Jeesus islaminuskossa
Jeesus () on islaminuskossa profeetta ja Messias. Muslimit uskovat, että hän syntyi Mariasta neitseellisesti, suoritti ihmetekoja, saarnasi ja lopulta nostettiin taivaaseen. Koraanissa kuvatun Jeesuksen elämän yksityiskohdat vastaavat pääpiirteittäin Raamatussa kuvatun kristinuskon Jeesuksen elämää paitsi, että häntä ei ristiinnaulittu eikä hän ollut jumalallinen. Profeetta Jeesus oli lempeä opettaja, mutta toisaalta ankara askeetti. Myöhemmin islamilainen perimätieto on lisännyt ja laajentanut Koraanin antamaa suppeaa Jeesus-kuvaa. Jeesuksen jälkeen seuraavaksi islamin profeetaksi tuli Muhammad.
Islamin synnyn aikaan Arabian niemimaalla asui 600-luvun alussa niin juutalaisia kuin kristittyjäkin. Profeetta Muhammadin katsotaan aloittaneen toimintansa Mekan kaupungissa vuoden 610 tienoilla ja tutustuneen samalla juutalaisuuteen ja kristinuskoon. Islamin ei ollut tarkoitus kumota näitä uskontoja, vaan puhdistaa ne alkuperäiseen muotoonsa.
Islam alkoi kehittyä oppina vasta profeetta Muhammadin kuoleman (k. 632) jälkeen. Islamin kirjallinen tuotanto alkoi vasta 700-luvun viimeisellä vuosikymmenellä. Ainoa tätä vanhempi kirjallinen lähde on 600-luvun puolivälissä syntynyt Koraani. Islamin oppi saavutti nykyisen mallinsa 800-luvulla sunnana eli profeetta Muhammadin elämäntapana. Kuva Jeesuksesta kehittyi alkuislamin aikoihin, ja se sai runsaasti vaikutteita islaminuskoon kääntyneiltä kristityiltä.
Kristinuskon kautta Jeesus nousi tärkeäksi henkilöksi myös islamilaisuudessa. Jeesus oli Jumalan (, Allah) lähettämä profeetta, jonka jälkeen seuraava profeetta olisi Muhammad. Islamin Jeesus-kuva noudattelee pääosin kristinuskon mallia, mutta kaksi keskeistä teologista kohtaa islam kiistää: Jeesuksen ristiinnaulitsemisen ja Jeesuksen jumalallisuuden.
Koraanin tyyli on tiivistä ja viitteellistä, joten sitä täydentämään ja laajentamaan on syntynyt selitysteoksia. Islamilaisten teologien selitysteokset, jotka on koottu myöhemmin perimätiedon perusteella, selittävät tekstiä eri tavoin. Ne saattavat olla ajoittain ristiriidassa keskenään eivätkä välttämättä vastaa alkuperäistä Koraanin tarkoitusta. Silti ne ovat juurtuneet islamilaiseen ajatteluun. Perimätiedossa on käytetty myös kristillisiä lähteitä, mikäli ne eivät ole olleet ristiriidassa Koraanin kanssa.
Koraani ei suoranaisesti aseta profeettoja arvojärjestykseen, mutta islamilaisessa perinteessä Jeesusta on pidetty yhtenä tärkeimmistä profeetoista Muhammadin jälkeen. Jeesuksen seuraaminen ei ole vieras käsite islamissakaan. Muiden suurten profeettojen tapaan hän sai Jumalalta pyhän kirjan, evankeliumin (إنجيل, Injil), joka on Koraanin kaltainen kirja. Kristittyjen neljä evankeliumia ovat islamilaisen käsityksen mukaan joko väärennettyjä tai alkuperäisestä muunneltuja.
Islamissa profeetat muodostavat ketjun, joissa kukin profeetta todistaa edeltäjänsä sanat todeksi. Islamilaisessa perinteessä tämä käsitys on laajentunut siten, että kukin profeetta viittaa seuraajaansa ja ennustaa hänen tulemisensa. Profeetat jaetaan myös sen mukaan onko heille annettu pyhä kirja vai ei. Vähemmän tärkeille profeetoille (نبي, nabī) ei annettu pyhää kirjaa, vaan he puhdistivat uskoa ja toimivat aiempien pyhien kirjojen mukaan. Sen sijaan Sanansaattajille (رسول, rasūl) annettiin viesti (رسالة, risāla) pyhän kirjan muodossa, ja he olivat samalla myös profeettoja.
Muslimit uskovat Marian kautta tapahtuneeseen neitseestäsyntymään, josta kerrotaan useissa Koraanin kohdissa. Koraanin tarinassa enkeli ilmestyy Marian eteen ilmoittamaan lahjastaan, pyhästä pojasta.
Enkeli Gabriel puhalsi Marian raskaaksi, mutta silti Jeesusta ei pidetä jumalallisena. Koraanissa Joosefia ei mainita edes nimeltä. Myöhempi selitysperinne tuntee Joosefin Marian kihlattuna, mikä tarina on kristillistä alkuperää. Erään tarinan mukaan juutalaiset sanoivat Marian tulleen raskaaksi huorinteosta, jolloin Joosef pakeni kihlattunsa kanssa. Matkalla Joosefin mieleen tuli surmata Maria, mutta enkeli Gabriel saapui ja sanoi: ”Tämä on aiheutunut pyhästä hengestä.” Joosef muutti mielensä.
Koraani hylkää ajatuksen, että neitseellisen syntymän myötä Jeesus olisi jumalallinen. Juutalaisuuden, kristinuskon ja islaminuskon mukaan myös ensimmäinen ihminen Aadam syntyi ilman isää ja äitiä, eikä hän siitä huolimatta ollut Jumala.
Koraanissa Marian isä on Imran (), jonka mukaan on nimetty Imranin perheen suura. Hänen vastineensa Raamatussa on Amram. Jeesuksen äiti Maria on Koraanin arvostetuimpia naisia ja ainoa, jonka mukaan on nimetty kokonainen suura, Marian suura.
Islamilaisessa perinteessä on runsaasti kertomuksia Jeesuksen tekemistä ihmeistä. Tunnetuimpia ovat henkiinherättämiset, parantamiset ja ruokaan liittyvät ihmeet. Jeesus suoritti ihmetekoja jo varhain: vauvaiässä hän puhui lintuja savesta ja lapsena oppi koulunpenkillä yhdessä päivässä kuukauden tiedot. Jotkin lapsuustarinat ovat samaa lähtöä kuin Uuden testamentin apokryfikirjoihin kuuluva Tuomaan lapsuusevankeliumi, jonka kertomusten alkuperä on Intiasta.
Jeesuksen ihmeteoista suosituimpia ovat islamilaisessa kirjallisuudessa olleet henkiinherättämiset. Jeesus saattoi herättää kuolleen henkilön, jotta hän kertoisi, kuinka tuonpuoleisessa tuomitaan tämänpuoleiset teot. Tämän jälkeen osa henkiinheränneistä jatkoi elämäänsä ja sai jopa lapsia, mutta osan Jeesus komensi takaisin kuolleiksi.
Ihmekertomusten juuret ovat usein kristillisessä kirjallisuudessa, mutta islamilaisessa kirjallisuudessa ne alkoivat elää omaa elämäänsä. Aineksia on lainattu eri lähteistä ja sijoitettu Jeesuksen elämään. Islamilaisessa kirjallisuudessa esitetään, että Jeesus oli Jumalalle alisteinen ja ihmeteot tapahtuivat aina Jumalan luvalla.
Jeesus esiintyy islamilaisessa kirjallisuudessa viisaana opettajana. Hän opettaa opetuslapsiaan niin sanoilla kuin teoilla. Monet Jeesuksen opetuksista ovat peräisin kristillisestä kirjallisuudesta, kuten esimerkiksi kirjanoppineiden moittiminen ja vertaus, kuinka hedelmistään puu tunnetaan.
Koraani takaa Jeesukselle tärkeän aseman islamissa, mutta toisaalta kristinuskon keskittyminen Jeesuksen ympärille on monimutkaistanut asiaa. Joissakin teksteissä Johannes Kastaja on nostettu jopa Jeesuksen yläpuolelle ja näin korostettu Jeesuksen asemaa vain ihmisenä. Jeesuksen opetuspuheilla ei ole samanlaista asemaa kuin Koraanilla tai profeetta Muhammadin puheilla.
Islamilaisessa kirjallisuudessa Jeesuksen saarnat ja rukoukset koostuvat erilaisista katkelmista. Osa on lähes suoria käännöksiä evankeliumeista tai sieltä täältä poimittuja katkelmia, jotka on koottu yhteen. Kuuluisin vastaava kokoelma on Vuorisaarna, jossa eri evankeliumit sijoittavat vuorisaarnan opetuksia Jeesuksen eri elämän vaiheisiin. Tärkeintä niin kristityille kuin muslimeillekin oli koota opetukset yhteen.
Joidenkin islamilaisten tekstien tarkoituksena on ollut osoittaa, että Jeesus ennakoi profeetta Muhammadin tuloa. Uuden uskonnollisen tekstin sijoittaminen vanhemman hahmon suuhun ei ollut harvinaista antiikin ja keskiajan maailmassa.
Jeesus on islamilaisessa kirjallisuudessa lempeä, mutta itseään kohtaan ankara. Jeesuksen paasto, kilvoittelu ja kamppailu Paholaista vastaan ovat toistuvia teemoja. Islamin Jeesus-kuvaan ovat vaikuttaneet Syyrian ja Egyptin kristillisyyden askeettinen perinne.
Islam suhtautuu epäluuloisesti askeettisuuteen. Profeetta Muhammad otti itselleen monia vaimoja, ja ramadanin paastokuukauden öinä jokaisen muslimin velvollisuus on syödä. Jeesuksen askeettisuus näkyy myös epäluulona omaisuutta, rikkaita ja hallitsijoita kohtaan. Islam suhtautuu omaisuuteen paljon suopeammin kuin kristinusko, sillä jo profeetta Muhammad toimi perimätiedon mukaan kauppiaana.
Jeesuksen arvot poikkeavat profeetta Muhammadin arvoista, mutta siitä huolimatta islamilainen kirjallisuus on säilyttänyt Jeesuksen askeettina ja naimattomana vaeltajana. Jeesus saarnaa pyhän sodan sijasta rauhaa ja kehottaa kääntämään lyöjälle toisenkin posken.
Koraani kiistää Jeesuksen kuolleen ristillä. Koraanissa korostetaan, että juutalaiset eivät onnistuneet voittamaan Jeesusta ristiinnaulitsemalla häntä, ja vastaavasti kristittyjä moititaan siitä, että he julistivat Jeesuksen Jumalaksi. Tosin neljännen suuran lopussa on kaksitulkintainen kohta ”ennen hänen kuolemaansa”, joka voi viitata joko Jeesukseen tai Kirjan ihmiseen eli juutalaiseen tai kristittyyn.
Islamilainen kirjallisuus esittää useita vaihtoehtoja sille, kenet ristiinnaulittiin Jeesuksen sijasta. Osa kirjoittajista uskoo, että Jumala muutti Juudas Iskariotin tai Simon Kyreneläisen näyttämään Jeesukselta johtaakseen vangitsijat harhaan. Joidenkin tarinoiden mukaan yksi epäonninen vangitsija joutuikin itse vangituksi ja ristiinnaulituksi, sillä hänen ulkonäkönsä muuttui kesken etsinnän Jeesuksen näköiseksi. Useimmat muslimit uskovat, että Jumala nosti Jeesuksen elävänä taivaaseen, kun taas osa oppineista uskoo, että hänet todella pelastettiin, mutta hän kuoli ennen ylösnousemustaan.
Käsitys Jeesuksen sijaiskärsijästä ei ole vieras varhaisessa kristillisessä gnostilaisuudessa. Suuntaus näki aineen pahana ja sen tähden Jeesus ei olisi voinut ottaa ruumista. Joissakin gnostilaisissa teksteissä Jumala muutti Juudaksen Jeesuksen näköiseksi ja laittoi hänet ristille.
Koraani määrittää uskonnon peruspiirteet: ne ovat usko yhteen Jumalaan, profetiaan ja tuomiopäivään. Toisaalta monet yksityiskohdat jäävät Koraanissa avoimiksi, ja niitä on täydennetty myöhemmin islamilaisessa kirjallisuudessa. Viimeisten päivien tuomiosta Koraani kertoo paljon, mutta sitä edeltävistä tapahtumista ei juuri mitään.
Myöhemmissä kertomuksissa Jeesuksen rooli korostuu eskatologissa eli viimeisten päivien tapahtumissa, vaikka itse Koraanissa tälle käsitykselle ei ole mitään perusteita. Ajatus Jeesuksen toisesta tulemisesta omaksuttiin jo varhain kristityiltä. Kun islam myöhemmin etääntyi kristinuskosta, niin Jeesuksen rinnalle luotiin toinen messiaaninen hahmo, Mahdi. Näin islamin eskatologiaan jäi elämään kaksi messiaanista hahmoa.
Jeesuksen uskotaan palaavan joko Jerusalemiin tai Damaskoon, jonka moskeijaan on rakennettu valkoinen minareetti. Kummankin vaihtoehdon mukaan Jeesus palaa perjantaina, muslimien aamurukouksen aikana, ja pitää käsiään kahden enkelin siivillä. Paikallinen imaami tai Mahdi tarjoaa Jeesukselle rukouksen johtajan paikkaa, mutta tämä kieltäytyy kunniasta sanoen sen tehtävän kuuluvan muslimille.
Rukousten jälkeen Jeesus vannoo uskollisuutta Mahdille. Lopunajallisissa kertomuksissa Jeesuksesta on tullut Mahdin avustaja ja hänen erityistehtäväkseen tulee Antikristuksen surmaaminen. Kirjallisuudessa huomautetaan myös, että Jeesus tulee särkemään ristiinnaulittujen kuvat – vertauskuvallinen ele kristinuskon vääräoppineisuutta vastaan. Hän hävittää myös kaikki kirkot, tappaa siat ja poistaa almuveron. Jeesus palaa noudattamaan muslimin elämäntapaa, tuomitsee ihmisiä islamin lain, šarian, mukaan, menee naimisiin arabialaisen naisen kanssa ja saa lapsia. Lopulta hän kuolee ja Jumala herättää herättää kaikki kuolleista.
Klassinen islamilainen 600-luvun eskatologia tuntee Jeesuksen toisen tulemisen, mutta Mahdi liitettiin vasta hieman myöhemmin kertomuksiin. Tämä toimii todisteena kristinuskon vahvasta vaikutuksesta islamiin. Arabien valloittamilla alueilla islaminuskon pysyi pitkään vähemmistönä ja joutui sopeutumaan ympäristöön.
700-luvulle tultaessa šiialaisten keskuudessa kehittyi näkemys poliittisesta hahmosta, Jumalan johdattamasta Mahdista, joka syrjäyttäisi vallassa olevat umaijadit. Moni kapinajohtaja esiintyikin Mahdin puolesta tai itse Mahdina. Alun perin odotus Mahdiin liittyi lähitulevaisuuteen eikä hänen tulonsa merkinnyt Viimeisiä päiviä.
Kätkeytyneen imaami Mahdin ilmaantumisen jatkuva venyminen aiheutti paineita oppineissa ja ajan myötä häntä alettiin siirtää ajan toiselle puolelle, lopun aikojen hahmoksi. Mahdi yhdistettiin myöhemmin Muhammadin sukuun kuuluvaksi messiaaksi ja näin Jeesus syrjäytettiin keskeiseltä asemalta. Eri ryhmittymillä Mahdin muuntautuminen lopun aikojen hahmoksi tapahtui eri aikaan. Esimerkiksi šiialaisuuden suurimmassa suuntauksessa kaksitoistašiialaisuudessa kätkeytyminen tapahtui vuonna 941, kun kahdestoista imaami, Mahdi, kätkeytyi.
Islamin pääsuuntauksen, sunnalaisuuden, mukaan Jeesus palaa Maahan puolustamaan Antikristusta (الدّجّال, Dajjal) vastaan. Toisaalta islamilaiset oppineet, kuten Javed Ahmad Ghamidi (s. 1951) ja Amin Ahsan Islahi (1904–1997), kyseenalaistavat hadithin Jeesuksen toisesta tulemisesta. Heidän mukaansa se on useita Koraanin jakeita vastaan.
Jeesuksen asema on vahvistunut myös islamin sisäisten kiistojen vuoksi. Šiialaisten uskonnollinen kokemus keskittyy odottamaan Mahdin, profeetta Muhammadin jälkeläisen, paluuta. Vastaavasti sunnalaiset rajoittavat Mahdin merkitystä tuomalla hänen rinnalleen Jeesuksen toisena messiaanisena hahmona.
Koraanin antama kuva kolminaisuusopista vaikuttaa edelleen siihen, millaiseksi kristinuskon kolminaisuus ymmärretään islamilaisessa maailmassa. Muslimit luulevat usein virheellisesti, että kristityt palvovat Jumalan, Jeesuksen ja "Marian" muodostamaa kolminaisuutta.
Käsitys on vieras kristityille teologeille, sillä pyhän kolminaisuuden muodostavat Jumala, Jeesus ja "Pyhä Henki". Toisaalta käsitys on lähellä silloista kristillistä kansanuskoa, jossa Marian asemaa korostettiin. Esimerkiksi Muhammadin ajan Etiopiasta tunnetaan laaja Mariaa ylistävä runous.
Useimpien kristillisten suuntausten opeissa Jeesus on Jumalan poika pyhässä kolminaisuudessa. Koraanissa ei mainita, että Jumala olisi ”saanut” lapsen. Islamin käsityksen mukaan kristittyjen kolminaisuus on polyteistista. Islamin mukaan Jumala ei koskaan tule vanhaksi tai kuole, joten poikaa ei tarvita jatkamaan Hänen työtään. Toisaalta islamin Jeesuksen alkuperä ei ollut täysin maallinen, sillä hän sai alkunsa, kun enkeli Gabriel puhalsi Marian raskaaksi. Koraani kieltää selkeästi Jeesuksen jumalallisuuden useassa suurassa.
Koraanin termi "Isa" eroaa termeistä, joita kristityt käyttävät viitatessaan Jeesukseen. Suomenkielinen nimi Jeesus tulee latinan sanasta "Iēsus", joka perustuu kreikan sanaan Iēsoûs (). Tämä puolestaan on transkriptio alkuperäisestä arameankielisestä nimestä, Jēšūa‘ (ישוע), joka taas on kehittynyt Vanhan testamentin hepreankielisestä muodosta Jhōšūa‘ (יהושע). Nimen alkuperäinen merkitys on ”Jahve pelastaa”. Myös arabiankieliset kristityt käyttävät arameasta johdettua nimimuotoa Yasū‘ (يسوع).
Koraanin Jeesuksesta käyttämästä nimestä "Isa" on eri käsityksiä.