksen ensimmäinen kerros on sisääntulokerros ja siinä on liiketiloja. 2.–25. kerrokset ovat asuinkerroksia ja 26. kerroksessa ovat talon saunatilat, kokoontumishuoneisto ja näköalaterassi. Ilmanvaihtokonehuoneen päällä on vielä pelastushelikopterille tukeutumisalusta. Cirrukseen kuuluu myös pysäköintitalo, joka on osittain maanalainen.
Cirruksen rakennustyöt alkoivat lokakuussa 2004. Siinä on 140 asuntoa 24 kerroksessa. Lisäksi on kaksi maanalaista kellarikerrosta. Cirrus sijaitsee Vuosaaren uuden keskustan ytimessä osoitteessa Iiluodontie 9. Kauppakeskus Columbus, palvelukeskus Albatrossi ja Vuosaaren metroasema sijaitsevat sen läheisyydessä.
Tornista järjestettiin vuonna 1999 kansainvälinen arkkitehtikilpailu, jonka voitti tanskalainen arkkitehtitoimisto 3xNielsen ehdotuksellaan joka oli itä–länsi-suunnassa 45 metriä ja pohjois-eteläsuunassa 14 metriä leveä. Kilpailuehdotus oli ulkoväriltään musta. Asemakaavan mukainen rakennusala tontilla on neliömäinen ja vain 23 metriä leveä, joten 45 metriä leveää kilpailuehdotusrakennusta jouduttiin muuttamaan. Vuonna 2003 YIT julkaisi uuden, Lars Frank Nielsenin muokkaaman suunnitelman tornista. Rakennus oli mahdutettu tontille ja siitä oli tehty asemakaavan mukaisesti neliömäinen. Rakennuksen korkeutta oli pudotettu jonkin verran. 2004 torni sai rakennusluvan.
Tornin valutyöt aloitettiin alkuvuodesta 2005, ja talon harjannostajaisia vietettiin 15. maaliskuuta 2006. Kellarit ja ensimmäinen kerros ovat paikallavalua, ja siitä ylöspäin on käytetty paikalla valettuja välipohjia ja seinäelementtejä. Talossa on kaksi hissiä, joiden ajonopeus on 2,5 m/s ja henkilökapasiteetti 13 henkeä hissiä kohti. Asuntojen koko kasvaa ylöspäin mentäessä, ja ylimmässä kerroksessa ovat suurimmat ja kalleimmat asunnot. Cirrus valmistui syksyllä 2006.
Suomen korkein tornitalo on nykyään Hotelli Torni Tampere, toiseksi korkein Cirrus. Kolmanneksi Espoon Keilaniemessä sijaitseva Fortumin pääkonttori, jonka korkeus on noin 84 metriä. Ennen Cirrusta Helsingin korkein oli Itäkeskuksen maamerkki, 82 metriä. Itäkeskuksen maamerkki sijaitsee noin neljän kilometrin päässä Vuosaaren tornitalosta.
Kari (etunimi)
Kari on suomalainen miehen etunimi. Nimipäiväänsä Karit viettävät 11. tammikuuta. Eräissä muissa kielissä Kari voi esiintyä myös naisen etunimenä.
Suomessa Kari on karjalainen lyhennelmä kreikkalaisesta nimestä Makarios, joka merkitsee autuasta ja onnellista. Sitä on myös käytetty kari-loppuisten nimien (muun muassa Sakari, Oskari) kutsumamuotona. Kari on kansallisromanttisen ajan nimiä, sillä sen toi tietoisuuteen kirjailija Juhani Aho teoksessaan "Panu" vuonna 1897. Nimellä ei ole tekemistä suomen appellatiivin "kari" kanssa. Islannin ja Skandinavian muinaistaruissa on tuulenvirettä tarkoittava miehennimi Kari.
Kari yleistyi muotinimeksi 1940- ja 1950-luvuilla, ja Suomen almanakassa se on ollut vuodesta 1929 lähtien. Väestö­rekisterikeskuksen tietojen mukaan Kari-nimen on Suomessa saanut 1900-luvun alusta vuoden 2016 loppuun mennessä 57 048 miestä ja alle 46 naista. 1950-luvulla Kari oli Suomen suosituin pojan ensimmäinen etunimi.
Muualla kuin Suomessa Kari on yleensä naisen etunimi. Se on lyhennelmä Katariinasta, samaan tapaan kuin "Karin", "Karen" tai suomalainen Kaarina. Erityisen yleinen nimi se on Norjassa, jossa asui vuonna 2005 lähes 30 000 Kari-nimistä naista. Nimestä onkin tullut tyypillinen norjalaisen naisen viittaus. Norjassa käytetään sanontaa ”Ola ja Kari Nordmann”, samaan tapaan kuin Suomen ”Matti ja Maija Meikäläinen”. Norjan kielessä naisennimen Kari a lausutaan pitkänä. Suomessa on käytössä, tosin harvinaisena, samoin ääntyvä naisennimi Kaari.
Luettelon henkilöt ovat suomalaisia, ellei toisin mainita.
Paramedikalisaatio
Paramedikalisaatio merkitsee lääketiedeinstituution ulkopuolisten hoitomenetelmien eli vointihoitojen (vaihtoehtohoidot, luontaishoidot, uskomushoidot) vahvistumista. Paramedikalisaatio ja lääketieteen vahvistuminen (medikalisaatio) ovat tavallaan vastakkaisia trendejä, mutta ne ovat edenneet rinnakkain. Molemmat lujittavat ihmisten kiinnostusta omaan terveyteen.
Ei ole aivan yksiselitteistä jakoa viralliseen lääketieteelliseen hoitokäytäntöön ja vointihoitoihin. Esimerkiksi akupunktiota ei voi kiistattomasti luokittaa kumpaankaan kategoriaan; samoin on laita erilaisten vitamiinien ja hivenaineiden käytön.
Vielä 1960-luvulla lääketieteellinen lääkintä vaikutti Suomessa ylivoimaiselta verrattuna vaihtoehtoihinsa. Uskomuslääkintä tai, kuten neutraalimpi nimitys kuuluu, vointilääkintä on ollut jo kauan suosiossa mm. Yhdysvalloissa ja useimmissa Länsi-Euroopan maissa. 1980-luvulta lähtien uskomuslääkinnän markkinat ovat Suomessakin paisuneet erittäin nopeasti. Osa uskomushoitojen käytöstä on kyselytutkimusten mukaan aiheutunut lääketieteen vastaisista asenteista, mutta useimmat käyttäjät kokevat täydentävänsä lääketieteen mahdollisuuksia.
Yleisimmin käytettyjä vointihoitoja Suomessa ovat fyysiset hoidot: hieronta ja muut manipulatiiviset hoidot, fysikaaliset hoidot jne. Uskomushoitoihin kuuluviksi voidaan katsoa muun muassa parapsykologiset hoidot. Suomessa vaihtoehtoisen lääkinnän profiili on erilainen kuin muualla Euroopassa, jossa ovat korostuneet homeopatia, akupunktio ja manuaaliset hoidot. Kuppaus on muualta lähes kadonnut.
Luettelo henkilöistä suomalaisissa postimerkeissä
Tämä on luettelo henkilöistä suomalaisissa postimerkeissä, suluissa merkin ilmestymisvuosi.
Banjul
Banjul on Gambian pääkaupunki. Kaupunki, jota kutsuttiin nimellä "Bathurst" vuoteen 1973, sijaitsee St. Maryn saarella Gambia-joen suulla Atlantin rannalla.
Banjul on tärkein kaupunkialue Gambiassa ja se on maan taloudellinen ja hallinnollinen keskus. Britit perustivat sen vuonna 1816 kauppapaikaksi ja edistääkseen orjakaupan lakkauttamista alueella.
Alkuperäisen nimensä Bathurst kaupunki sai Brittiläisen siirtomaatoimiston sihteerin Henry Bathurstin mukaan.
Vuonna 2013 Banjulissa oli noin 31 300 asukasta, mikä teki siitä vasta maan kolmanneksi suurimman kaupungin, mutta Banjulin suurkaupunkialue on maan suurin, siellä asui lähes 760 000 ihmistä.
Banjulin ilmasto on trooppinen. Sadekausi kestää kesäkuusta lokakuuhun, eniten sataa elokuussa, keskimäärin noin 500 mm. Päivälämpötilat ovat tasaisesti 30-35 astetta, kuuminta on maaliskuussa, vähiten kuumaa elokuussa. Yön alimmat lämpötilat ovat sadekaudella noin 22 astetta, tammikuussa noin 15 astetta.
Banjulissa sijaitsee Gambian kansallismuseo, siellä on kaksi katedraalia sekä useita moskeijoita. Muista nähtävyyksistä mainittakoon vuoden 1994 vallankaappauksen kunniaksi rakennuttu Arch 22 sekä Albert Market -niminen kauppakatu.
Leukemia
Leukemia (suom. "valkoverisyys") on verisyöpä, veren valkosolujen syöpä. Valkosolujen esiasteiden lisääntynyt jakautuminen täyttää veren ja luuytimen syöpäsoluilla. Seurauksena on punasolujen, verihiutaleiden ja muiden kuin syöpävalkosolujen (”blastien”) vähäisyys veressä. Leukemiaa diagnosoidaan Suomessa vuosittain noin 150 tapausta, joista likimain 50 lapsilla. Tämä tekee leukemiasta lasten yleisimmän syöpämuodon.
Leukemian oireet ovat usein hyvin epämääräisiä, ja niitä tavataan myös tavallisissa, täysin vaarattomissa taudeissa.
Tyypillisiä potilaiden kuvaamia ongelmia ovat väsymys, kalpeus ja pitkittyneet tai toistuvat infektiot. Verihiutaleiden vähyydestä johtuen vuoto-oireita (mm. pienet pistemäiset verenpurkaumat ja yleinen mustelmataipumus) saattaa esiintyä. Luusärky (jalkakivut, selkäkivut) on myös tavallinen johtuen syöpäsolujen pakkautumisesta luuydinonteloon. Lääkärin tutkimuksessa todetaan usein suurentunut perna tai maksa (suurentuneet imusolmukkeet kaulassa, kainaloissa, nivusissa sekä vatsan alueella ovat mahdollisia), mikä voi lapsilla aiheuttaa vatsan pömpötyksen.
Leukemiaepäilyä vahvistaa verikokeessa nähtävä kahden solutyypin (punasolut, valkosolut tai verihiutaleet) epänormaali määrä, poikkeava valkosolujen erittelylaskennan tulos tai epänormaalien solujen näkyminen erittelylaskennassa. Leukemiadiagnoosin lopulliseen varmistamiseen vaaditaan kuitenkin aina luuydintutkimus.
Leukemiat jaetaan alatyypeiksi sairaiden solujen ilmiasun, erilaistumisasteen ja genetiikan mukaan. Päätyyppejä on neljä: akuutti myelooinen leukemia, akuutti lymfaattinen leukemia, krooninen myelooinen leukemia ja krooninen lymfaattinen leukemia. Akuutti lymfaattinen on lasten ja krooninen lymfaattinen aikuisten yleisin leukemia.
Akuutit leukemiat puhkeavat äkisti ja etenevät nopeasti. Ne vaativat välitöntä hoitoa ja ovat tavallisimpia lapsilla, nuorilla ja nuorilla aikuisilla. Kroonisen leukemian ennuste ei ole hyvä, mutta sairaus etenee hitaasti. Yleensä potilaat ovat elossa vielä 5–10 vuoden kuluttua sairauden toteamisesta.
Leukemiaa hoidetaan tavallisimmin solunsalpaajilla. Hoitoon voidaan liittää myös sädehoito ja joskus harvinaisissa tapauksissa (esimerkiksi leukemiasolujen muodostaman kasvaimen tai poistettavan pernan kyseessä ollessa) leikkaus.
Hoitotapa vaihtelee huomattavasti leukemiatyypistä riippuen. Aikuisen hitaasti etenevää, kroonista lymfaattista leukemiaa voidaan aluksi vain seurata ja myöhemmin oireiden ilmaantuessa hoitaa nostaen lääkeannoksia asteittain, kun taas nuorten potilaiden aggressiivisesti etenevän taudin aktiivinen, monen lääkkeen yhdistelmistä koostuva hoito aloitetaan yleensä parin päivän sisällä. Nuorehkojen (alle 50-55 vuotta) potilaiden uusiutuneiden tai muuten huonoennusteisten tautien kohdalla tulee kyseeseen myös luuydinsiirto.
Akuuttien leukemioiden hoitoaika on keskimäärin 6 kuukaudesta vuoteen (akuutti myelooinen leukemia) tai 2-3 vuotta (akuutti lymfaattinen leukemia). Aktiivihoidon loputtua kaikkia potilaita seurataan vähitellen harvenevin sairaalakäynnein 5-10 vuotta taudin mahdollisen uusiutumisen ja hoidon mahdollisesti aiheuttamien myöhäisvaikutusten toteamiseksi.
Eturauhanen
Eturauhanen () on naisilla ja miehillä virtsarakon alapuolella sijaitseva lisäsukupuolirauhanen. Naisten vastaavaa elintä, Skenen rauhasta, voi pitää eturauhasen surkastumana.
Miehillä eturauhasen tehtävänä on tuottaa siemennesteeseen nestettä siittiöiden ravinnoksi. Miehen siemenjohtimet liittyvät virtsaputkeen eturauhasen sisällä.
Vanhemmiten valtaosalla miehistä on hyvänlaatuista eturauhasen liikakasvua, jonka seurauksena eturauhasen läpi kulkeva virtsaputki ahtautuu. Eturauhasen hyvänlaatuinen liikakasvu olisi muutoin lähes harmitonta, mutta siitä voi seurata virtsaamisvaikeuksia; virtsarakkoa ei saa tyhjennettyä kunnolla ja sinne kertyy tavallista enemmän virtsaa. Oireet voivat vaihdella, ja niitä ovat virtsaamistarpeen tihentyminen, tarve herätä yöllä virtsaamaan, virtsan kulun vaikeutuminen ja virtsasuihkun heikentyminen. Eturauhassyöpä ja sen riskitekijöiden kasvu on myös melko yleinen vanhemmilla miehillä.
Asiantuntija voi arvioida eturauhasen kokoa ja rakennetta yksinkertaisimmin tunnustelemalla sitä peräsuolen kautta (tuseeraus). Lisäksi sitä voidaan tutkia ultraäänellä. Myös laboratoriokokein veren seerumista mitattava, kohonnut PSA-arvo (prostataspesifinen antigeeni) voi antaa viitteitä mahdollisesta eturauhasen suurenemisesta, syövästä tai kasvaneesta syöpäriskistä. Kokeessa määritetään kokonais-PSA:n ja nk. vapaan PSA:n pitoisuudet ja niiden suhde.
Virtsaputken ahtautumaa tai virtsarakon rakennetta voidaan myös tutkia tähystystekniikan avulla.
Verihiutale
Verihiutale eli trombosyytti on keskeinen osa verenhyytymisjärjestelmää. Verihiutaleet ovat tumattomia solukalvon ympäröimiä solulimakappaleita, jotka varastoituvat pernaan. Maksan trombopoietiini stimuloi verihiutaleiden synteesiä luuytimessä. Verihiutaleiden vähäisyys ("trombosytopenia") ilmenee verenvuototaipumuksena.
Haavan syntyessä verihiutaleita rikkoutuu ja niistä sekä vaurioittuneesta kudossolusta vapautuu trombiinientsyymiä vereen. Se laukaisee monivaiheisen reaktioketjun, jonka tuloksena veriplasmassa liuenneena oleva fibrinogeeni muuttuu säikeiseksi ja veteen liukenemattomaksi fibriiniksi. Näihin säikeisiin juuttuneet verisolut värjäävät hyytymän punaiseksi. Myöhemmin fibriinisäikeet vetäytyvät kokoon ja puristavat seerumin pois hyytymästä, joka kuivuu lopuksi ruveksi. Verihiutaleet voivat myös paikata verisuoniin syntyneitä pikkuvaurioita. Veren hyytyminen on siis suurimmaksi osaksi trombosyyttien ansiota.
Vuonna 2017 University of Californian tutkijat havaitsivat hiirikokeella, että suurin osa verihiutaleista syntyy keuhkojen megakariosyyttisoluissa. Tähän asti verihiutaleiden on uskottu muodostuvan luuytimessä tapahtuvassa niin sanotussa hematopoieesi-prosessissa.
Kamtšatkalaiset kielet
Kamtšatkalaiset kielet eli tšuktšilais-kamtšatkalaiset kielet on kielikunta, jonka kieliä puhutaan Itä-Siperiassa.
Kamtšatkalaiset kielet jaetaan kahteen ryhmään, joihin kuuluu kuusi elossa olevaa kieltä:
Tšuktšilaiset kielten ja itelmeeniläisten kielten kuulumisesta samaan kielikuntaan on kiistelty. Eteläitelmeenistä on epäilty, ettei se välttämättä olisi lainkaan sukua kamtšatkalaisille kielille.
Ketin kieli
Ketin kieli eli ketti (aikaisempi nimitys "jeniseinostjakki"; ketiksi остыганна ка’, "ostyganna ka’") on Venäjällä Siperiassa asuvien kettien puhuma jeniseiläinen kieli.
Ketit asuvat Jenisein keskijuoksun ja sen sivujokien varrella Krasnojarskin aluepiirin Turuhanskin piirissä sekä Evenkian Sulomain taajamassa. Eniten kettejä on Turuhanskin piirin Kellogin taajamassa.
Vuonna 1989 Venäjällä laskettiin olevan 1 100 kettiä ja 589 ketin kielen puhujaa. Kansallisuudeltaan keteistä 48,8 % ilmoitti äidinkielekseen ketin ja 49,4 % venäjän. Vuoden 2002 väestölaskennassa rekisteröitiin 1 500 kettiä ja 485 ketin puhujaa. Kaikki ketit osaavat venäjää, ja eräät puhuvat myös selkuppia ja evenkiä. Turuhanskin piirissä asuva pieni selkuppiryhmä puhuu kettiä äidinkielenään tai toisena kielenään.
Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Venäjällä on 213 ketin puhujaa.
Ketti ja sammumaisillaan oleva jugi muodostavat jeniseiläisten kielten ryhmän, jolla ei ole tunnettuja sukulaiskieliä. Tämän vuoksi kettiä voidaan pitää isolaattikielenä. Vielä 1700-luvulla seudulla puhuttiin myös muita jeniseiläiskieliä: arinia, assania, kottia ja pumpokolia. Niiden mahdollisista yhteyksistä muihin kielikuntiin on esitetty lukuisia hypoteeseja. Nykyään todennäköisimpänä pidetään jeniseiläisten, pohjoiskaukasialaisten ja sinotiibettiläisten kielten jonkinasteista sukulaisuutta.
Kettien arvellaan muuttaneen nykyiselle alueelleen Jenisein yläjuoksulta. Kieli jakautuu etelä-, keski- ja pohjoismurteisiin, joiden välillä on huomattavia eroja.
Ketin kielen tieteellisen tutkimuksen aloitti 1800-luvulla suomalainen M.A. Castrén. Sitä ovat tutkineet myös Gustaf Ramstedt ja Otto Donner sekä neuvostoliittolaiset kielitieteilijät A.P. Dulzon ja Je.A. Kreinovitš.
Vuonna 1934 julkaistiin latinalaiseen kirjaimistoon perustunut ketin aapinen, mutta varsinainen kirjakieli alkoi kehittyä vasta 1980–1990-lukujen vaihteessa. Nykyään käytetään lisämerkein täydennettyä kyrillistä aakkostoa. Kirjakielellä on julkaistu lähinnä äidinkielen oppikirjoja. Kouluissa kieltä opetetaan aineena. Opettajia koulutetaan Herzenin pedagogisessa yliopistossa Pietarissa.
"Ketin kirjaimisto"
Ketti on erittäin uhanalainen kieli. Sitä puhuvat etupäässä vanhukset. Keski-ikäiset käyttävät kieltä vähän eikä se enää välity lapsille. Kouluopetuksen tulokset ovat heikkoja ja äidinkielen arvostus alhainen.
SMP (täsmennyssivu)
SMP voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Burušaskin kieli
Burušaski on isolaattikieli. Sitä puhui vuonna 2000 noin 87 000 ihmistä tai joidenkin arvioiden mukaan jopa 100 000 ihmistä pääasiassa Pohjois-Pakistanissa. Burušaskilla ei ole tunnettuja sukulaiskieliä, ja sen sukulaisuutta on yritetty selvittää erityisesti baskin, sumerin, kaukasialaisten kielten, dravidakielten ja jeniseiläisten kielten kanssa, mutta toistaiseksi tuloksia ei ole saavutettu.
Burušaskilla on kaksi päämurretta, jotka eivät eroa toisistaan kovin merkittävästi. Ympäröivät kielet ovat vaikuttaneet voimakkaasti burušaskin sanavarastoon, eritoten siksi, että koko islamilainen, arabialais-persialainen sivistyssanasto on lainattu kaikkiin muslimikieliin, myös burušaskiin, jonka puhujat ovat ainakin nimellisesti muslimeja, joskin kuuluisampia hurtista ja rivosta huumoristaan kuin hurskaudestaan. (Merkittävä osa tutkijoiden keräämästä burušaskinkielisestä materiaalista on tiettävästi sisällöltään hätkähdyttävän ruokotonta jopa kaiken kokeneen länsimaalaisen näkökulmasta.) Selvästi persialaista alkuperää ovat muun muassa burušaskin vihollista ja ystävää tarkoittavat sanat "dušman" ja "doost" sekä Jumalaa tarkoittava "xoda".
Burušaskin taivutuspäätteet ja kieliopillinen materiaali on täysin vierasta naapurikielille (jotka ovat kašmirin, hindin ja urdun sukuisia indoarjalaisia kieliä), mutta itse burušaskin kielioppi ei ole sen enempää suomen kuin hindin puhujankaan näkökulmasta outo, vaikka ehkä eksoottinen. Äänneopissakin on Intian kielille tyypillisiä yleispiirteitä: hindin tai urdun puhujalle burušaskin ääntäminen ei voi olla kohtuuttoman vaikeaa.
Burušaskin erityispiirteitä on, että ruumiinosia tarkoittavat sanat eivät koskaan esiinny ilman omistusliitettä (burušaskissa ei ole sanaa "käsi", vaan ainoastaan "käteni, kätesi" ym., jos kohta omistusliite tulee siellä sanan alkuun, ei loppuun). Burušaskissa on neljä sukua: maskuliini, feminiini, yksittäin esiintyvä ja materia. Maskuliineja ja feminiinejä voivat olla vain ihmiset, esimerkiksi eläimet kuuluvat yksittäin esiintyvien luokkaan.
Burušaskin puhujilla on elävä tarinankerrontakulttuuri, mutta kielellä ei viime aikoihin asti ole juurikaan ollut kirjallista käyttöä. Jos sitä on tarpeen kirjoittaa, käytetään yleensä arabialaisten aakkosten urdulais-persialaista muotoa.
Burušaskissa on 32 konsonanttia.
Taulukossa on käytetty IPA-merkistöä. Niitä selaimia varten, jotka eivät osaa näyttää Unicodea oikein, on annettu sulkeissa ääntämisohje vaihtoehtoisilla merkeillä.
Burušaskissa on viisi vokaalia: a, e, i, o ja u.
Pykeija
Pykeijä tai Pykeä () on Varanginvuonon rannalla sijaitseva pieni kalastajakylä Etelä-Varangin kunnassa Pohjois-Norjassa.
Suurin osa kylän asukkaista osaa kveeniä, suomen murretta. Norjan kieli on kuitenkin yleistynyt kotikielenä ja suomen kielen taito on katoamassa. Pääosa asukkaista on 1800-luvun puolivälissä Suomen Lapista köyhyyttä ja nälkää pakoon lähteneen siirtolaisjoukon jälkeläisiä. Kylä säästyi toisen maailmansodan tuhoilta. Kylään kuljettiin lautalla Vesisaaresta 1960-luvulle saakka, jolloin sinne valmistui maantie.
Pykeijä on nykyisin tärkeä kuningasravun ("Paralithodes camtschatica") pyynnin ja kasvatuksen keskus. Kylän läheisyydessä sijaitsee Ranvikan lintuvuori. Kylässä on runsaat pari sataa asukasta.
Googolplex
Googolplex on googolista johdettu luku, jonka arvo on 10 potenssiin googol, formula_1 eli formula_2 – desimaalimuodossa luvussa olisi numero 1 ja googol nollaa. Kymmenpotenssimuodossa kirjoitettuna googolplex on
Googolplexin nimesi Edward Kasner. Maailmankaikkeudessa olevien protonien yhteenlasketun määrän on arvioitu olevan noin 10. Koska googolplexin nollien lukumäärä (eli googol) on tätä huomattavasti suurempi, googolplexiä ei voida edes teoriassa kirjoittaa tai tallentaa desimaalimuotoisena.
Googlen pääkonttori Googleplex on nimetty googolplexiin pohjautuen.
Gaelilainen jalkapallo
Gaelilainen jalkapallo (, ) on irlantilainen pallopeli. Se perustuu samoihin jalkapallon esimuotoihin kuin jalkapallo, rugby, amerikkalainen jalkapallo ja australialainen jalkapallo. Viimeksi mainittu muistuttaa sitä eniten, ja irlantilaiset ja australialaiset joukkueet pelaavatkin ystävyys- ja maaotteluita keskenään kompromissisäännöillä.
Gaelilaista jalkapalloa pelataan 15-miehisin joukkueen suorakulmion muotoisella kentällä, jonka molemmissa päissä on H-kirjaimen muotoiset maalihaarukat. Tavoitteena on tehdä enemmän maaleja kuin vastustaja. Kuten hurlingissa, maalin yläriman ylitse mutta maalitolppien välistä menevästä pallosta saadaan yksi piste, mutta yläriman alitse maaliverkkoon tehdystä maalista kolme. Pistelaskussa kolmen pisteen maalit ilmoitetaan ensin, yhden pisteen maalit sitten, niin että ottelun aikana kummankin joukkueen nimen vieressä näkyy kaksi lukua. Esimerkiksi 2-9 tarkoittaa, että asianomainen joukkue on saanut yhdeksän yksittäispistettä ja tehnyt sen lisäksi kaksi kolmen pisteen maalia, jolloin joukkueen kokonaispistesaldo on viisitoista pistettä.
Gaelilaisen jalkapallon pallo ei muistuta rugbyn eikä amerikkalaisen jalkapallon pelivälineitä, vaan pelissä käytetään normaalia pyöreää jalkapalloa. Ainoa ero on, että gaelilaisen jalkapallon pallo on usein kuvioinniltaan lentopallon kaltainen. Palloa voi kantaa kädessä neljän askelen verran, sen jälkeen sitä täytyy pompauttaa maassa tai potkaista ja napata takaisin käteen. Palloa on siis lupa sekä potkia että lyödä kädellä tai nyrkillä.
Luettelo vaatteista
Tämä on luettelo vaatteista.
Ugrilaiset kielet
Ugrilaiset kielet ovat toinen uralilaisten kielten perinteisesti oletetun mutta nyttemmin historiallisena kieliryhmänä kyseenalaistetun suomalais-ugrilaisten kielten alaryhmän kahdesta kieliryhmästä - toinen kieliryhmä suomalais-ugrilaisten kielten sisällä ovat suomalais-permiläiset kielet.
Perinteisen käsityksen mukaan ugrilaisia kieliä on kolme: unkari, hanti ja mansi. Näistä kaksi viimeksi mainittua, joista kumpikin todellisuudessa koostuu useista keskenään hyvin erilaisista kielimuodoista, muodostavat obinugrilaisten kielten ryhmän.
Nykyisen tutkimuksen perusteella sekä kantaugri että kantaobinguri ovat kieliryhminä ja välikantakielinä kiistanalaisia. Tästä riippumatta voidaan kuitenkin käyttää näitä nimityksiä viittaamaan maantieteellisesti määriteltyihin eli areaalisiin kieliryhmiin, ilman että välttämättä oletetaan näille yhteistä kantakieltä.
Ugrilaisia kieliä puhuu noin 16 miljoonaa ihmistä Unkarissa ja sen naapurivaltioissa sekä Hanti-Mansian autonomisessa piirikunnassa Pohjois-Venäjällä. Uralilaisen kielikunnan haaroista ugrilaisilla kielillä on vanhin kirjoitettu historia, sillä unkarin kielenmuistomerkit ulottuvat yli tuhannen vuoden taakse.
Ugrilaisia kieliä on kolme ja ne luokitellaan, kuten alla on esitetty. Sulkeissa on annettu vanhentuneet kielten nimitykset.
Unkarilaiset kielet
Obinugrilaiset kielet
Ugrilaiset kielet on uralilaisen kielikunnan alaryhmistä epäyhtenäisin. Ne eroavat toisistaan huomattavasti sekä äänteistön, että rakenteiden osalta. Muun muassa sijojen lukumäärä vaihtelee kolmesta (pohjoishanti) yli kahteenkymmeneen (unkari). Fennougristit ovat yleisesti sitä mieltä, että ugrilaisen kantakielen rekonstruointi on hyvin vaikeaa ellei mahdotonta. Tästä huolimatta ugrilaisia kieliä tulee pitää keskenään melko läheisinä sukukielinä, sillä ne jakavat joukon morfologisia innovaatioita ja niissä esiintyy myös toista sataa yhteistä sanavartaloa.