hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Sergei Šepelev
Sergei Mihailovitš Šepelev (, s. 13. lokakuuta 1955 Nižni Tagil, Neuvostoliitto) on venäläinen entinen jääkiekkoilija. Hän pelasi 103 maaottelua tehden 103 maalia Neuvostoliiton maajoukkueessa vuosina 1980–1985. Neuvostoliiton mestaruussarjassa Šepelev pelasi 453 liigaottelua tekemällä 182 maalia. Hän edusti sverdlovskilaista (Jekaterinburgilaista) Spartak Avtomobilistia 1977–1979 ja moskovalaista Spartakia 1979–1988.
Šepelev teki puhtaan hattutempun Kanadaa vastaan vuoden 1981 Kanada-cupin finaalissa, jonka Neuvostoliitto voitti maalein 8-1. Hänet valittiin turnauksen All Stars -kentälliseen.
Amos Rex
Amos Rex on vuonna 2018 avattu taidemuseo. Se sijaitsee Lasipalatsissa Helsingin Mannerheimintiellä. Museon johtaja on Kai Kartio.
Museon ensimmäinen näyttely oli yleisömenestys ja se keräsi 268 000 museokävijää.
Vuosina 1965–2017 Amos Andersonin taidemuseo toimi Helsingin Yrjönkadulla.
Museota ylläpitävä Konstsamfundet ilmoitti syyskuussa 2013 haluavansa rakentaa Helsinkiin uuden kansainvälisesti merkittävän taidemuseon. Uutta museota ehdotettiin rakennettavaksi osaksi Lasipalatsia, sekä näyttelytilat pääosin rakennuksen takana olevan Lasipalatsiaukion alle. Alustavien arvioiden mukaan uuden museon rakentaminen ennustettiin maksavan 50 miljoonaa euroa. Konstsamfundet rahoitti rakentamisen kokonaisuudessaan.
Lasipalatsin ja sen tontin omistusjärjestelyistä neuvoteltiin Helsingin kaupungin kanssa ja joulukuussa kaupunginhallitus myönsi Lasipalatsin aukion tontin taidemuseon käyttöön. Suunnittelu ja rakentaminen kesti noin kolme vuotta. Uuden museon kävijätavoite oli ennen avajaisia 100 000 kävijää vuodessa, mutta museon ensinäyttely teamLab keräsi yli 240 000 kävijää.
Amos Rex on ehdolla Vuoden museo -palkinnon saajaksi.
Amos Andersonin taidemuseon perusti itse Amos Anderson vuonna 1965. Anderson oli Hufvudstadsbladetin kustantaja ja antelias taiteen tukija. Museota ylläpiti Konstsamfundet.
Rakennus toimi W. G. Palmqvistin vuonna 1913 suunnittelemassa asuinkerrostalossa, jossa Amos Anderson itse aikoinaan asui. Alun perin museotiloja olivat vanhan asuinkerrostalon alin kerros sekä ylimmässä sijainnut Amos Andersonin entinen asunto. Myöhemmin museo laajentui talon kaikkiin kerroksiin. Rakennus liittyi myös kauppakeskus Forumiin.
Museo on erikoistunut suomalaiseen 1900- ja 2000-luvun taiteeseen. Vanhimmat teokset ovat Amos Andersonin omista kokoelmista. Museo järjestää vaihtuvia näyttelyitä. Hankinnoissaan museo on keskittynyt erityisesti uuteen ja ajankohtaiseen taiteeseen.
Taidemuseon kokoelmat käsittävät nykyään noin 6000 teosta, maalauksia, veistoksia, piirustuksia, grafiikkaa ja valokuvia, sekä tekstiilitaidetta, huonekaluja ja lasi- ja keramiikkaesineitä. Osa vanhemman taiteen kokoelmasta on esillä museossa Amos Andersonin entisen Helsingin kodin työhuoneessa, salongissa ja kappelissa sekä Söderlångvikin museossa Dragsfjärdissä.
Kokoelmien erikoisuus on eurooppalaisen vanhan sakraalin taiteen kokoelma. Museo on saanut useita lahjoituksia.
Timo H. A. Koski
Timo Huoti Antero Koski (21. maaliskuuta 1948 Ylitornio – 8. huhtikuuta 1988 Lontoo, Englanti) oli tekniikan lisensiaatti, joka toimi Nokia Oyj:n:n johtotehtävissä 1983–1988.
Koski tuli vuoden 1983 alussa Siemensiltä Nokia Elektroniikka -teollisuusryhmään perustetun Informaatiojärjestelmät-yksikön vetäjäksi. Vuonna 1985 hänestä tuli Nokia Elektroniikan johtaja Kurt Wikstedtin jälkeen ja hän toimi Nokian sisäisen hallituksen jäsenenä 1986–1988. Hänellä oli merkittävä rooli Nokian kulutuselektroniikkahankkeisa, muun muassa Saloran ja Luxorin ostossa ja Nokian keskittymisessä matkapuhelinalalle.
Koski kuoli yllättäen liikematkalla keväällä 1988, mikä aiheutti yhtiössä paniikin, ja tapahtumaketjulla arvellaan olleen vaikutusta myös pääjohtaja Kari Kairamon mielenterveydellisen tilan huononemiseen. Kairamo saattoi loppuun ja julkaisi Kosken kuoleman jälkeen työn alla olleen tekniikan alan väitöskirjan. Väitöskirja käsitteli yrityksen omistusjärjestelyjen vaikutusta kilpailuetuun.
Kosken väitöstilaisuuden päivämäärä oli päätetty jo ennen Kosken kuolemaa ja tilaisuus tiettävästi pidettiin, ilman väittelijää, kesäkuussa 1988. Tämä tarkoittaa, että väitöskirja oli esitarkastuksessa hyväksytty.
Pasi
Pasi on suomalainen miehen etunimi. Se on muotoutunut kreikkalaisesta nimestä Βασίλειος (Basileios), joka tulee muinaiskreikan kuningasta tarkoittavasta sanasta βασιλευς (basileus). Samasta sanasta juontuvat myös kirkkoarkkitehtuuriin liittyvä basilika sekä basilika-yrttikasvin nimitys.
Pyhä Basileios Suuri oli 300-luvulla vaikuttanut varhaisen ortodoksisen kirkon kirkkoisä. Basileios oli myös kahden bysanttilaisen keisarin nimi.
Suomessa nimi Pasi on vuoden 2015 loppuun mennessä annettu 21 403 miehelle ja alle viidelle naiselle.
Arnold von Bruck
Arnold von Bruck (n. 1490 Brugge – 6. helmikuuta 1554 Linz) oli belgialaista alkuperää ollut itävaltalainen säveltäjä. Hän toimi vuodesta 1527 lähtien kapellimestarina Ferdinand I:n hovissa. Myöhemmässä elämässään hän työskenteli Ljubljanassa, Zagrebissa, Wienissä ja lopuksi Linzissä, jossa hän kuoli vuonna 1554.
Von Bruckin tuotantoon kuuluu muun muassa motetteja.
Rewell Center
Rewell Center on kauppakeskus Vaasan ydinkeskustassa, torin laidalla. Se on Pohjanmaan suurin kauppakeskus. Kauppakeskuksessa käy päivittäin yli 12 000 asiakasta.
Viljo Revellin keskuskorttelisuunnitelman pohjalta valmistui vuonna 1963 korttelin kokoinen kompleksi, jossa oli 30 liikettä. Vuonna 1990 korttelin keskusaukiolle rakennettiin lasikattoinen kauppakeskus ja vanhojen liikkeiden tilat saneerattiin. Kauppakeskus nimettiin Rewell Centeriksi ja noin 60 liikkeellä oli liiketilaa yhteensä noin 16 500 m² ja valokatteista aulatilaa 3 800 m². Vuoden 2003 remontissa saatiin vielä hieman lisätilaa. Rewell Centerin vieressä, torin alla Toriparkissa, on pysäköintitilat noin 840 autolle.
Mikko Kosonen
Mikko Kosonen (s. 22. tammikuuta 1957 Ontario, Kanada) on kauppatieteiden tohtori ja Sitran yliasiamies 17. marraskuuta 2008 alkaen.
Ennen siirtymistä yliasiamieheksi hän toimi Sitran innovaatiojohtajana 1. elokuuta 2007 alkaen. Aikaisemmin Kosonen toimi Nokia Oyj:ssä muun muassa yrityssuunnittelu- ja tietohallintojohtajana sekä viimeksi johdon neuvonantajana. Häntä pidetään yhtenä Nokian menestystarinan pääsuunnittelijoista.
Kosonen on ollut hallituksen jäsen Itellassa (2003–2009), Keskossa (2009–2012), Kuntien Tierassa (2010–2013), Tekniikan Akatemia -säätiössä (2009–), Liikesivistysrahastossa (2011–) ja TeliaSonera Finland Oyj:ssä (2013–). Hän on toiminut myös Kauppatieteellisen yhdistyksen hallituksen varapuheenjohtajana. Kosonen on osallistunut aktiivisesti toimintaan EuroCIO:ssa, joka on eurooppalaisten huippujohtajien tapaamisfoorumi.
Kosonen on kirjoittanut yhdessä professori Yves Dozin kanssa organisaatioiden strategista ketteryyttä käsittelevän kirjan "Fast Strategy" (2008), joka on käännetty 10 kielelle – myös suomeksi nimellä "Nopea strategia". Kososen puheenvuoro on kirjassa "Taitoa, tahtoa, talenttia – 50 tarinaa johtamisesta".
Kosonen on naimisissa ja hänellä on kolme lasta.
Lumityttö
Lumityttö () on venäläisten kansansatujen hahmo. Eräässä tarinassa hän on Kevään ja Pakkasen tytär, joka kaipaa ihmisten seuraa. Hän pitää Lel-nimisestä paimenesta, mutta on kykenemätön tuntemaan rakkautta. Lumitytön äiti säälii häntä ja antaa hänelle tämän kyvyn, mutta heti kun Lumityttö rakastuu, hänen sydämensä lämpenee ja hän sulaa. Tämän tarinan kirjoitti näytelmäksi Aleksandr Ostrovski, josta Nikolai Rimski-Korsakov myöhemmin sovitti oopperan "Lumityttö".
Toisen kertomuksen mukaan vanha pariskunta tekee lumesta tytön, joka muuttuu eläväksi. Ryhmä tyttöjä kutsuu hänet metsään kävelylle, jonka jälkeen he tekevät pienen nuotion ja hyppivät vuorotellen sen yli. Kun Lumitytön vuoro tulee, hän haihtuu jo puolivälissä hyppyä pieneksi pilveksi.
Nykyään Lumityttö tunnetaan Pakkasukon, joulupukin venäläisen serkun lapsenlapsena ja avustajana.
Bedřich Ščerban
Bedřich Ščerban (s. 31. toukokuuta 1964) on entinen tšekkiläinen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän on puolustaja.
Bedřich Ščerban aloitti uransa Tšekkoslovakian pääsarjassa Dukla Jihlavassa, jossa hän pelasi kaudet 1987–1991. Viimeisen kauden päätteeksi hänet valittiin liigan tähdistökentälliseen sekä hänelle annettiin reilun pelin palkinto. Seuraavaksi hän pelasi kauden 1991–1992 Tampereen Tapparassa, jonka jälkeen siirtyi Ruotsiin Elitserieniin Brynäs IF:ään. Brynäsissä hän pelasi vuoteen 1996 saakka. Kauden 1996–1997 hän pelasi Tšekin pääsarjassa ensin HC Vsetinissä ja sitten Dukla Jihlavassa. Kaudet 1997–2000 hän pelasi Saksassa ESC Moskitos Essenissä ja kaudet 2000–2004 EHC Freiburgissä. Vuonna 2004 hän teki paluun Tšekkiin. Kiekkoiltuaan ensin 12 ottelua HC Berounsti Medvedissä hän siirtyi SK Slavia Trebícikiin. Ščerban lopetti uransa kauden 2007–2008 jälkeen. Viimeisen kautensa hän pelasi jälleen kasvattajaseurassaan Dukla Jihlavassa. Pelaajauransa jälkeen hän siirtyi joukkueen toimitusjohtajaksi.
Maajoukkueurallaan Ščerban edusti Tšekkoslovakiaa 1988 ja 1992 talviolympialaisissa sekä vuosien 1989, 1990, 1991 ja 1992 MM-kisoissa. Tšekin paidassa hän pelasi 1994 talviolympialaisissa ja vuosien 1993, 1994 sekä 1995 MM-kisoissa. Arvoturnauksista hän keräsi olympiapronssia ja neljä MM-pronssia.
Delfo Cabrera
Delfo Cabrera (s. 2. huhtikuuta 1919 Armstrong, Argentiina – 2. elokuuta 1981) oli argentiinalainen kestävyysjuoksija.
Cabrera harrasti nuoruudessaan jalkapalloa, mutta Juan Carlos Zabalan voittaessa 1932 maratonin olympiakultaa hän aloitti yleisurheilun. Vuonna 1938 hän muutti Buenos Airesiin ja alkoi harjoitella Francisco Wallsin valmennuksessa. Samana vuonna hän voitti Argentiinan mestaruuden 5 000 metrin juoksussa. Hän voitti uransa aikana yhteensä kymmenen Argentiinan mestaruutta, mutta ei ainuttakaan maratonilla.
Toisen maailmansodan aikaan Cabrera palveli Argentiinan armeijassa ja tapasi Juan Perónin. He ystävystyivät ja Cabrera liittyi sodan jälkeen Perónin puolueeseen. Hän sai puolueessa toimimisestaan Peronist Medalin vuonna 1949.
Lontoon olympialaisissa belgialainen Étienne Gailly hallitsi maratonjuoksua ja saapui stadionille selvässä johdossa. Hän kuitenkin kaatui stadionilla uupumuksen takia kahdesti ja putosi pronssille. Cabrera ohitti hänet ja voitti 16 sekunnin erolla toiseksi tulleeseen Ison-Britannian Thomas Richardsiin ajalla 2.34.51,6. Helsingin 1952 kesäolympialaisissa Cabrera sijoittui maratonilla kuudenneksi ajalla 2.26.42,4. Hän voitti maratonin Pan-Amerikan kisoissa vuonna 1951 . Etelä-Amerikan mestaruuden hän voitti 20 kilometrin maantiejuoksussa vuosina 1949 ja 1952 sekä 10 000 metrillä vuonna 1952 . Hän lopetti urheilu-uransa vuoden 1954 Bostonin maratoniin, jolla sijoittui kuudenneksi. Urheilu-uransa jälkeen hän toimi liikunnanopettajana.
Cabrera kuoli auto-onnettomuudessa lähellä Buenos Airesia.
Mahzor
Mahzor () on juutalaisten suurina juhlapäivinä jom kippurina ja roš hašanana käyttämä rukouskirja. Mahzor on erikoistunut muoto "siddurista", juutalaisten perusrukouskirjasta.
Juutalaisten suurten vuotuisten juhlien, pesahin, šavuotin ja sukkotin rukoukset poikkeavat hieman tavallisista sapattirukouksista. Periaatteessa jumalanpalveluksen eli tefillan rakenne on aina sama. Jokaisena juhlana luetaan kuitenkin erityisiä Tooran kappaleita, rukouksia sekä Tanakhin tekstejä, joiden määrän vuoksi niitä on vaikea sisällyttää tavalliseen "sidduriin". Varsinkin roš hašanan ja jom kippurin jumalanpavelukset ovat teksteiltään hyvin rikkaita ja laajoja, joten ne sidotaan aina omiksi kokonaisuuksikseen. Monet rukouskirjakustantajat painavatkin erillisiä viisiosaisia mahzor-sarjoja, joissa jokaiselle juhlalle on oma kirja.
Akvatinta
Akvatinta (ital. "acqua tinta", värjätty vesi) on taidegrafiikassa käytetty syväpainomenetelmä, pintasyövytys, joka kehitettiin huippuunsa 1700-luvulla. Akvatinta tehdään sirottelemalla painolaatalle hienojakoista asfaltti- tai hartsijauhetta, joka sulatetaan kiinni laatan pintaan. Vedokseen saadaan eri sävyjä syövyttämällä painolaattaa useissa vaiheissa ja peittämällä aina suojalakalla vaaleimmiksi jäävät kohdat. Akvatintan rakeinen painojälki muistuttaa hieman laveerattua piirrosta tai vesivärimaalausta.
Akvatintan voi tehdä myös ilman hartsia eli vähemmän myrkyllisesti. Menetelmässä käytetään vesiliukoista Akvatinta-nestettä, joka sekoitetaan veteen. Neste voidaan sumuttaa kuparilevyn pintaan hienojakoisella suihkulla käyttäen suihkepulloa tai paineilmakompressoria ja ruiskua. Suihkutus voidaan tehdä esimerkiksi kaapissa, jossa on tuuletin, jolloin pisarat eivät leviä huoneilmaan. Työn annetaan kuivua ennen kuin siihen levitetään lakkaa tai sitä syövytetään. Työtä jatketaan samoin menetelmin kuin hartsipölyn kanssa toimiessa.
Nikolai Romanovitš Romanov
Nikolai Romanovitš Romanov (; 26. syyskuuta 1922 Antibes, Ranska – 15. syyskuuta 2014 Toscana, Italia) oli oman tulkintansa mukaan Romanovin aatelis- ja hallitsijasuvun päämies. Ruhtinas Nikolai Romanovitš Romanov oli ruhtinas Roman Petrovitš Romanovin vanhin lapsi, joka puolestaan oli suuriruhtinas Pjotr Nikolajevitš Romanovin vanhin poika, joka oli taas keisari Nikolai I:n lapsenlapsi. Myös useat muut Romanov-suvun jäsenet ovat väittäneet itseään suvun päämieheksi.
Nikolai sai koulutuksensa Ranskassa. Hän pyrki ja pääsi Italian laivastoon. Nikolain perheellä oli hyvä suhde Italian kuninkaalliseen perheeseen. Nikolain isoäiti Militsa, Pjotr Nikolajevitš Romanovin puoliso, oli Italian kuningatar Helenan sisar ja Montenegron Nikola I Petrović Njegošin tytär. Vuonna 1936 Nikolain perhe muutti Italiaan.
Toisen maailmansodan aikana Nikolain perhe asui kuningas Viktor Emanuel III:n palatsissa. Kun Italian kuningas pakeni maasta, Nikolain perhe painui maan alle 9 kuukaudeksi. Kun Saksa miehitti Rooman, Nikolain isoäiti Militsa, Nikolain äiti ja Nikolai anoivat turvapaikkaa Vatikaanista, jossa he asuivat sodan loppuaikana. Sodan jälkeen Nikolai asui Egyptissä, mutta palasi pian Italiaan.
Nikolai asui Roomassa, ja hänellä oli talo myös Rougemontissa, Sveitsissä. Nikolai käytti vielä juliaanista kalenteria. Hän puhui ranskaa, venäjää, italiaa ja englantia. Hänellä oli kolme tytärtä.
Nikolain kuoltua vuonna 2014 Romanov-suvun päämiehen asema katsottiin siirtyneeksi hänen nuoremmalle veljelleen Dimitri Romanoville.
Kamil Kašťák
Kamil Kašťák (s. 8. toukokuuta 1966 Most, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen entinen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän oli laitahyökkääjä.
Kašťák aloitti uransa Tšekkoslovakian pääsarjassa HC Chemopetrol Litvinovissa, jossa hän pelasi kaudet 1988–1992. Tämän jälkeen hän siirtyi Ruotsin Elitserieniin HV71:een, jossa pelasi yhden kauden. Kauden 1993–1994 hän aloitti Rauman Lukossa, mutta siirtyi kesken kauden takaisin HC Chemopetrol Litvinoviin. Seuraavalla kaudella hän pelasi HC Sparta Prahassa ja HC Plzenissä ja kaudella 1996–1997 jälleen HC Chemopetrol Litvinovissa. Uransa kaksi viimeistä kautta hän pelasi Saksassa ES Weißwasserissa.
Maajoukkueurallaan Kašťák edusti Tšekkoslovakiaa 1992 talviolympialaisissa, 1991 Kanada Cupissa ja 1992 MM-kisoissa. Tšekin paidassa hän pelasi 1994 talviolympialaisissa sekä vuosien 1993 ja 1994 MM-kisoissa. Arvoturnauksista hänen saldonsa oli olympiapronssi ja kaksi MM-pronssia.
Fra Angelico
Fra Angelico, tunnettu myös nimellä Il Beato Fra Giovanni Angelico da Fiesole (1387 tai 1395 Vicchio – 1455) oli tunnettu firenzeläinen taidemaalari. Giorgio Vasari kertoo hänen elämästään kirjassaan "Taiteilijaelämänkertoja".
Kaksikymmenvuotiaana Fra Angelico liittyi Fiesolessa dominikaaniseen munkkiveljeskuntaan. Hänen maallikkoveljensä, syntymänimeltään Guido di Pietro oli ennen noviisiksi ryhtymistään opiskellut käsikirjoitusten kuvittajaksi yhdessä veljensä kanssa. Hän teki suuria kuvitustöitä luostarille, ja tilaustöitä Cosimo de'Medicille.
Vuosina 1436–1445 Fra Angelico opiskeli teologiaa ja filosofiaa Cortonassa. Hän maalasi näinä vuosina sekä munkkina Fiesolessa ollessaan madonnankuvia, kuten "Viimeinen tuomio", "Neitsyt Marian kruunaus", "Kristuksen itkeminen" ja "Ristiltä ottaminen".
Fra Angelico vietti vuodet 1436–1445 Firenzessä. Taiteensuosijan ja tukijan Cosimo de Medicin tilauksesta hän maalasi San Marcon madonnan ja 33 Kristuksen elämästä kertovaa teosta. Fra Angelicon ansiota on, että San Marcon luostarista tuli huomattava kristillisen taiteen keskus.
Paavin kutsumana Fra Angelico lähti vuonna 1445 Roomaan, missä hän työskenteli Vatikaanin palveluksessa tehden muun muassa freskon "Profeettojen kuoro" sekä "Viimeinen tuomio". Hän oli vielä vähän aikaa Fiesolessa, mutta palasi sitten Roomaan, missä hän kuoli 1455.
Fra Angelicon ennen vuotta 1436 syntyneissä teoksissa katsotaan olleen paljon vaikutteita Giottolta, mutta myöhemmät teokset kuuluvat varhaisrenessanssiin. Gotiikan aikana maalaukset sommiteltiin kolmiosaisiksi. Niissä oli keski- ja sivuosat. Hahmot erotettiin toisistaan ja etäisyysvaikutuksia ei kuvattu. Fra Angelicon työt kuvastavat tyylikaudesta riippumatta syvää rauhaa.
Ehkäisylaastari
Ehkäisylaastari on raskauksia ehkäisevä, kooltaan 4,5 cm x 4,5 cm, teipinohut ja ihon värinen laastarintapainen ehkäisyväline, joka yhdistelmäpillerin tavoin estää ovulaation. Oikein käytettynä ehkäisylaastari on yhtä varma ehkäisykeino kuin yhdistelmäpilleritkin, sen ehkäisyteho on 99%.
Laastarit ovat reseptituotteita. Ne sisältävät kahta hormonia, etinyyliestradiolia ja norelgestromiinia, joka on norgestimaatin aktiivinen metaboliitti. Laastarista päivittäin vapautuva hormonimäärä on 20 µg etinyyliestradiolia ja 150 µg norelgestromiinia.
Ehkäisylaastari laitetaan paikalleen kuukautisten ensimmäisenä vuotopäivänä. Se kiinnitetään iholle kerran viikossa kolmena perättäisenä viikkona. Sen jälkeen pidetään yksi laastariton viikko, jolloin kuukautiset tulevat. Parina ensimmäisenä kuukautena tai viikkona voi tulla pientä tiputteluvuotoa, mikä on aivan normaalia.
Laastari voidaan kiinnittää vatsaan, pakaraan, olkavarteen tai ylävartaloon. Se on suunniteltu pysymään paikallaan myös saunonnasta, liikunnasta tai suihkussakäynnistä huolimatta.
Sivuvaikutuksia voivat olla mm. pahoinvointi, päänsärky, rintojen aristus, dysmenorrea (kuukautiskivut), sekä ihoärsytys laastarin alueella. Painonnousua laastarit eivät aiheuta, vaikka niin väitetäänkin.
Ehkäisylaastareita ei ole suunniteltu imettäville eikä raskaana oleville. Mikäli laastaria käytettäessä tulee raskaaksi, on käyttö lopetettava välittömästi.
Jotkin lääkkeet saattavat heikentää laastareiden ehkäisytehoa. Esimerkiksi tetrasykliinisten tai ampisiliinisten lääkkeiden käyttö heikentää ehkäisytehoa.
Jerzy Andrzejewski
Jerzy Andrzejewski (19. elokuuta 1909 – 19. huhtikuuta 1983) oli puolalainen poliittisesti aktiivinen kirjailija, joka käsitteli teoksissaan eksistentialistisia kysymyksiä. Hän yritti kuvata vuoden 1968 tapahtumia, mutta sensuuri ei päästänyt teosta julkisuuteen ennen kuin vuonna 1981. Hän oli vuonna 1979 mukana perustamassa intellektuellien oppositioryhmää KOR:ia.
Sveitsi (Hyvinkää)
Sveitsi on ulkoilualue Hyvinkäällä, Tampere–Helsinki-moottoritien varrella. Se on saanut nimensä alueella olleen saksankielisen perheen pitämän maatalon mukaan. Sveitsin keskellä oli hyppyrimäki (räjäytettiin 9.11.2012), ja laidalla on laskettelurinne Kulomäki, jonka korkeusero on noin 85 metriä. Näiden ympärillä on harrastettu talviurheilua 1950-luvulta alkaen. Sveitsin montun mäessä on ollut hiihtohissi 1960-luvulta asti. 1980-luvulla paikalla oli myös viihdetaiteilija Spede Pasasen Spedelinko, joka myöhemmin vähäisen käytön vuoksi purettiin.
Nykyisin Kulomäessä, Sveitsin hiihtokeskuksessa, on neljä laskettelurinnettä ja pulkkamäki. Kulomäki rakennettiin 1980-luvulla massiivisin maansiirroin entisen kaatopaikan päälle Paavolan kaupunginosan pohjoispuolelle.
Muu osa Sveitsin alueesta on julistettu luonnonpuistoksi. Sen alue on noin 200 hehtaaria.
Hallstein Mørk
Hallstein Mørk (s. 26. syyskuuta 1953 Halden, Norja) on Nokia Oyj:n entinen henkilöstöjohtaja ja Nokian johtoryhmän jäsen 2004–2010. Hän jäi eläkkeelle vuonna 2010.
Mørk valmistui diplomiekonomiksi Handelshøyskolen BI:stä. Hän työskenteli Hewlett-Packardilla 1977–1999 ja jonkin aikaa Texas Instrumentsin palveluksessa. Nokialle hän tuli vuonna 1999.
Mørk käynnisti Nokian henkilöstötoimintojen uudistamisprosessin. Lähes koko henkilöstöjohto vaihtui konsernissa seuraavien lähivuosien aikana. Muutokset olivat osa 'vanhan Nokian' katoamista. Nokian henkilöstöpolitiikassa hän kertoi panostavansa ihmisiin ja katsoi menestymisen vaativan erilaisten kulttuurien ja erikielisten toimintaympäristöjen ymmärtämistä, samoin eri maiden lainsäädäntöjen huomioonottamista.
Mørk on myös arvostettu luennoitsija kansainvälisessä liike-elämässä.
Nidwalden
Nidwalden on kantoni keskellä Sveitsiä. Siellä on noin 43 000 asukasta. Kantonin pinta-ala on 276 neliökilometriä. Kantonin keskuspaikka on Stans.
Nidwalden on osa entistä Unterwaldenia, joka oli yksi Sveitsin vanhan valaliiton perustajakantoneista. Toinen puolisko Unterwaldenista muodostaa nykyään Obwaldenin kantonin.
Vuoden 1500 paikkeilla monet nidwaldenilaiset työskentelivät palkkasotilaina - Vatikaanin Sveitsiläiskaartin juuret juontavat Nidwaldeniin.
Alueen pohjoisrajana on Vierwaldstätterseejärvi. Eteläosa on Urin Alppeja. Titlisvuoren pohjoispuolelta alkunsa saava Engelberger Aa -joki halkoo kantonin.
Kantonin korkein kohta on Rotstöckli (2 899 m mpy.) kantonin etelänurkassa, Titliksen pohjoispuolella, Wolfenschiessenin kunnassa. Matalin kohta on Vierwaldstättersee (434 m mpy.)
Nidwalden koostuu 11 kunnasta:
Nidwalden on saksankielinen kantoni: sen asukkaista 91 prosenttia oli vuonna 2014 saksankielisiä. Katolisuus on valtauskonto (67 prosenttia vuonna 2014). Ulkomaalaisten osuus kantonin asukkaista on Sveitsin pienimpiä, sillä vain 14 prosenttia vakituisista asukkaista oli vuonna 2015 ulkomaalaisia.
Maatalous oli pääelinkeino pitkälle 1900-luvulle, mutta 1800-luvulta alkaen matkailu ja teollisuus sekä sittemmin palvelutoiminta ovat nousseet tärkeämmiksi elinkeinoiksi. Vuonna 2014 maatalous työllisti enää 6 prosenttia nidwaldenilaisista. Teollisuudessa oli 30 prosenttia ja palvelualoilla 65 prosenttia työpaikoista. Nidwaldenin suurin työllistäjä on lentokoneita valmistava Pilatus Aircraft .
Moottoritie A2 kulkee Vierwaldsätterseen etelärantaa pitkin Luzernista Schwyziin. Zentralbahnin rautatiet Luzernista Meiringeniin ja Engelbergiin kulkevat Nidwaldenin kautta.
Villi Pohjola (elokuva)
Villi Pohjola on vuonna 1955 valmistunut Aarne Tarkaksen käsikirjoittama ja ohjaama suomalainen elokuva. Sen on tuottanut Fennada-Filmi.
Tapahtumien ajankohtaa ei elokuvassa määritellä, mutta sitä voisi kuvailla lännenelokuvia mukailevaksi seikkailuelokuvaksi Lapin maisemissa. Alkutekstit määrittelevät tapahtumien sijoittuvan Utopilan kaupunkiin Pohjolaan, paikkaan, jota ”ei kartoista ja tietosanakirjoista löydy”.
Elokuva sai kaksi jatko-osaa, "Villin Pohjolan kulta" ja "Villin Pohjolan salattu laakso", molemmat vuodelta 1963. Jokaisen näistä tuotti eri yhtiö. Neljäskin osa oli suunnitteilla työnimellä "Korven kostajat", mutta se jäi suunnitelmaksi.
Karin Turkka (Elina Pohjanpää) saapuu kaupunkiin etsimään isänsä murhaajaa, joksi hän epäilee Tundra-Taunoa (Tapio Rautavaara). Oikea murhaaja on kuitenkin pormestari, joka on lavastanut Tundra-Taunon syylliseksi ja haluaa rikkauden Turkan kultavuoresta. Totuus paljastuu, ja Karin ja Tauno saavat toisensa.
Sivuosissa näyttelee runsaasti nimekkäitä näyttelijöitä, muun muassa Lasse Pöysti, Leo Jokela, Leo Lastumäki, Spede Pasanen ja Ritva Valkama. Heidän lisäkseen elokuvaan oli hankittu avustajiksi Helsingin laitapuolen kulkijoita esittämään ”pesunkestäviä” kullankaivajia. Ensi-ilta oli 30. syyskuuta 1955.
Elokuva tuotti tekijöillensä neljän miljoonan markan tappiot vuoden 1955 rahassa.
Arto Pajukallion mukaan elokuva liikkuu parodisen komedian ja lajityyppi-ihailun välimaastossa. Sen ansiosta elokuva on kriitikon mukaan saanut hulluuden valoa, joka nostaa sen joidenkin silmissä kulttitasolle. Toisen kriitikon mukaan elokuva on parodiaksi turhan totinen ja kaavamainen, sillä ohjaaja ei ole saanut aineistoonsa riittävää etäisyyttä ("Tv-maailma" 19/2011).
Víctor Valdés
Víctor Valdés Arribas (s. 14. tammikuuta 1982 L’Hospitalet de Llobregat, Barcelona, Katalonia) on uransa lopettanut espanjalainen jalkapallomaalivahti. Hän edusti Barcelonan ykkösjoukkuetta vuosina 2002–2014. Valdés on kansallisuudeltaan katalonialainen.
Valdés on Barcelonan oma kasvatti. Hän aloitti juniorijoukkueessa vuonna 1992. Edustusjoukkueen ykkösmaalivahdiksi hän nousi kaudella 2003–2004, jolloin hän pelasi ensimmäistä kertaa lähes kaikissa kauden sarjaotteluissa.
Valdés on ollut voittamassa Espanjan liigan kuusi kertaa, Espanjan cupin kaksi kertaa sekä Mestarien liigan kolmesti. Hän on saanut Espanjan liigan parhaan maalivahdin Zamora-palkinnon viidesti.
Keväällä 2013 Valdés kertoi jättävänsä Barcelonan sopimuksensa päättyessä vuonna 2014. Maaliskuussa 2014 Valdés loukkasi liigaottelussa polvensa niin pahoin, että hänen ennustettiin olevan sivussa peleistä yli puoli vuotta.
Valdés siirtyi tammikuussa 2015 Englannin Valioliigassa pelaavaan Manchester Unitediin 18 kuukauden sopimuksella. Hänet tuotiin joukkueeseen kakkosmaalivahdiksi David de Gean varalle. Valdés debytoi toukokuussa 2015 pelatussa 1–1 tasapelissä kilpailevaa Arsenalia vastaan, kun De Gea loukkaantui ottelun loppupuolella. Hän pelasi seuraavassa ottelussa Hull Cityä vastaan täydet 90 minuuttia.
Kauden 2015–2016 alussa Valdés siirrettiin Unitedin alle 21-vuotiaiden reservijoukkueeseen ja päävalmentaja Louis van Gaal ilmoitti, ettei hänellä ole tulevaisuutta edustusjoukkueessa, koska Van Gaalin mukaan Valdés oli kieltäytynyt pelaamasta reservijoukkueessa. Hänet jätettiin myös kesän harjoitusleiriltä pois.
Valdés lainattiin belgialaiseen Standard Liègeen tammikuussa 2016. Hän esiintyi viidessä liigaottelussa ja auttoi Standardia voittamaan Belgian cupin ennakkosuosikki Club Bruggea vastaan. Valdésin laina päättyi kuitenkin ennenaikaisesti huhtikuussa 2016, kun Standard päätti antaa joukkueen nuoremmille maalivahdeille mahdollisuuden.
Heinäkuussa 2016 Valdés teki kahden vuoden sopimuksen Valioliigaan kaudeksi 2016–2017 nousseen Middlesbrough’n kanssa. Elokuussa 2017 Valdés ilmoitti lopettavansa uransa ja siirtyvänsä tv-alalle. Syksyllä 2017 alkaneessa ohjelmassa Valdés haastattelee entisiä joukkuetovereitaan.
Vuonna 2010 Valdés valittiin varamaalivahdiksi Espanjan maajoukkueen kokoonpanoon Etelä-Afrikan MM-kilpailuihin. Hän debytoi joukkueessa 3. kesäkuuta 2010 harjoitusottelussa Etelä-Koreaa vastaan.
Valdésilla ja hänen pitkäaikaisella tyttöystävällään Yolanda Cardonalla on kaksi lasta.
Järjen käyttöohjeet
Järjen käyttöohjeet (, ) on René Descartesin vuosien 1626–1628 tienoilla kirjoittama filosofinen tutkielma. Sen alaotsikko on "Hyödyllisiä ja selviä sääntöjä ohjaamaan mieltä totuuden tutkimuksessa" (ransk. "Règles utiles et claires pour la direction de l'Esprit en la recherche de la Vérité"). Descartes aloitti teoksen hahmottelun jo vuonna 1619, mutta se jäi keskeneräiseksi. Tarkkaa kirjoittamisajankohtaa ei tunneta. Käsikirjoitusta ei julkaistu hänen elinaikanaan ja sen alkuperäinen kappale katosi jossain vaiheessa hänen kuolemansa jälkeen. Myöhemmät julkaisut perustuvat vuonna 1684 ilmestyneeseen flaaminkieliseen käännökseen. Lisäksi on olemassa vuonna 1701 painettu latinankielinen versio sekä Gottfried Leibnizin 1670-luvulla itselleen teettämä kopio tekstistä. Nämä kolme eri versiota eroavat hieman sisällöltään ja myös teoksen otsikosta sekä alaotsikosta on useita versioita.
Teos käsittelee tieteellisen ja filosofisen ajattelun oikeaa metodia. Teos loi pohjan hänen myöhemmille matematiikan, luonnontieteen ja filosofian monimutkaisia ongelmia käsitteleville teoksilleen. Descartes oli suunnitellut 36 sääntöä ajattelemiselle, mutta teos sisältää vain 21.
Ensimmäiset 12 sääntöä käsittelevät Descartesin esittämää tieteellistä metodologiaa yleisesti. Tutkijat ovat katsoneet niiden olevan varhaisia versioita niistä periaatteista, joita hän laajensi myöhemmissä teoksissan.
Ensimmäiset kolme sääntöä ovat otsikoiltaan:
Adeniitti
Adeniitti on rauhastulehdus – sanaa käytetään toisinaan myös imusolmuketulehduksesta.
Tulehtuva rauhanen voi olla esimerkiksi talirauhanen tai kaulan alueen imusolmukkeet. Joskus vatsan alueen adeniitti sekoitetaan umpilisäkkeen tulehdukseen.
Albert Jorquera
Albert Jorquera Fortia (s. 3. maaliskuuta 1979 Bescanó, Gironan maakunta, Espanja) on espanjalainen jalkapallomaalivahti. 183 senttimetriä pitkä Jorquera edustaa Gironaa, johon hän siirtyi kesällä 2009.
Jorquera on edustanut suurimman osan urastaan Barcelonaa, jonka junioreihin hän siirtyi Vilobísta loppuvuodesta 1994. Ensimmäiset ottelunsa aikuisten sarjoissa hän pelasi kaudella 1998–1999 Barcelonan kolmosjoukkueessa. Vuosina 2000–2002 hän pelasi lainalla Segunda División B:n Ceutassa ja Mataróssa.
Barcelonan edustusjoukkueessa Jorquera debytoi 17. tammikuuta 2004 Primera Divisiónin ottelussa Athleticia vastaan. Rüştü Reçberin lähdettyä seuraavana kesänä hän vakiinnutti paikkansa joukkueessa. Víctor Valdés oli kuitenkin selkeä ykkösmaalivahti, joten Jorqueran peliaika jäi vähäiseksi. Runsaan viiden kauden aikana hän pelasi Barcelonan edustusjoukkueessa 24 virallista ottelua, joista seitsemän sarjassa, 13 cupissa, yksi supercupissa ja kolme Mestarien liigassa.
Jorquera on pelannut myös alueellisessa Katalonian joukkueessa. Hän loukkasi vakavasti polvensa ristisiteet Katalonian ja Baskimaan välisessä ottelussa 29. joulukuuta 2007, minkä seurauksena hän oli lähes vuoden pois pelikentiltä. Barcelona hankki tällä välin José Manuel Pinton hänen korvaajakseen.
Ari-Pekka Siekkinen
Ari-Pekka Siekkinen (s. 12. tammikuuta 1965 Jyväskylä) on ammattilaisuransa lopettanut suomalainen jääkiekkomaalivahti ja nykyinen valmentaja. Hän on toiminut kaudesta 2017–2018 lähtien japanilaisen Nikkō Ice Bucksin päävalmentajana.
Siekkinen pelasi JYPin kokoonpanossa vuodet 1984–1996 ja 2000–2001. Hän on seuran liigahistoriassa eniten otteluita pelannut maalivahti ja urheilu-urallaan hän voitti kaksi SM-hopeaa sekä yhden SM-pronssin. JYP jäädytti Siekkisen pelipaidan ja -numeron 22. marraskuuta 2013.
Ari-Pekka Siekkinen aloitti uransa I-Divisioonassa JyP HT:ssä kaudella 1984–1985. Jyväskyläläiset nousivat SM-liigaan seuraavalla kaudella Siekkisen ollessa kuitenkin vielä Kari Viljasen kakkosmiehenä. Siekkinen toimi neljän ensimmäisen liigakautensa ajan kakkos- tai kolmosvahtina, kunnes sai vakuutettua valmennusjohdon ja pääsi toimimaan ykkösvahtina kaudella 1989–1990. Tuosta kaudesta lähtien "Kenkä" oli yksi joukkueensa kantavista voimista aina vuoteen 1996 saakka. Jyväskylän-vuosinaan Siekkinen oli voittamassa kolmea SM-mitalia; kahta hopeaa ja yhtä pronssia.
Kaudeksi 1996–1997 Siekkinen siirtyi Ruotsin Elitserienissä pelaavan Västerås IK:n riveihin. Ruotsissa hän pelasi kuitenkin vain vuoden ajan, kunnes palasi takaisin Suomeen. Kaikkien yllätykseksi suunta ei ollutkaan Jyväskylä vaan Espoon Blues. Blues esitti parhaan tarjouksen ja toisaalta Jyväskylässä maalivahtitilanne oli hyvä, kiitos Marko Leinosen. Espoossa Siekkinen torjui kolmen kauden ajan tehden kaudella 1997–1998 uuden nollapeliennätyksen runkosarjassa (7 nollapeliä).
Kolmen Espoon-vuoden jälkeen jyväskyläläisyleisö sai vihdoin nähdä Siekkisen paluun Jyväskylään. Kauden 2000–2001 Siekkinen aloitti Jyväskylässä. Jypin ykkösmaalivahtina toimi tuolloin Mika Lehto, eikä Siekkinen enää pystynyt loukkaantumisten vuoksi kilpailemaan hänen kanssa ykkösmaalivahdin paikasta. "Kenkä" halusi saada enemmän pelituntumaa, mutta Lehto oli hyvässä torjuntavireessä ja niinpä Siekkinen siirtyi kesken kauden Saksan DEL-liigassa pelanneeseen Hannover Scorpionsiin. Kauden loputtua Siekkinen siirtyi vielä pelaamaan vuodeksi Italian liigaan HC Bolzanon joukkueeseen. Siekkinen olisi saanut jatkaa vielä italialaisjoukkueessa, mutta sopimussotkut päättivät polvivaivaisen miehen uran 36-vuotiaana.
Maajoukkueurallaan Siekkinen edusti Suomea 1992 MM-kisoissa, joissa Suomi saavutti ensimmäisen MM-mitalinsa voittamalla hopeaa.
Urheilu-uransa päättymisen jälkeen Siekkinen kutsuttiin JYP:n A-junioreiden maalivahtivalmentajaksi. 
Myöhemmin hänet nostettiin liigajoukkueen maalivahtivalmentajaksi ja joukkueenjohtajaksi. Keväällä 2011 hän teki kaksivuotisen valmentajasopimuksen kuopiolaisen SM-liigajoukkue KalPan kanssa. Hänestä tuli seuran maalivahtivalmentaja. Hän palasi kuitenkin Jyväskylään jo keväällä 2012. Siekkinen jätti JYPin uudestaan kauden 2016–2017 jälkeen.
Ari-Pekka Siekkinen valmentaa kaudella 2017–2018 japanilaista Nikkō Ice Bucks -joukkuetta.
Siekkinen on kotoisin Jyväskylän Kangasvuoresta.
Siekkinen seurustelee entisen beach volley -pelaaja Emilia Nyströmin kanssa ja heille on määrä syntyä lapsi kesäkuussa 2018. Nyström muuttaa Siekkisen luokse Japaniin.[7]
Míchel Salgado
Miguel Ángel ”Míchel” Salgado Fernández (s. 22. lokakuuta 1975 As Neves, Pontevedran maakunta, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja. Hän edustaa Valioliigan Blackburn Roversia.
Salgado aloitti jalkapalloilun kuusivuotiaana ja liittyi kotiseutunsa Galician suurseuran Celta de Vigon junioreihin 13-vuotiaana. Hän nousi Celtan edustusjoukkueeseen kaudella 1994–1995 ja teki ensiesiintymisensä Espanjan korkeimalla sarjatasolla Primera Divisiónissa 22. tammikuuta 1995 vaihtopelaajana ottelussa Real Madridia vastaan. Kauden 1996–1997 hän pelasi lainasopimuksella Segunda Divisiónin Salamancassa ja oli mukana joukkueen sarjanousussa kesällä 1997. Palattuaan lainalta hän nousi Celtassa avauskokoonpanon pelaajaksi.
Real Madrid osti Salgadon Celtasta kahdella miljardilla pesetalla (12 miljoonaa euroa) vuonna 1999. Seuraavan kymmenen kauden aikana Salgado pelasi joukkueessa kaikkiaan 371 ottelua ja voitti muun muassa neljästi Espanjan-mestaruuden ja kahdesti Mestarien liigan, jonka loppuottelussa hän pelasi molemmilla kerroilla. Kaudesta 2005–2006 alkaen Salgadon rooli joukkueessa alkoi pienetä seuran hankittua samalle pelipaikalle nuoren Sergio Ramosin.
Elokuussa 2009 Salgado ja Real Madrid päättivät purkaa sopimuksensa vuoden etuajassa. Myöhemmin samassa kuussa hän teki kaksivuotisen sopimuksen Valioliigan Blackburn Roversin kanssa.
Espanjan maajoukkueessa Salgado debytoi 5. syyskuuta 1998 MM-karsintaottelussa Kyprosta vastaan. Hän pelasi vuoteen 2006 ulottuneella maajoukkueurallaan 53 ottelua, ja oli mukana vuoden 2000 EM-kilpailuissa ja vuoden 2006 MM-kilpailuissa. Vuoden 2002 MM-kilpailuista ja vuoden 2004 EM-kilpailuista hän jäi sivuun loukkaantumisten vuoksi.
Espanjan nuorten maajoukkueen kanssa Salgado voitti alle 21-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden vuonna 1998.
Seurajoukkueet
Maajoukkueet
Salgado on ollut vuodesta 2000 lähtien naimisissa Real Madridin entisen puheenjohtajan Lorenzo Sanzin tyttären Mari Luz ”Malula” Sanzin kanssa. Parilla on kaksi lasta, Mari Luz (s. 2003) ja Miguel Ángel (s. 2005).
Vapaa-ajallaan Salgado harrastaa muun muassa lainelautailua.
Parasympaattinen hermosto
Parasympaattinen hermosto eli parasympatikus on autonomisen eli tahdosta riippumattoman hermoston toinen pääosa. Parasympaattinen hermosto säätelee rauhasten, verenkiertoelinten, ruoansulatuselimistön ja kuonanpoistoelinten toimintoja esimerkiksi lisäämällä tai vähentämällä kyseisten elinten verenkiertoa. Parasympaattinen hermosto toimii aktiivisimmin levossa esimerkiksi unessa tai ruokaa sulateltaessa. Parasympaattisen ärsykkeen vaikutuksesta sydämen syke hidastuu, hengitystiheys pienenee ja ruoansulatuselimistön toiminta vilkastuu. Virtsarakon tyhjentymiseen tarvitaan parasympaattisen hermoston aktivaatiota. Parasympaattinen hermosto supistaa silmän mustuaista. Asetyylikoliini on parasympaattisen hermoston tärkein välittäjäaine. Parasympatomimeetit (tai kolinergit) vaikuttavat parasymptaattiseen hermostoon asetyylikoliinin tavoin ja parasympatolyytit (oikeammin antikolinergit) estävät asetyylikoliinin toimintaa.
Autonomisen hermoston toinen osa on sympaattinen hermosto. Parasympaattiset hermosyyt kulkevat aivo- tai ristihermoissa ja niiden hermosolmut ovat kohde-elimien lähiympäristössä. Yleensä sympaattinen ja parasympaattinen hermosto toimivat hyvässä yhteistyössä. Stressitilanteessa tasapainotila saattaa järkkyä, jolloin voi syntyä toiminnallisia oireita niihin elimiin, joihin autonomisella hermostolla on vaikutusta. Huolestuneisuus ja pelko lisäävät stressiä ja siten taas sympaattisen hermoston vilkastumista. Näin rentoutuminen, nukkuminen ja elpyminen hankaloituvat. Stressi vähentää myös ihmisen puolustuskykyä tulehduksia vastaan
Tietoliikenteen häirintä
Tietoliikenteen häirintä on rikos, joka tarkoittaa tele- tai radioviestinnän häirintää tai estämistä. Esimerkiksi häiriköivien viestien lähettäminen Internetiin on tietoliikenteen häirintää. Rikoksesta on lievä ja törkeä tekomuoto. Tietoliikenteen häirinnästä voi Suomessa saada sakot tai enintään kahden vuoden vankeusrangaistuksen.
Näkyvin tietoliikenteen häirinnän muoto johon keskiverto internetin käyttäjä törmää päivittäin on roskaposti. Roskaposti on mainosmuotoinen viesti jolla halutaan tavoittaa mahdollisimman suuri yleisö erittäin halvalla. Suomen lainsäädännössä roskapostia käsittelevä lainkohta on Tietoyhteiskuntakaari 7.11.2014/917, 24. luku 200 §, jossa todetaan seuraavasti:
Roskapostia vastaanottavat henkilöt eivät ole ilmoittaneet halukkuuttaan vastaanottaa mainosviestejä, vaan he vastaanottavat niitä tahtomattaan koska sähköpostiosoite on jotakin kautta joutunut roskapostittajalle. (Listoja toimivista osoitteista myydään erittäin suurilla rahasummilla.) Valtaosa roskapostista tulee Yhdysvalloista, Kiinasta ja Venäjältä.
Karel Lismont
Karel Lismont (s. 8. maaliskuuta 1949) on belgialainen entinen kestävyysjuoksija ja olympiamitalisti.
Lismont osallistui olympialaisissa maratonjuoksuun neljästi. Vuonna 1972 Münchenin olympialaisissa hän sijoittui hopealle ajalla 2.14.31,8 . Vuonna 1976 Montréalin olympialaisissa hän saavutti pronssia ajalla 2.11.12,6 . Moskovassa 1980 hän juoksi vielä yhdeksänneksi ja Los Angelesissa 1984 24:nneksi. Hän osallistui olympialaisissa kahdesti myös 10 000 metrin juoksuun: Münchenissä 1972 hän karsiutui alkuerissä ja Montréalissa 1976 hän sijoittui 11:nneksi.
Lismont voitti Helsingin EM-kilpailuissa 1971 maratonilla kultaa ajalla 2.13.09. Pronssille hän juoksi Prahan EM-kisoissa 1978 ajalla 2.12.07,7 ja Ateenan EM-kisoissa 1982 ajalla 2.16.04. Maastojuoksun MM-kilpailuissa hän ylsi vuosina 1974 ja 1978 pronssille.
Mark Abene
Mark Abene (syntynyt 1972 New Yorkissa) on yhdysvaltalainen krakkeri. Hänet tunnetaan myös pseudonyymillä Phiber Optik. Abene oli aiemmin hakkeriryhmä Legion of Doomin jäsen. Vuonna 1994 hänet tuomittiin vuodeksi vankilaan tietomurtojen takia. Abene asuu New Yorkissa.
West Bromwich Albion FC
West Bromwich Albion Football Club on jalkapalloseura West Bromwichista, Birminghamin lähistöltä, Englannista. Joukkue pelaa Mestarussarjassa, Englannin kakkostasolla.
West Bromwich Albion on perustettu vuonna 1878 ja se on yksi kahdestatoista Englannin jalkapalloliigan alkuperäisestä perustajajoukkueesta. Joukkueen parhaista menestysvuosista on jo aikaa. Se on voittanut FA Cupin viidesti, vuosina 1888, 1892, 1931, 1954 ja 1968, Liigacupin vuonna 1966 ja 1. divisioonan, silloisen korkeimman sarjatason, mestaruuden vuonna 1920. Vuosikymmenten aikana joukkue on tavallisesti ollut Englannin huipputason tuntumassa pelaten välillä korkeimmalla ja välillä toiseksi korkeimmalla sarjatasolla. Kauden 2001–2002 päätteeksi se nousi ensimmäistä kertaa korkeimmalle sarjatasolla sitten 1980-luvun alkuvuosien, mutta säilyi liigassa vain yhden kauden ajan. Se nousi Valioliigaan takaisin kauden 2003–2004 päätteeksi, mutta putosi parin kauden jälkeen takaisin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle.
Kausi 2007–2008 palautti West Bromwichin takaisin Valioliigaan, kun joukkue voitti Tony Mowbrayn alaisuudessa Mestaruussarjan. Lisäksi joukkue eteni FA Cupissa välieriin häviten sittemmin mestaruuden voittaneelle Portsmouth FC:lle. Keväällä 2009 West Bromwich putosi Mestaruussarjaan mutta nousi keväällä 2010 takaisin Valioliigaan, jossa se on sen jälkeen sijoittunut 11:nneksi, kymmenenneksi, Steve Clarken johtamana kahdeksanneksi sekä kaudella 2013–2014, jonka puolivälissä Steve Clarke sai potkut ja hänen tilalleen tuli espanjalainen Pepe Mel, 17:nneksi.
West Bromwich selviytyi vuonna 1886 FA Cupin loppuotteluun, mutta hävisi sen Blackburn Roversille uusintaottelussa 0–2. Ensimmäinen loppuottelu oli päättynyt maalittomaan tasapeliin. West Bromwich ylsi myös seuraavana vuonna Englannin cupin loppuotteluun, joka päättyi Aston Villan voittoon maalein 2–0. Se voitti viimein FA Cupin vuonna 1888, kun Preston North End kaatui lukemin 2–1. Seuraavan cup-mestaruutensa joukkue voitti vuonna 1892, jolloin se päihitti loppuottelussa Aston Villan 3–0. West Bromwich ja Aston Villa kohtasivat FA Cupin loppuottelussa myös 1895. Ottelu päättyi Aston Villan 1–0-voittoon.
West Bromwich putosi keväällä 1901 2. divisioonaan, kun se keräsi sarjakaudella vain 22 pistettä ja jäi sarjan viimeiseksi kolmen pisteen erolla toiseksi viimeiseen Preston North Endiin. Joukkue nousi takaisin 1. divisioonaan heti seuraavalla kaudella 1902. Kausi 1903–1904 päättyi taas putoamiseen 2. divisioonaan, kun joukkue jäi sarjan viimeiseksi 24 pisteellä. Se nousi takaisin 1. divisioonaan kauden 1910–1911 päätteeksi. Vuonna 1912 West Bromwich selvisi FA Cupin loppuotteluun, jossa se hävisi uusintaottelussa 0–1 Barnsleylle. Ensimmäinen loppuottelu oli päättynyt 0–0-tasatulokseen.
West Bromwich voitti ensimmäisen 1. divisioonan mestaruutensa vuonna kaudella 1919–1920, kun se jätti toiseksi sijoittuneen Burnleyn yhdeksän pisteen päähän sarjataulukossa.
Päivitetty 2. marraskuuta 2018.
Glarus (kantoni)
Glarus on kantoni Sveitsin itäosassa. Kantonin pääkaupunki on nimeltään Glarus.
Glarusin historiaa hallitsee uskonto. Sen asukkaat kääntyivät kristinuskoon 500-luvulla irlantilaisen munkin Pyhän Fridolinin (kuoli noin 540) vaikutuksesta. Munkin kuva on edelleen kantonin vaakunassa.
Euroopan viimeinen teloitukseen johtanut noitaoikeudenkäynti vuonna 1782 käytiin Glarusissa. Anna Göldi -niminen nainen tuomittiin kuolemaan hirttämällä työnantajansa lapsen lumoamisesta.
Glarus on vuoristoista maastoa Linthjoen laakson ympärillä. Korkein vuorenhuippu on Tödi (3 614 m). Osittain Glarusissa sijaitseva Sardonan tektoninen alue on Unescon maailmanperintökohde vuodesta 2008 alkaen.
Vuodesta 2011 alkaen Glarusin kantoni on koostunut kolmesta kunnasta. Kantonin keskuspaikka on Glarusin kaupunki ja kaksi muuta kuntaa ovat Glarus Nord ja Glarus Süd. Kantonin asukasluku on runsaat 40 000 ja kokonaispinta-ala 685 neliökilometriä, josta 5 neliökilometriä on Walenseejärveä.
Kantonin pääkieli on saksa, jota puhui vuonna 2014 noin 88 prosenttia vakinaisista asukkaista. Katolisuus (36 %) on yleisin uskonto, mutta myös protestantteja on merkittävästi (32 % vuonna 2014).
Maatalous oli Glarusin pääelinkeino pitkälle 1900-luvulle, mutta teollisuus ja palvelutuotanto ovat nousseet tärkeämmiksi elinkeinoiksi. Vuonna 2008 maatalous työllisti enää 5 prosenttia glarusilaisista. Teollisuudessa oli 38 prosenttia ja palvelualoilla 57 % työpaikoista.
Glarusissa on runsaasti vesivoimaa: Linthjoessa ja sen sivujoissa sekä tekojärvien yhteydessä on yli 30 vesivoimalaitosta. Niistä suurin on Axpon omistama Linth-Limmernin voimalaitos (), jonka maksimiteho on 1 500 megawattia.
Lisäksi Glarusissa louhitaan liuskekivilaattoja kattomateriaaliksi. Puuvillan ja villan kehruu oli tärkeää 1700-luvulla.
Andrei Homutov
Andrei Valentinovitš Homutov (, s. 21. huhtikuuta 1961 Jaroslavl, Neuvostoliitto) on venäläinen entinen jääkiekkoilija. Homutov oli pienikokoinen oikea laitahyökkääjä, jonka loistava tekniikka ja luistelutaito korvasivat fyysisen koon ja voimakkuuden. Hän on kolminkertainen jääkiekon olympiavoittaja ja moninkertainen maailmanmestari.Andrei Homutov pelasi Neuvostoliiton maajoukkueessa jääkiekon maailmanmestaruuskisoissa vuosina 1981–1989. Hän voitti Itsenäisten valtioiden yhteisön joukkueessa olympiakultaa 1992. Hän on voittanut Venäjän maajoukkueessa jääkiekon maailmanmestaruuden 1993.
Christopher Lawford
Christopher Kennedy Lawford (29. maaliskuuta 1955 Santa Monica, Kalifornia – 4. syyskuuta 2018 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän oli Yhdysvaltain presidentti John F. Kennedyn siskon Patricia Kennedyn ja Hollywood-näyttelijä Peter Lawfordin ensimmäinen lapsi.
Lawford näytteli monissa elokuvarooleissa, muun muassa presidentti Kennedyn aikakauteen liittyvässä poliittisessa trillerissä "Kolmetoista päivää" sekä tieteis-toimintaelokuvassa "". Lisäksi hän esiintyi monissa televisiosarjoissa.
Jorge Amado
Jorge Leal Amado de Faria (10. elokuuta 1912 Itabuna, Bahia, Brasilia – 6. elokuuta 2001 Salvador, Bahia, Brasilia) oli brasilialainen modernistinen kirjailija. Amadon kuuluisimpia romaaneja ovat "Gabriela: Kanelia ja neilikkaa" (1958), "Dona Flor ja hänen kaksi aviomiestään" (1966) sekä "Ihmeiden markkinat" (1969). Hänen teoksiaan on käännetty 30 kielelle ja sovitettu elokuviksi, joista tunnetuin on "Dona Flor ja hänen kaksi aviomiestään" (1976). Amadon kirjat sijoittuvat enimmäkseen Bahian köyhien mustien ja mulattien joukkoon.
Amado kasvoi kaakaotilalla, kävi jesuiittojen koulua ja opiskeli oikeustiedettä Rio de Janeiron yliopistossa. Kolme hänen varhaisista töistään käsittelee työväen oloja kaakaoviljelmillä.
Amado oli kommunisti, ja hän joutui lähtemään maanpakoon 1941. Hän vietti aikaansa Argentiinassa, Uruguayssa, Ranskassa, Tšekkoslovakiassa ja Neuvostoliitossa, jossa hänelle myönnettiin Stalinin rauhanpalkinto 1951. Amado palasi Brasiliaan 1955 ja lopetti aktiivisen politiikkaan osallistumisen.
Romaanien lisäksi Amadolta on suomennettu satu "Kirjava Kissa ja Tytti Pääskynen" (1976), jonka Amado kirjoitti maanpaossa Pariisissa yksivuotissyntymäpäivälahjaksi pojalleen. Teos julkaistiin lähes kolmekymmentä vuotta myöhemmin. Se on kuvaus kissan ja pääskysen onnettomasta rakkaudesta. Siitä on sovitettu myös näytelmä.
Middlesbrough FC
Middlesbrough Football Club eli ”Boro” on jalkapalloseura Middlesbrough’sta, Englannista. Joukkue pelaa kaudella 2018–2019 Englannin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Mestaruussarjassa.
Middlesbrough voitti vuonna 2004 Englannin liigacupin, mikä oli vuonna 1876 perustetun seuran historian kautta aikain ensimmäinen pokaali.
Middlesbrough Football Clubin perustivat "Middlesbrough Cricket Clubin" jäesenet vuonna 1876. Noihin aikoihin oli tapana pelata jalkapalloa aikana, jolloin krikettikausi oli tauolla. Vuonna 1889 Middlesbroughista tuli ammattilaisseura, mutta se palasi amatöörijoukkueeksi vuonna 1892. Vuonna 1899 siitä tuli jälleen ammattilaisseura. Middlesbrough nousi Englannin 1. divisioonaan kauden 1901–1902 päätteeksi.
1980-luvulla seura kärsi pahoista taloudellisista ongelmista, ja se putosi 3. divisioonaan. Pelastajaksi tuli paikallinen liikemies Steve Gibson, joka palautti seuran talouden tasapainoon. Gibson nauttii tämän johdosta suurta suosiota seuran kannattajien keskuudessa. Gibsonin aikakaudella Boro kävi pelaamassa kaksi kautta korkeimmalla sarjatasolla, 1988–1989 ja 1992–1993, ennen kuin vuonna 1994 joukkueen pelaaja-manageriksi palkattiin entinen Englannin maajoukkueen kapteeni Bryan Robson. Robsonin kaudella joukkueeseen palkattiin lukuisia uusia huippunimiä, kuten italialaistähti Fabrizio Ravanelli sekä pienikokoinen brasilialainen maajoukkuepelaaja Juninho. Heti Robsonin ensimmäisellä kaudella Boro nousi Valioliigaan, mistä se putosi kauden 1997 päätteeksi. Samana vuonna se myös pelasi sekä FA Cupin että Liigacupin finaaleissa, mutta hävisi molemmat. Seuraavan kauden päätteeksi se nousi takaisin liigaan.
Robson lähti kauden 2000–01 päätteeksi ja hänen tilalleen tuli Steve McClaren. Joukkue jatkoi tasapainoisia otteitaan ja voitti 2003–2004 Liigacupin loppuottelussa Boltonin. Kaudella 2005–2006 joukkue eteni toukokuussa Eindhovenissa Hollannissa pelattuun UEFA Cupin loppuotteluun, jossa se hävisi espanjalaiselle Sevilla FC:lle lukemin 4-0.
Kauden 2008–2009 päätteeksi Middlesbrough putosi takaisin Mestaruussarjaan kymmenen vuoden pääsarjarupeaman jälkeen.
Alacahöyük
Alacahöyük (Alaca Hüyük) on kylä Turkissa Anatolian ylängöllä. 1900-luvun alkupuolen kaivauksissa sieltä löytyi muurien ja tornien suojaaman linnoitetun kaupungin rauniot ja komea sfinksien koristama kaupunginportti heettiläisten ajoilta. Muurien sisältä löytyi 13 kuninkaallista hautaa heettiläisiä edeltäneeltä, ajalta, noin 2500 eaa. Haudoista löytynyt keramiikka on varsin alkeellista, mutta metalliesineet ovat taidokkaita.