hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Päätoimittaja
Päätoimittaja on julkaisun, kuten lehden, verkkosivuston tai radiokanavan, vastaava toimittaja. Suuremmissa lehdissä saattaa olla useampi kuin yksi päätoimittaja, jolloin käytetään yleensä nimitystä vastaava päätoimittaja, jonka lisäksi saattaa olla esimerkiksi varapäätoimittaja, uutispäätoimittaja tai artikkelipäätoimittaja. Suomen laissa päätoimittajan tehtävää vastaavasta roolista käytetään nimitystä vastaava toimittaja.
Päätoimittajan vastuu jakaantuu kolmeen osaan. Hän vastaa mediayhtiön johdolle siitä, että hänen johtamansa media seuraa yhtiön peruslinjaa ja pyrkii asetettuihin tavoitteisiin. Toiseksi päätoimittaja on moraalisessa vastuussa yleisölleen mediansa sisällöstä ja sen luotettavuudesta. Kolmanneksi päätoimittaja on oikeudellisessa vastuussa, jos hänen johtamaansa mediaa syytetään sen julkaiseman sisällön perusteella.
Suomalaisten päätoimittajien yhdistyksen PTY:n käsityksen mukaan sananvapaus on ainoastaan tiedotusvälineen päätoimittajalla. Yksittäisellä toimittajalla ei ole oikeutta julkaista työnantajansa omistaman median nimissä mitä tahansa. Täten päätoimittajan tekemät päätökset siitä mitä julkaistaan eivät rajoita tiedotusvälineen palveluksessa olevien sananvapautta. Päätoimittajan työnantaja, kustantaja, puolestaan saa vaikuttaa päätoimittajaan vain nimittämällä tämän tehtäväänsä ja tai erottamalla.
Suomen "päätoimittaja" on perinteisesti merkinnyt samaa kuin englannin "editor in chief", joka on korvautumassa ammattinimikkeellä "executive editor". Päätoimittaja johtaa koko tiedotusvälinettä eikä juurikaan puutu käytännön editointityöhön saati määritä sisältöä päivittäin edes yleislinjoiltaan vaan asettaa yleiset suuntalinjat ja määrää tiedotusvälineen linjan. Saksan "Chefredakteur" (aikaisemmin "Hauptschriftleiter", Sveitsissä "Chefredaktor") vastaa suomen "päätoimittajaa".
Tk (käyttöliittymäkirjasto)
Tk on avoimen lähdekoodin laitteistoriippumaton, graafisen käyttöliittymän luontiin tarkoitettu laajennus TCL-kieleen. Tk:ssa on valmiina komponentteja ikkunoiden, painikkeiden, valintalistojen ja muiden liittymässä tarvittavien osien luontiin. Yksinkertaisuudestaan huolimatta soveltuu myös monimutkaisten ja näyttävien liittymien tekoon.
Tk on myös saatavilla Perliin (Tcl::Tk), Pythoniin (Tkinter) ja Rubyyn. Tkinter kuuluu Pythonin peruskirjastoon.
Seuraavassa esimerkissä luodaan ikkuna, jossa on otsikko, kolme syöttökenttää ja painike. 
Kun kahteen ensimmäiseen kenttään syötetään luku ja painetaan painiketta laskee ohjelma luvut yhteen ja sijoittaa tuloksen kolmanteen kenttään.
"#"-merkki rivin alussa on kommenttirivin merkki eli tulkki jättää kyseisen rivin huomioimatta.
exec wish "$0" "$@"
label .kentta -text "Laskukone"
button .nappi -text "Laske" -command { set tulos [ expr $eka + $toka ] }
entry .ensimmainen -textvariable eka
entry .toinen -textvariable toka
entry .kolmas -textvariable tulos
pack .kentta .ensimmainen .toinen .kolmas .nappi
Pidot
Pidot () on kirjallisuuden käsitteenä peräisin antiikin ajalta. Kuuluisaksi sen on tehnyt kreikkalaisen filosofin Platonin samanniminen dialogi "Pidot", jossa kuvataan filosofista keskustelutilaisuutta eli "symposionia": vapaat miehet kokoontuivat iltaisin syömään, juomaan ja pitämään puheita filosofisista aiheista. Dialogissa Platon esittää käsityksensä rakkaudesta. Pidot ovat aiheena myös monissa muissa antiikin kreikkalaisissa teoksissa.
Roomalaisessa kirjallisuudessa pidot esiintyvät muun muassa Petronius Arbiterin vain katkelmina säilyneen romaanin "Satyricon" laajassa säilyneessä kohtauksessa nimeltä "Trimalchion pidot".
Kosteikkovahvero
Kosteikkovahvero ("Cantharellus lutescens") muistuttaa erittäin paljon suppilovahveroa. Se on muuten aivan samanlainen kuin suppilovahvero, mutta pieniä värieroja voi olla. Se on myös huomattavasti suppilovahveroa harvinaisempi. Kuten jo nimestä voi päätellä kasvaa kosteikkovahvero kosteissa paikoissa. Sillä on kellertävä jalka, ruskea tai harmaa lakki. Kosteikkovahvero on erinomainen ruokasieni jolla on vahva sienen tuoksu. Kosteikkovahveroita kuten lähes mitä tahansa muitakin sieniä voi kuivata. Kuivattu sieni säilyttää ominaismakunsa vaikka se käytettäisiin vasta myöhemmin.
Kosteikkovahverot ovat lähes heltattomia ohutmaltoisia, torvimaisia tai suppilomaisia. Lakki on 4-7 cm leveä, se on keskeltä kuopalla, reunat uurteisia, ryppyisiä tai aaltomaisia, vanhemmiten siitä tulee syvänapainen tai suppilomainen, ja lopulta se aukenee onttoon Jalkaan. Väri on päältä on noenmustasta harmaaseen ja ruskeaan. Lakin alapinta on nuorena valkoinen ja vanhemmiten oranssi, keltainen, vähäsuoninen. Jalka liittyy saumattomasti lakkiin ja on vanhemmiten ontto. Sienen pituus on noin 7-10 cm ja se on noin 0,5–1 cm paksu, tyveen suippeneva, pyöreähkö tai litteä, sileä. Jalan väri on oranssin keltainen tai keltainen. Malto kellanvalkoista, tiivistä ja ohutta. Tuoksu voimakas. Maku mieto ja hyvä. Itiöpölyn väri on vaaleankeltainen.
Se on runsaampi eteläisemmässä Suomessa ja pohjoisimmat löydöt Suomessa on tehty Kuusamosta.
Kosteikkovahvero nimensä mukaisesti se kasvaa kosteikoissa, lehtokorvissa, lehtokuusikoissa, rehevissä sammaleisissa kuusimetsissä. Se on kalkinsuosija. Kuusen juurisieni. Sitä löytää elo-syyskuussa.
Sitä voidaan käyttää monilla tavoilla kastikkeisiin ja keittoihin. Ei tarvitse ryöppäystä. Sopii hyvin kuivattavaksi.
Vähemmistö
Vähemmistö on ryhmä, jonka edustajia on tietyn otoksen, näkökulman tai alueen sisällä vähemmän kuin muiden ryhmien edustajia.
__notoc__
Komplementti (tietotekniikka)
Tietotekniikassa komplementiksi kutsutaan yleistä negatiivisen kokonaisluvun esitysmuotoa. Yleisin eli luvusta muodostettu kahden komplementti tarkoittaa luvun vastaluvun muodostamista kääntämällä sen bitit ja lisäämällä tulokseen yksi.
Negatiiviset luvut voidaan esittää binäärilaskennassa lisäämällä luvun esitysmuotoon yksi bitti, merkkibitti, jonka toinen arvo tarkoittaa positiivista lukua ja toinen arvo negatiivista lukua. Tällöin kuitenkin positiivisten ja negatiivisten lukujen yhteenlasku täytyy käsitellä erikoistapauksena ja muuttaa se esimerkiksi tarvittaessa vähennyslaskuksi. Esimerkiksi +3 + -3 täytyy muuttaa vähennyslaskuksi 3 - 3. Ei ole myöskään kovin yksinkertaista käsitellä negatiivisia tuloksia antavia laskutoimituksia.
Yksinkertaisempaa on muuttaa negatiivisten lukujen bitit vastakkaisiksi (ykkönen nollaksi ja päinvastoin) eli luvun yhden komplementiksi. Tällöin yhteenlasku voidaan laskea samalla tavalla positiivisille ja negatiivisille luvuille. Esimerkiksi +3 + -3 on kolmen bitin yhden komplementtiluvuilla esitettynä:
Esimerkistä huomaa erään yhden komplementin esitysmuodon ongelman: luvulla nolla on kaksi eri esitysmuotoa: 000 ja 111.
Toinen ongelma on merkkibitin käsittely. Jos etumerkillisten lukujen yhteenlaskusta tulee ylimääräinen muistinumero, se pitää erikseen lisätä tulokseen. Esimerkiksi -1 + -2 = -3:
Nämä ongelmat poistuvat, jos käytetään kahden komplementtia. Tällöin luvun vastaluku saadaan kääntämällä luvun bitit ja lisäämällä tulokseen yksi. Kahden komplementtijärjestelmässä luvulla nolla on yksikäsitteinen esitystapa (bittikuvio, jonka kaikki bitit ovat nollia) ja nollan vastaluku on nolla. Sama yhteenlaskuoperaatio toimii sekä etumerkillisten että etumerkittömien lukujen kanssa.
Esimerkkinä +3 + -3 on kolmen bitin kahden komplementtiluvuilla esitettynä:
Kun kolmen bitin tilan ylittävä bitti (1) jätetään pois, tulos on 000 eli nolla.
Kahden komplementtiluvuissa on aina yksi negatiivinen luku enemmän kuin on positiivisia lukuja (pois lukien luku 0). Esimerkiksi kolmella bitillä esitettävät luvut ovat:
Tyypillisiä lukualueita ovat
Käytännöllisesti katsoen kaikki nykyiset tietokoneet käyttävät kahden komplementtilukuja negatiivisten lukujen esittämiseen. Muutama varhain suunniteltu tietokone käytti yhden komplementtia, esimerkiksi PDP-1 ja Univac/1100.
Etninen vähemmistö
Etninen vähemmistö tai vähemmistökansallisuus on etninen ryhmä tai kansallisuus, jolla on tietyn valtion, valtapiirin tai yhteiskunnan sisäpuolella vähemmän edustajia tai huonompi asema kuin muilla ryhmillä. Etnisiä vähemmistöjä usein ovat myös valtiottomat kansat. "Enemmistö" taas on ryhmä, jolla on enemmän edustajia tai asema parempi kuin muilla ryhmillä.
Lukumäärältään suurin ryhmä ei aina ole valta-asemassa. Tämän vuoksi vähemmistöihin katsotaan kuuluvaksi myös syrjittyjen ryhmien, vaikka ne olisivat lukumäärältään enemmistöjä. Esimerkiksi Etelä-Afrikassa Apartheid-hallituksen aikana musta enemmistö oli valkoisen vähemmistön syrjimä, minkä vuoksi mustia itse asiassa kutsuttiin vähemmistöksi. Naisia on suunnilleen yhtä paljon kuin miehiä, mutta naisia kutsutaan toisinaan vähemmistöksi, jos naisten asema on miehiin verrattuna huono.
Tämä on otettu huomioon ihmisoikeussopimusten tulkinnassa siten, että enemmistönä oleva ryhmä voidaan nähdä vähemmistönä, jos sille voidaan siten vaatia tasavertaista asemaa. Periaatteessa siis vähemmistöjen oikeudet koskevat kaikkia etnisiä ryhmiä, joita syrjitään tai joiden oikeuksia poljetaan yhteiskunnassa. Käytännössä tämä ei kuitenkaan aina toteudu, ja vähemmistökäsitettä saatetaan käyttää väärinkin jonkun enemmistön ihmisoikeuksien sivuuttamiseen.
Vähemmistökäsitettä hämärtää lisäksi se, miten alueet pitäisi vähemmistöjä tarkastellessa rajata. Pelkkiin valtion rajoihin pohjaava määrittely on joissain tapauksissa asetettu kyseenalaiseksi, sillä ryhmien siteet ja voimavarat ylittävät usein valtioiden rajat, ja jonkun valtion vähemmistöryhmä voi kuitenkin kuulua voimakkaaseen etniseen kokonaisuuteen, joka on vallalla lähialueilla, ja joka on siis laajemmassa mittakaavassa enemmistö. Lisäksi jonkun maan vähemmistö saattaa olla johtavassa asemassa sellaisessa vieraassa maassa, jolle maa on poliittisesti, taloudellisesti tai sotilaallisesti alisteinen. Tällaisessa tapauksessa vähemmistöllä voi olla paljon enemmän vaikutusvaltaa, kuin miltä pelkkien väestösuhteiden mukaan näyttäisi.
Vähemmistökäsite on epäselvä ja tulkinnanvarainen, mutta herättää silti joissakin liiallisia tunteita. Tämän vuoksi olisi hyvä puhua etnisistä ryhmistä tai kansallisuuksista.
Iain Banks
Iain Banks (16. helmikuuta 1954 – 9. kesäkuuta 2013) oli skotlantilainen kirjailija. Hän kirjoitti tieteiskirjallisuutta nimellä Iain M. Banks ja muuta kaunokirjallisuutta nimellä Iain Banks. Banks oli erityisen tunnettu Kulttuuri-sarjastaan. Hänen muusta romaanituotannostaan on suomennettu kirjat "Ampiaistehdas" (1984), "Kävelyä lasilla" (1985), "Crow Roadin käsikirjoitus" (1992) ja "Syyllisyys" (1993).
Banks opiskeli englantia, filosofiaa ja psykologiaa Stirlingin yliopistossa Skotlannissa. Huhtikuussa 2013 hän kertoi verkkosivullaan sairastavansa syöpää, jonka parantamisesta ei juuri ole toiveita. Banks kuoli sappirakkosyöpään 9. kesäkuuta 2013.Suomentamattomat teokset:Suomentamattomat teokset:
Anubis
Anubis (sanatarkasti "Inpu") oli muinaisessa Egyptissä palvottu kuolleiden ja muumioinnin jumala. Anubiksen palvonta keskittyi alun perin Ylä-Egyptiin, jossa häntä palvottiin kuolleiden jumalana, mutta hänestä tuli myöhemmin koko maassa palvottu hautoja suojeleva, hautarituaaleja valvova ja vainajaa suojaava jumala Osiriksen korvattua hänet kuolleiden jumalana.
Anubiksen katsottiin olevan Neftyksen ja Osiriksen poika. Myytin mukaan Neftys vietteli Osiriksen juotettuaan hänet humalaan ja sitä seuraava yhdyntä johti Neftyksen raskaaksi tuloon ja Anubiksen syntymään. Joissain myyteissä Neftys naamioituu Isikseksi. Sittemmin Anubis joutui Neftyksen hylkäämäksi, ja tämän kasvatti Neftyksen sisar Isis. Kebekhet oli Anubiksen tytär ja avustaja.
Anubis kuvattiin alkujaan sakaalina ja myöhemmin yleensä sakaalipäisenä miehenä, joka kantaa usein was-sauvaa ja ankh-amulettia. Joskus hänet kuvataan myös joko mustana sakaalina tai Isiksen mukana olevana koirana. Anubiksen symboli oli pylväässä roikkuva, mustavalkoinen härännahka, jossa oli veritahroja. Symbolin merkitystä ei tunneta.
Anubiksen uskottiin keksineen palsamointitaidon, jotta Osiriksen ruumis saataisiin säilymään tämän kuoleman jälkeen.
Anubiksen tärkeimmät tehtävät olivat vainajan ruumiin palsamoinnin valvominen, suun avaamisen seremonian symbolinen suorittaminen, vainajan suojeleminen demoneilta, vainajan johdattaminen tuonpuoleisessa Osiriksen tuomioistuimen eteen sekä sydämen punnitsemisen valvominen.
Myytin mukaan Anubis tunsi kaikki tiet niin maan päällä kuin tuonpuoleisessakin ja ajoittain hän ilmestyi eläinten hahmossa ohjaamaan eksyneitä.
Sakaalin hahmo otettiin todennäköisesti käyttöön, koska sakaaleilla oli tapana oleskella hautojen läheisyydessä. Toinen mahdollinen syy oli halu suojella hautoja sakaaleilta palvomalla niitä.
Myöhempinä aikoina Anubis yhdistettiin kreikkalaisten Hermes-jumalaan. Tästä yhteenliitoksesta syntyi Hermanubis, jonka kulttikeskus oli Kynopoliissa.
Messier 9
Messier 9 on pallomainen tähtijoukko Käärmeenkantajan tähdistössä. Kohteen löysi Charles Messier vuonna 1764. M9 on varsin lähellä oman galaksimme Linnunradan keskustaa. Sen laskettu etäisyys galaksimme keskustasta on noin 5 500 valovuotta, kun taas sen etäisyys aurinkokunnastamme on n. 25 800 valovuotta.
Kohteesta on löydetty 13 muuttuvaa tähteä, ja kohde on mahdollista nähdä kiikareilla ja kaukoputkella paljastuu yksittäisiä tähtiä ja joukon ulkonäkö pääsee oikeuksiinsa.
Ursula K. Le Guin
Ursula Kroeber Le Guin (21. lokakuuta 1929 Berkeley, Kalifornia – 22. tammikuuta 2018 Portland, Oregon) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hän kirjoitti romaaneja, novelleja, runoutta, lastenkirjoja ja esseitä, eritoten fantasia- ja tieteiskirjallisuutta. Tuotannossaan Le Guin käsitteli muun muassa taolaisuutta, anarkismia, feminismiä sekä yhteiskunnallisia ja psykologisia teemoja.
Le Guin on nimetty yhdeksi tieteiskirjallisuuden Grand Mastereista.
Le Guin, omaa sukuaan Kroeber, syntyi Kalifornian Berkeleyssä. Hänen isänsä oli antropologi Alfred L. Kroeber ja äitinsä psykologi ja kirjailija Theodora Kroeber. Le Guin teki läpimurtonsa vuoden 1969 romaanillaan "Pimeyden vasen käsi", joka voitti arvostetut tieteiskirjallisuuden Hugo- ja Nebula-palkinnot. 1960–1970-luvun vaihteessa hän julkaisi klassikoksi muodostuneen "Maameren tarinat" -kirjasarjan, jota hän myöhemmin täydensi. Le Guin asui Oregonin osavaltion Portlandissa vuodesta 1958 lähtien. Le Guin kuoli 22. tammikuuta 2018 muutaman kuukauden sairauden jälkeen.
Apis
Apis (sanatarkasti "Hapu") oli muinaisessa Egyptissä palvottu härkäjumala. Apiksen palvonta sijoittui pääasiassa Ptah-jumalan temppeliin Memfiissä.
Apis kuvattiin usein sonnina, jonka sarvien välissä oli auringonkehrä. Maan päällä sitä edusti tehtävään tarkoin valittu sonni. Oraakkelinakin pidetty sonni oleskeli Ptahin temppelissä, jossa siitä huolehdittiin hyvin, koska sen uskottiin olevan Ptahin ilmentymä maan päällä. Myöhempinä aikoina Apis yhdistettiin myös Osirikseen.
Kun edellinen Apis-sonni kuoli, etsittiin sen tilalle uusi, jolla tuli olla tietyt tunnusmerkit. Jos sonnilla oli puolikuun muotoinen laikku toisessa kyljessä tai otsassa, musta korppikotkan muotoinen laikku selässä tai pilkku kielen alla, valittiin se seuraavaksi Apis-sonniksi. Tätä valintaprosessia varten oli erillinen papeista koostuva ryhmä, joka tulkitsi merkit ja päätti mistä sonnista tulisi seuraava Apis-sonni. Etsinnät saattoivat kestää usein hyvinkin pitkään. Jos sonnia ei löytynyt, uskottiin että Ptah oli suuttunut ihmiskunnalle ja häntä yritettiin lepyttää erilaisin uhrilahjoin.
Uuden valtakunnan aikana kuollut Apis-sonni ryhdyttiin hautaamaan Sakkarassa sijaitseviin hautoihin. Ensimmäinen tunnettu Sakkaraan haudattu Apis-sonni on peräisin Amenhotep III:n hallituskaudelta, jolloin hänen poikansa Thutmosis suoritti hautauksen. Ramses II:n hallituskaudella Apis-sonneja varten valmistettiin suuri maanalainen hautakompleksi, Serapeum, johon Apis-sonnit ryhdyttiin hautamaan omiin kammioihinsa. Serapeumiin haudattiin Apis-sonneja ainakin Kleopatra VII:n hallituskaudelle asti.
Serapeumin löysi egyptologi Auguste Mariette, joka myös suoritti laajamittaisia kaivauksia siellä. Hänen kaivauksistaan tekemänsä muistiinpanot ja raportit ovat kuitenkin hävinneet, mikä vaikeuttaa suuresti Serapeumin kronologista sijoittamista.
Ramses XI:n ja Osorkon II:n hallituskausien väliltä on tiedossa vain yhdeksän Apis-sonnia, joista kolmen hautapaikkaa ei tiedetä. Ne ovat kuitenkin oletettavasti haudattuna Serapeumiin, kammioon jota Auguste Mariette piti liian vaarallisena kaivukohteena. Yhdeksän härkää lähes 250 vuoden aikana on kuitenkin huomattavasti liian vähän ja vaikka Auguste Marietten Ramses XI:n hallintokaudelle sijoittamia Apis-sonnien hautauksia sijoitettaisiin uudelleen huomattavasti myöhempään ajankohtaan, jäisi Apis-sonnien väliin yli 130 vuotta. Joidenkin egyptologien teorioiden mukaan 20. dynastia on ajoitettu väärin ja sitä tulisi siirtää joitain satoja vuosia lähemmäs nykyhetkeä. Toiset tutkijat taas ovat sitä mieltä, että hautoja on enemmän, mutta niitä ei ole vielä löydetty tai tutkittu.
Messier 10
Messier 10 (tai NGC 6254) on pallomainen tähtijoukko Käärmeenkantajan tähdistössä. Sen löysi Charles Messier vuonna 1764. Kohteen suhteellinen kirkkaus on +6,60. William Herschel oli ensimmäinen, joka havaitsi kohteesta yksittäisiä tähtiä. Tähdistä on nyttemmin vain kolmen havaittu olevan muuttuvia tähtiä, joka on varsin pieni luku pallomaiselle tähtijoukolle.
Kohteen taulukossa ilmoitettu koko 20 kaariminuuttia on havaittu valokuvista. Kohde vaikuttaa pienemmältä, n. 8—9 kaariminuutin kokoiselta, kun sitä havaitaan vaatimattomammilla välineillä.
Kohde etääntyy aurinkokunnastamme 69 km/s nopeudella.
Messier 11
Messier 11 (tai NGC 6705) on avoin tähtijoukko Kilven tähdistössä. Kohdetta sanotaan Villihanhijoukoksi. Kohteen löysi Gottfried Kirch vuonna 1681. Kohde on yksi tähtirikkaimmista ja tiiviimmistä avoimista tähtijoukoista. Kohteessa on yhteensä noin 2900 tähteä, joista noin 500 on kirkkaampia kuin 14. Kirkkain tähti on +8, joten pienelläkin kaukoputkella kohteesta voi erottaa yksittäisiä tähtiä. Itse kohteen suhteellinen kirkkaus on +6,3, joten se on mahdollista nähdä myös paljain silmin.
M11:n iäksi on arvioitu noin 250 miljoonaa vuotta, ja se on noin 6 000 valovuoden päässä aurinkokunnastamme, ja se etääntyy meistä 22 km / s nopeudella.
Charles Messier lisäsi kohteen luetteloonsa 30. toukokuuta 1764.
Messier 12
Messier 12 (tai NGC 6218) on pallomainen tähtijoukko Käärmeenkantajan tähdistössä. Sen löysi Charles Messier 30. toukokuuta 1764. Kohteen suhteellinen kirkkaus on 6,7 ja etäisyys aurinkokunnastamme noin 16 000 valovuotta. Kohteen kirkkaimmat tähdet ovat noin +12.
Messier kuvasi kohteen nebulaksi, vasta vuonna 1783 William Herschel havaitsi kohteen muodostuvan yksittäisistä tähdistä.
Fäärin kieli
Fääri (fääriksi "føroyskt") on germaanisten kielten skandinaaviseen haaraan kuuluva, Färsaarilla puhuttava kieli. Se on pienin nykyisistä germaanisista kielistä, ja sen lähin sukulainen on islanti.
Färsaarten noin 45 000 fäärin puhujan lisäksi kielellä on noin 21 000 puhujaa Tanskassa, joten yhteensä fäärin puhujia on noin 66 000.
Fäärin äännerakenne on seuraavanlainen:
Vokaalit esiintyvät ainoastaan lainasanoissa. Pitkät välivokaalit ääntyvät usein diftongeina . Fäärin diftongeja ovat .
Fäärin kielioppi on pitkälti samanlaista kuin islannissakin. Suhteessa islantiin fäärillä on kuitenkin joitain tärkeitä kieliopillisia eroja.
Substantiiveilla on fäärissä kolme sukua: maskuliini, feminiini ja neutri. Ne taipuvat kahdessa luvussa (yksikkö - monikko) ja kolmessa sijassa. Fäärin kielessä sijamuodot ovat nominatiivi, akkusatiivi ja datiivi. Erona islantiin on se, että fäärissä genetiiviä käytetään erittäin vähän, ja sen tilalla käytetään erilaisia prepositioilmauksia, kuten substantiivin määräinen muoto + hjá + datiivi omistajasta: "konan hjá Peteri" (Peterin vaimo).
Substantiivien määräisyyserot tehdään sanojen erityisillä määräisillä muodoilla kuten muissakin skandinaavisissa kielissä. Esimerkkinä sanan "bátur" (vene) taivutus:
Fäärissä on sekä epämääräinen artikkeli, joka taipuu suvun, luvun ja sijan mukaan.
Verbi taipuu fäärissä tekijän eli subjektin mukaan. Huomioitavaa on se, että yksikön ensimmäinen persoona päättyy preesensissä aina -i ja että monikkomuodot ovat samannäköisiä perusmuodon kanssa. Esimerkkinä verbin "standa" (seisoa) taivutus
Osa fäärin verbeistä on heikkoja ja osa vahvoja, kuten muissakin skandinaavisissa kieleissä.
Fäärissä on totuttu käyttämään persoonapronomineja lauseessa, vaikkakin verbi, ja viimeistään asiayhteys, paljastavat tekijän. Alla on listattu fäärin subjektipronominit ja niiden taivutukset.
Fäärissä, kuten islannissakin, on pyritty minimoimaan lainasanojen käyttö, ja korostettu omakantaisia, viikinkikielistä kumpuavia sanoja. Tästä syystä sanaston oppiminen voi olla vaikeaa, koska kansainväliset sanat ovat saaneet fäärissä omia muotojaan, joita alla muutama:
Ein telda: tietokone, ein teldufløga: CD-levy, ein ljóslesari: skanneri
Toisaalta fäärissä on sanoja, jotka ovat tanskalaista alkuperää ja niitä käytetään arkikielessä paljon enemmän kuin omakantaisia sanoja. Esim. 'polkupyörä' on tanskaksi en cykel ja fääriksi (alkuperäisesti) ein hjólhestur, mutta yleisempää on käyttää sanaa ein súkkla.
Färsaarille tyypillisille luonnonilmiöille, etupäässä tuulelle, on monia nimiä riippuen mm. tuulen nopeudesta ja siitä, kuinka kylmältä se tuntuu.
Fäärin aakkosissa on 29 merkkiä:
Václav Havel
Václav Havel (5. lokakuuta 1936 Praha, Tšekkoslovakia – 18. joulukuuta 2011 Hrádeček, Tšekki) oli tšekkiläinen kirjailija ja poliitikko. Hän oli Tšekkoslovakian viimeinen ja Tšekin tasavallan ensimmäinen presidentti.
Havel syntyi Prahassa. Neuvostoliiton tukeman kommunistien vallankaappauksen jälkeen 1948 Havelin perhe joutui vaikeuksiin, koska vanhempia pidettiin rikkaina kapitalisteina, ja Václavin oli vaikea jatkaa opintojaan peruskoulun jälkeen. Hän opiskeli iltakoulussa ja vähän aikaa Tšekin teknillisessä yliopistossa 1957. Asevelvollisuuden jälkeen (1957–1959) hän työskenteli näyttämöapulaisena Prahassa ja opiskeli draamaa kirjekurssilla. Hänen ensimmäinen esitetty näytelmänsä oli "Puutarhakutsut (1963)". Vuonna 1964 hän meni naimisiin Olga Šplíchalován kanssa.
Prahan kevään jälkeen Havelia kiellettiin osallistumasta teatteriin, ja hänestä tuli poliittisesti aktiivinen. Havel vietti paljon aikaa maalaisasunnossaan Hrádečekissa ja työskenteli 1974 kuukausien ajan paikallisella Trutnovin panimolla, pitkälti saadakseen jotain mielekästä tekemistä. Aktivismi huipentui kommunisminvastaiseen Peruskirja 77 -julistukseen (tšek., slov., ), joka julkaistiin länsisaksalaisessa lehdessä 243 Tšekkoslovakian kansalaisen allekirjoittamana ja jossa arvosteltiin hallitusta 1975 Helsingin julistuksen hylkäämisestä. Julistuksen allekirjoittajien tueksi perustettiin epäoikeudenmukaisesti syytettyjen puolustusjärjestö ("Výbor na obranu nespravedlivě stíhaných–VONS"), joka julkisti tuomittujen kohtalot. Julistus kiersi Tšekkoslovakiaa samizdat-muodossa.
Havel sai 17. lokakuuta 1977 syytteen muun muassa järjestelmänvastaisen aineiston toimittamisesta ulkomaille. Hän sai seuraavana päivänä lieväksi tulkitun tuomion. Poliittinen toiminta toi lokakuussa 1979 Havelille viiden vuoden vankeustuomion. Vuonna 1989 hän oli yksi samettivallankumouksen johtavia hahmoja ja Kansalaisfoorumin perustaja ja puheenjohtaja. 29. joulukuuta 1989 liittokokous valitsi hänet presidentiksi.
Vapaissa vaaleissa 1990 Havel säilytti paikkansa. Hän tuki voimakkaasti tšekkien ja slovakkien liittoa, vaikka jännitystä olikin ilmassa. 3. heinäkuuta 1992 liittoparlamentti ei enää slovakkiedustajien puuttuvan tuen vuoksi valinnut Havelia presidentiksi, vaikka hän oli ainoa ehdokas. Slovakkien julistauduttua itsenäiseksi Havel erosi 20. heinäkuuta presidentin virasta.
Tšekin tasavallan luomisen jälkeen hän oli ehdokkaana 1993 vaaleissa ja valittiin. Sairaudestaan ja kolmesta leikkauksesta huolimatta hänet valittiin uudelleen 1998. Tämän jälkeen hän jätti asemansa virkakauden päätyttyä 2. helmikuuta 2003. Seuraavaksi Tšekin presidentiksi valittiin Václav Klaus, joka oli ollut yksi hänen merkittävimmistä poliittisista vastustajistaan.
Vuonna 2011 sai ensi-iltansa ensimmäinen Havelin ohjaama elokuva "Lähtö".
Václav Havel kuoli 18. joulukuuta 2011 pitkäaikaiseen sairauteen kesämökillään Vlčicessä Pohjois-Tšekissä.
Karita Mattila -palkinto
Karita Mattila -palkinto on rahallisesti suurin Suomessa vuosittain myönnettävä laulajille tarkoitettu palkinto. Vuonna 2005 palkinnon suuruus oli 13 000 euroa, vuoden 2009 voittajat saivat molemmat 6 500 euroa. Sen jakaa Senaatti-kiinteistöt. Palkinto on nimetty oopperalaulaja Karita Mattilan mukaan.
Palkinnon saajan valitsee lautakunta, johon kuuluivat vuonna 2005: sopraano Karita Mattila, Kansallisoopperan pääjohtaja Erkki Korhonen sekä palkinnon rahoittavan Senaatti-kiinteistöjen toimitusjohtaja Aulis Kohvakka.
Apep
Apep (kreikkalaisittain "Apofis") oli muinaisen Egyptin mytologiassa manalassa elävä käärmedemoni. Apep ilmaantui egyptiläiseen mytologiaan Keskivaltakunnan aikana, mutta vasta Uuden valtakunnan aikaan myyteistä tuli erityisen suosittuja. Apep edusti pimeyden, pahuuden ja kaaoksen voimia, jotka kävivät jatkuvaa taistelua valoa, hyvyyttä ja järjestystä vastaan.
Apep oli tuhoutumaton ja ikuinen auringon vihollinen, joka oli voitettava joka yö. Pilvisinä päivinä tai auringonpimennyksen aikaan Apepin oletettiin päässeen voitolle taistelussa. Ran uskottiin kuitenkin aina lopulta voittavan Apep-käärmeen.
Apep kuvattiin valtavana käärmeenä, joka yritti nielaista auringon ja estää näin Ra-jumalaa kulkemasta tuonpuoleisen (Duat) läpi yöllä. Useimmissa myyteissä Apep odotti Duatin läpi purjehtivaa aurinkolaivaa Bakhu-nimisellä vuorella tai nk. "Yön kymmenennellä alueella" (yön kymmenes tunti). Alkuperäisen myytin mukaan Apep syntyi, kun Neith sylkäisi Nunin edustamaan kaoottiseen alkumereen. Myöhemmin suositun version mukaan Apep oli ollut auringonjumala ennen Rata, ja Ran syöstyä tämän vallasta halusi Apep kostaa.
Myytissä kerrotaan Apepin hypnotisoineen Ran ja muun aurinkolaivan miehistön, laivan keulassa istuvaa Sethiä lukuun ottamatta. Sethin keihästettyä käärmeen laiva pääsi jatkamaan matkaansa. Myöhemmin, kun Sethiä alettiin rinnastaa laajemmalti pahaan, muut aurinkolaivaa suojelevat jumalat (mm. Mehen, Serket, Maahes, Shu ja Bastet) nousivat tärkeämpään asemaan Apepia vastaan käydyssä taistelussa. Jumalat kuvattiin usein taistelemassa käärmettä vastaan loitsuin tai maagisin veitsin ja keihäin. Myöhemmin Apepia alettiin pitää yhtenä Sethin ilmenemismuotona.
Auttaakseen aurinkolaivan miehistöä voittamaan Apepin valmistettiin monissa temppeleissä ympäri maata kirjoituksia, joissa kuvattiin Apepin kukistumista. Myös päivittäin luettavat loitsut ja suoritettavat rituaalit olivat merkittävässä osassa tasapainon säilyttämiseksi yön ja päivän välillä.
Koska muinaiset egyptiläiset uskoivat hieroglyfien joskus heräävän eloon, piirrettiin Apepin nimessä esiintyvä käärmettä kuvaava hieroglyfi lävistetyksi keihäällä, jotta se ei herätessään uhkaisi vainajaa. Egyptiläiset uskoivat, että maailmanloppu tulee, kun Apep nielaisee auringon ja maailman valtaa kaaos, egyptiksi isfet.
Aton
Aton (sanatarkasti "Aton-Ra") oli muinaisessa Egyptissä erityisesti Uuden valtakunnan 18. dynastian aikana palvottu auringonjumala ja universaali luojajumala.
12. dynastian aikaan auringonjumala Ra-Horakhtyä alettiin kuvata pelkistettynä auringonkehränä. Ennen Amenhotep III:n hallituskautta Aton pysyi kuitenkin melko merkityksettömänä Heliopoliin paikallisjumalana. Akhenatenin noustua valtaan hän kielsi kaikkien muiden jumalten palvelemisen ja nosti Atonin ylimmäksi jumalaksi. Akhenatenin uskonto saattoi kuitenkin olla monolatrinen ennemmin kuin monoteistinen, sillä mikään lähde ei osoita hänen pitäneen Atonia ainoana jumalana. Muutokset kohtasivat suurta vastustusta ja siellä, missä vanhojen jumalten kannatus oli vahvaa, Atonia palvottiinkin korkeintaan nimellisesti. Erityisesti Amonin pappien hallussa ollut Theba vastusti Atoniin siirtymistä. Osittain tästä syystä Akhenaten rakennutti pääkaupungikseen Akhetatenin, ”Atonin horisontin”, josta tuli myös Atonin kulttikeskus.
Atonin palvonta poikkesi huomattavasti vanhojen jumalien palvonnasta. Tavallinen ihminen ei saanut palvoa Atonia laisinkaan, vaan hänen tuli palvoa farao Akhenatenia, joka edelleen palvoi Atonia. Aton kuvataan usein pitelemässä ankh-symbolia auringonsäteinä kurottuvilla käsillään faraon kasvojen edessä. Atonin temppelit olivat vanhojen jumalten temppeleistä poiketen suuria kattamattomia alueita.
Akhenatenin kuoltua Atonin kultista tuli hyvin epäsuosittu ja sen kannattajia mahdollisesti jopa vainottiin. Amonin papisto myös hävitti enimmät todisteet Akhenatenin valtakaudesta. Atonin palvonta jatkui kuitenkin satoja vuosia tämänkin jälkeen, mutta huomattavasti pienemmässä mittakaavassa.
Atonin ja Akhenatenin valta-ajasta kertoo Mika Waltarin romaani "Sinuhe egyptiläinen".
Saint-John Perse
Saint-John Perse (oikealta nimeltään Alexis Léger, 31. toukokuuta 1887 – 20. syyskuuta 1975) oli ranskalainen runoilija ja diplomaatti, joka sai Nobelin kirjallisuuspalkinnon vuonna 1960.
Alexis Léger syntyi Pointe-à-Pitressa Guadeloupen saarella Karibianmerellä. Hänen isänsä oli lakimies, jonka suku oli asunut saarella vuodesta 1815. Léger'n perhe omisti saarella kaksi maatilaa, yhden kahviplantaasin ja yhden sokeriplantaasin.
Vuonna 1897 Hégésippe Jean Légitimus, saaren ensimmäinen syntyperäinen sosialistipresidentti, valittiin saaren johtoon ja hän alkoi jakaa siirtomaaisäntien maata. Léger'n perhe muutti Ranskaan ja asettui asemaan Pauhun.
Vuonna 1904 Léger meni opiskelemaan lakia Bordeaux'hon. Kulttuuripiireissä Léger tapasi muun muassa Paul Claudelin ja Odilon Redonin. Léger'n ensimmäinen teos oli "Robinson Crusoen" ranskannos. Vuonna 1907 Léger joutui keskeyttämään opintonsa, koska perheen taloustilanne heikentyi isän kuoltua. Léger kuitenkin jatkoi opintojaan ja valmistui vuonna 1910, samana vuonna jolloin häneltä ilmestyi kirja "Éloges".
Léger sai työtä Ranskan ulkoministeriöstä ja joutui matkustamaan työnsä takia Espanjassa, Saksassa ja Englannissa. Kun ensimmäinen maailmansota syttyi, Léger siirrettiin hallituksen tehtäviin. Vuosina 1916–1921 Léger oli valtiosihteerinä Ranskan suurlähetystössä Pekingissä.
Vuonna 1921 Léger matkusti Washingtoniin Yhdysvaltoihin ja osallistui aseistariisuntakonferenssiin, josta Aristide Briand palkkasi Léger’n assistentikseen. Pariisissa Léger liittyi kirjallisuuspiireihin ja solmi kontaktit muun muassa André Gideen ja and Paul Valéryhin. Hänellä oli kontakteja myös Igor Stravinskiin ja Nadia Boulanger’hen ja Les Six'hin.
Vuonna 1924 hän julkaisi kirjan "Anabase", jossa hän käytti nimeä "Saint-John Perse" ensimmäistä kertaa.
Briandin kuoleman jälkeen Léger jatkoi työtään valtion viroissa. Vuosina 1933–1940 hän oli ulkoministeriössä. Münchenin konferenssissa 1938 Léger vastusti Tšekkoslovakian alueiden luovutusta Saksalle. Léger erotettiin viroistaan 1940 ja hän matkusti Englannin kautta Yhdysvaltoihin.
Vichyn hallitus epäsi Léger'ltä Kunnialegioonan jäsenyyden ja Ranskan kansalaisuuden. Léger kärsi köyhyydestä, kunnes Kongressin kirjaston johtaja ja runoilija Archibald MacLeish tarjosi hänelle työpaikan. Léger olisi saanut työtä Harvardin yliopistosta, mutta hän kieltäytyi voidakseen keskittyä kirjailijantyöhönsä.
Léger jäi Yhdysvaltoihin vielä sodan jälkeen. Vuonna 1957 hänelle tarjottiin huvilaa Provencesta, minkä jälkeen hän asui osan aikaa Yhdysvalloissa ja osan Ranskassa. Vuonna 1958 Léger nai varakkaan amerikkalaisen Dorothy Milburn Russellin. Léger sai Nobelin kirjallisuuspalkinnon vuonna 1960. Léger kuoli huvilassaan Provencessa. Hänet on haudattu Giensiin.
Kirjailijan mukaan on nimetty puistokäytävä "Allèe Saint-John Perse" Pariisin Jardin Les Hallesissa, kuuluisan Forum Les Hallesin vieressä.
Atum
Atum oli yksi vanhimmista muinaisessa Egyptissä palvotuista luojajumalista. Atumin kultti keskittyi Heliopoliksen temppeliin, mutta häntä palvottiin myös muuallakin maassa. Atum yhdistettiin usein Ra-jumalaan, jolloin hänen katsottiin edustavan laskevaa aurinkoa Kheprin ollessa nouseva ja Ran ollessa keskipäivän aurinko. Myöhemmin Atum yhdistettiin myös Ptahiin ja Osirikseen.
Atum kuvattiin useimmiten miehenä, jolla oli päässään Ylä- ja Ala-Egyptin yhdistetty kruunu ja käsissään was-sauva ja ankh-amuletti. Hänet sotketaan usein faraota esittäviin kuviin lähes identtisen kuvaamistavan vuoksi. Atum oli ensimmäisiä ellei jopa ensimmäinen täysin ihmisenä kuvattu jumala.
Atumin katsottiin olevan Heliopoliksen enneadin ensimmäinen jumala, jonka lapsia kaikki muut jumalat olivat. Hänen uskottiin nousseen alkumerestä, jota edusti Nun, ja luoneen Shun ja Tefnutin sylkemällä. Atumin katsottiin edustavan molempia sukupuolia yhtä aikaa eli hän oli intersukupuolinen. Myöhempinä aikoina hänen katsottiin pariutuneen varjonsa kanssa.
Atumin uskottiin olevan faraon isä, jonka luokse farao palasi kuolemansa jälkeen. Atum myös suojeli vainajia manalassa vaanivilta demoneilta.
Perse
Perse tarkoittaa seuraavia asioita:
Bastet
Bastet oli muinaisessa Egyptissä palvottu mielihyvän kissajumalatar. Bastet oli erittäin suosittu Ala-Egyptissä.
Alun perin Bastet kuvattiin leijonajumalattarena. Tässä muodossa hänet on vaikea erottaa muista leijonajumalattarista (Mut, Sekhmet, Tefnut). Noin vuodesta 1000 eaa. eteenpäin Bastetia ryhdyttiin kuvaamaan kissapäisenä naisena. Tämän muutoksen jälkeen Bastetista tuli varsin suosittu Ala-Egyptissä ja hänen mukaansa nimettiin jopa kaupunki, Bubastis. Bastetin palvontaa jatkettiin eri muodoissaan aina koptilaiselle kaudelle asti.
Leijonahahmossaan jumalatar symboloi Ra-jumalan vihaa. Kissapäisenä hän oli raskaana olevien naisten suojelija sekä musiikin, tanssin ja nautintojen jumalatar. Bastet myös suojeli ihmisiä demoneilta. Bastet on auringonjumala Ran tytär, Ptahin vaimo, ja Mihosin äiti. Bastetin palvonta alkoi noin vuonna 3200 eaa. toisen dynastian aikoihin pohjoisessa Egyptissä.
Koska kissoja arvostettiin, niitä myös kohdeltiin hyvin. Kissan tappanut ihminen saattoi saada kuolemanrangaistuksen. Jos kotona uhkasi jokin vaara, esimerkiksi tulipalo, kissa pelastettiin ensimmäiseksi. Kun kissa kuoli, kotiväki suri sitä, ja surun merkiksi he ajelivat kulmakarvansa pois. Kuollut kissa voitiin viedä Bubastiksen kaupunkiin ja palsamoida siellä. Sitten se pantiin sarkofagiin ja haudattiin kissojen hautausmaalle. Palsamoituja kissoja on kaivettu ylös ja tuhottu; esimerkiksi 1800-luvun lopulla laivattiin Egyptistä Britanniaan 180 000 kissamuumiota käytettäväksi viljelyspeltojen lannoitteena.
YaST
YaST (sanoista Yet Another Setup Tool, "taas yksi asennustyökalu") on SUSE Linux-jakelun ja siihen pohjautuvien jakeluiden asetus- ja paketinhallintatyökalu.
YaST on vapaa ohjelmisto, ja Novell on julkaissut ohjelman GPL-lisenssin alla.
Bes (jumala)
Bes oli muinaisessa Egyptissä erityisesti kansan keskuudessa suuressa suosiossa ollut kääpiöjumala, jonka palvonta alkoi noin 2000 eaa.
Bes kuvattiin alastomana ja epämuodostuneena kääpiönä, joka kantoi eräänlaista sulkakruunua. Besillä ei ollut omia temppeleitä, mutta häntä kuvattiin silloin tällöin toisten jumalten temppeleissä. Pääasiallinen palvonta tapahtui kuitenkin yksityisten ihmisten kodeissa, joissa oli usein Besille omistettuja pieniä patsaita, alttareita tai maalauksia, jotka kuvasivat häntä. Besin uskottiin erikoisella olemuksellaan karkottavan pahat henget ja demonit. Samoin Besiä esittäviä amuletteja käytettiin torjumaan pahaa. Hänen uskottiin myös suojelevan mm. synnyttäviä naisia ja perheitä. Besin ulkonäkö ja kuvaustapa saattavat viitata afrikkalaiseen alkuperään. Bes oli mm. unen, ilon ja tanssin jumala, mutta Besillä oli myös toinen luonto sodan jumalana.
Besin naispuolinen vastine oli jumalatar Beset.
Kvantti
Sanalla kvantti () on fysiikassa useita merkityksiä:
Varsinaisesti kvantti merkitsee jonkin suureen, esimerkiksi energian määräsuuruista annosta, jollaisten summa kyseinen suure on tai jonka suuruisin erin se ainoastaan voi muuttua. Suomenkielisenä vastineena on joskus käytetty myös sanaa "erkale".
Sanan etuliitteenä 'kvantti' viittaa ilmiöihin ja teorioihin, joissa vaikuttavat suureet ovat kvantittuneet ja joiden käsittelyssä kvantti-ilmiöt täytyy ottaa huomioon. Tällaisia ilmiöitä käsittelee kvanttifysiikka. Kvanttifysikaalisille ilmiöille on tunnusomaista, että niitä kuvaavissa teorioissa esiintyy Planckin vakio. Tavanomaisia esimerkkejä fysikaalisten suureiden kvantittumisesta ovat energian, spinin ja impulssimomentin kvantittuminen niin, että ne fysikaalisessa mittauksessa voivat saada vain diskreettejä arvoja. Nanoelektroniikassa on havaittu tietyissä tilanteissa sähköisen ja termisen konduktanssin kvantittuminen – tosin tässä tapauksessa tämä kvantti antaa lähinnä konduktanssille ylärajan.
Nimitystä 'kvantti' käytetään myös bosoneista, jotka toimivat vuorovaikutusten välittäjähiukkasina. Esimerkiksi sähkömagneettisen vuorovaikutuksen välittäjähiukkanen (eli kvantti) on fotoni. Sähkömagneettisessa vuorovaikutuksessa yksittäisiä fotoneja emittoituu ja absorboituu, jolloin sähkömagneettinen kenttä välittää energiaa vain fotonin energiaa vastaavina annoksina. Muillakin vuorovaikutuksilla on vastaavasti omat kvanttinsa. Gravitaatiokentän kvantti on gravitoni.
Geb
Geb oli muinaisessa Egyptissä palvottu maan jumala ja taivaanjumalatar Nutin mies. Hänen palvontansa sijoittuu pääasiassa Heliopoliksen temppeleihin, mutta myöhemmin häntä palvottiin myös muualla maassa. Gebin tehtäviin kuului myös auttaa kuolleita matkallaan tuonpuoleiseen sekä antaa heille ruokaa ja juomaa, jotta he selviäisivät matkasta.
Geb kuvattiin yleensä miehenä, jonka pään päällä seisoi hanhi. Joskus hänet kuvattiin myös kruunu päässä. Gebin hedelmällistä puolta kuvattaessa hänet maalattiin usein vihreänä ja penis erektiossa. Hautarituaalien yhteydessä Geb kuvattiin maassa makaavana miehenä, jonka hänen isänsä Shu erotti hänen yllään kaartuvasta Nutista.
Heliopoliksen enneadissa Gebin uskottiin olleen Shun ja Tefnutin poika. Gebin ja hänen sisarensa Nutin avioliitosta katsottiin syntyneen neljä lasta: Osiris, Isis, Seth ja Neftys. Geb edusti maata, jota hänen isänsä Shu piti erossa taivaasta, jota edusti jumalatar Nut.
Hapy
Hapy (tai "Hapi") oli muinaisessa Egyptissä palvottu Niiliä edustava jumala. Hapy oli yksi ensimmäisiä Egyptissä palvottuja jumalia, jota palvottiin mahdollisesti jo ennen Egyptin valtion syntymistä. Hapyn nimen kantasana "hap" tai "hep" on mahdollisesti ollut Niilin muinainen nimi.
Hapy kuvattiin pitkätukkaisena ja usein vihreänä miehenä, jolla oli iso vatsa ja riippuvat rinnat, jotka symboloivat Niilin hedelmällisyyttä. Hapy kuvataan usein kaatamassa vettä astiasta, sillä hän oli vuotuisen Niilin tulvaan yhdistetty jumala. Hapylla oli päänsä päällä papyrus-kaisloja (Ala-Egypti) tai lootuksen kukkia (Ylä-Egypti). Myöhemmin Hapy yhdistettiin usein myös Osirikseen, luojajumaliin ja lopulta käsitettiin kaiken luojaksi. Hapy lainasi ominaisuuksia myös myyttistä alkumerta henkilöineeltä Nun-jumalalta.
Hapylla ei ollut omia temppeleitä, mutta häntä kuvataan muiden jumalten temppelien seinillä. Hapy oli egyptiläisille hyvin merkittävä jumala, sillä koko maan selviytymisen kannalta sopiva tulva oli hyvin tärkeää. Jos tulva jäi heikoksi, katsottiin Hapyn olevan ihmisille vihainen ja faraon tehtävänä oli lepyttää hänet, jotta maa ei joutuisi kärsimään nälänhätää. Myös tulvan ollessa liian raju, tuli Hapya lepyttää erilaisilla rituaaleilla ja uhrimenoilla.
Hathor
Hathor ("hat-hor" eli "Horuksen talo") oli muinaisessa Egyptissä palvottu lehmäjumalatar. Hathoria palvottiin koko maassa ja hän oli yksi tärkeimmistä ja vanhimmista jumalattarista.
Hathor kuvattiin yleensä naisena, jonka pään päällä oli lehmänsarvet, joiden välissä oli auringon kehrä. Tässä muodossa hän sotkeutuu helposti jumalatar Isikseen. Temppelin pylväissä Hathor kuvattiin naisena, jolla oli lehmän korvat. Hänet saatettiin kuvata myös kokonaan lehmänä.
Hathor oli yksi varhaisimmista Egyptissä palvotuista jumalista ja hänen palvontansa jatkui pitkälle Kreikkalais-roomalaiseen kauteen. 
Hathorilla oli monia rooleja mm. taivaan jumalattarena seka hautausmaiden suojelijana. Hänet yhdistetään monesti myös äiteyteen ja imetykseen. Hathorin vastuulla oli myös rakkaus, musiikki ja tanssi. Lisäksi hän auttoi sairauksissa ja määräsi ihmisen kohtalon heidän syntymähetkellään.
Taivaanjumalana Hathor käsitettiin valtavana lehmänä, jonka neljä jalkaa kannattelivat taivasta, jonka lehmän muu ruho muodosti. Tässä myyttiversiossa Horus-jumala auringon ilmentymänä lensi joka ilta haukan hahmossa Hathorin suuhun syntyäkseen aamulla uudestaan, ollen näin yhtä aikaa Hathorin puoliso ja poika. Hathor kuvataan usein imettämässä Horusta lehmänhahmossaan. Myöhemmin Isis osittain korvasi Hathorin Horuksen äitinä.
Hathorilla oli myyteissä myös tuhoisa puoli: erään myytin mukaan Hathor alkoi surmata ihmiskuntaa kostaakseen aurinkojumalan puolesta, ja jumalat joutuivat estämään ihmiskunnan hävittämisen juovuttamalla Hathorin, joka vaipui uneen.
Denderassa on hyvin säilynyt ptolemaiolainen Hathorille pyhitetty temppeli.
Hathorin kulttiin kuului riehakkaita juhlia, näistä tärkeimpänä jumalattaren syntymäjuhla. Kosteilla juhlilla oli oma vaikutuksena siihe, että Hathoria pidettiin myös ilonpidon ja rakkauden jumalattarena. Kreikkalais-roomalaisella kaudella Hathor yhdistettiinkin kreikkalaisten jumala Afroditeen.
Metsä Board
Metsä Board Oyj (vuoteen 2012 M-real Oyj, ennen vuotta 2001 Metsä-Serla Oy) on suomalainen metsäteollisuuden pörssiyhtiö, joka valmistaa taive- ja lainerikartonkia. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Espoon Tapiolassa. Metsä Boardilla on yhteensä kahdeksan tuotantolaitosta Suomessa ja Ruotsissa. Suomessa yhtiöllä on Kyron, Takon, Simpeleen ja Äänekosken taivekartonkitehtaat sekä Kemin lainerikartonkitehdas. Lisäksi Joutsenossa ja Kaskisissa sijaitsevat kemihierrettä valmistavat BCTMP tehtaat. Ruotsissa Örnsköldsvikissä yhtiöllä on Husumin kartonki- ja sellutehdas.
Metsä Board kuuluu Metsä Groupiin. Metsäliitto Osuuskunta omistaa yhtiön osakepääomasta 38,6 %, mutta yhtiön äänivallasta sillä on hallussaan yli 60 %. Yhtiöllä on kaksi osakesarjaa, A ja B, jotka molemmat noteerataan Helsingin pörssissä.
Yhtiön aikaisempi nimi oli Metsä-Serla Oy. Se syntyi Metsäliiton Teollisuus Oy:n ja G. A. Serlachius Oy:n fuusiossa 31. joulukuuta 1986. Samalla Metsä-Botniasta tuli Metsä-Serlan tytäryhtiö. Yhtiön nimeksi muutettiin vuonna 2001 M-real Oyj ja vuonna 2012 Metsä Board.
Vuoden 2014 lopulla Metsä Board ilmoitti kasvattavansa kartonkiliiketoimintaa ja luopuvansa paperiliiketoiminnoista kokonaan.
Metsäliiton Teollisuuden / Metsä-Serlan / M-realin / Metsä Boardin toimitusjohtajat:
Heket
Heket (tai "Heqat") oli muinaisessa Egyptissä palvottu sammakkojumalatar, jonka palvonta ulottui ilmeisesti koko maahan. Heketin katsottiin usein olevan Khnumin vaimo.
Heket kuvattiin sammakkopäisenä naisena, jolla oli käsissään was-sauva ja ankh-amuletti tai pelkästään kaksi ankh-amulettia. Amuleteissa Heket kuvattiin yleensä yksinkertaisena sammakkona. Näitä amuletteja käyttivät erityisesti raskaana olevat naiset. Heket yhdistettiin synnyttämiseen, hedelmällisyyteen ja kasvien jälleensyntymiseen. Kätilöitä kutsuttiin "Heketin palvelijoiksi", ja Heketin uskottiin olevan läsnä jokaisen faraon syntymässä. Sammakot liitettiin Egyptissä hedelmällisyyteen, koska ne kerääntyivät suurina määrinä Niilin rannoille paria päivää ennen tulvan alkua.
Horus
Horus (tai pelkästään "Hor", muinaisegyptin ""joka on korkealla"" tai ""etäinen"") on muinaisegyptiläiseen mytologiaan kuuluva auringon- ja taivaanjumala, joka kuvattiin usein haukanhahmoisena tai haukanpäisenä. Horus oli yksi vanhimmista ja tärkeimmistä jumalista, ja häntä palvottiin kymmenissä eri muodoissa muinaisen Egyptin valtakunnan alueella. Merkittävimpiä kulttipaikkoja oli Edfu. Horus yhdistettiin vahvasti faraoon, jonka katsottiin olevan Horuksen edustaja maan päällä.
Horuksen äiti oli Isis ja isä Osiris. Horuksen uskottiin kostaneen isänsä kuoleman. Hänen uskottiin myös olevan läsnä faraoiden kruunauksessa ja pitävän heihin yhteyttä. Kuolemansa jälkeen faraot muuttuivat Horuksen isäksi Osirikseksi. Myöhemmin Horus yhdistettiin myös Ra-Horakhten muodossa kiinteästi auringonjumala Rahan, ja näitä kahta onkin toisinaan vaikea erottaa toisistaan.
Horus on yksi vanhimmista Egyptissa palvotuista jumalista. Alun perin Horusta pidettiin taivaanjumalana, joka kuvattiin haukkana. Auringon ja kuun katsottiin olevan Horuksen silmät. Taivaanjumalan roolista juontui luontevasti Horuksen rooli auringonjumalana, joka tunnetaan 1. dynastiasta alkaen. Jo vanhan valtakunnan pyramiditeksteissä esiintyy myös Horuksen nimi "Hor-akhty", "Kahden horisontin Horus", joka viittaa tähän auringonjumalana. Jo varhaisdynastisella kaudella Horus yhdistettiin hallitsijaan, ja ensimmäiset faraot käyttivätkin pelkästään kultainen Horus -nimeä, joka oli kirjoitettu suorakulmion muotoisen serekhin sisään kuin kartussiin.
Alun perin Horus kuvattiin haukaksi, toisinaan eteenpäin nojaavaksi, mutta useimmiten pystyssä seisovaksi. Myöhemmin Horusta kuvattiin pääasiassa haukkapäisenä miehenä, jolla oli (kuten faraolla) Ylä- ja Ala-Egyptin kaksoiskruunu. Useimmiten hän pitelee käsissään was-sauvaa ja ankh-symbolia. Horuksella on myös faraon tapaan härän häntä, joka kuvaa voimaa. Usein Horus myös kuvataan lapseksi, joka on äitinsä Isiksen sylissä. Temppeleiden seinillä kuvatuissa kohtauksissa Horuksella on useita rooleja. Horuksella oli neljä lasta.
Varhaisten dynastioiden aikana Horus kilpaili suosiosta Sethin kanssa. Näitä jumalia palvoivat eri ryhmittymät eri alueilla, joista kukin halusi nostaa oman jumalansa ylitse muiden. Yhden faraon tiedetään ottaneen itselleen Seth-nimen Horus-nimen sijaan. Horuksen voidaan katsoa voittaneen tämän kilpailun suosiosta, sillä hänestä tuli laajemmin palvottu jumala, vaikkakin myös Sethin palvonta jatkui voimakkaana.
Horuksen silmä on muinaisen Egyptin tunnetuimpia symboleita. Kun Seth oli tappanut veljensä Osiriksen, haukkapäinen Horus, Osiriksen poika, antoi sen isälleen Osirikselle. Horuksen silmä symboloi sydämen jaloutta ja ylevämielisyyttä. Vielä nykyisin voi Välimerellä nähdä kalastusaluksia, joissa on koristeena Horuksen silmät.
Tšetšeenin kieli
Tšetšeenin kieli (нохчийн мотт, noxçiyn mott) on tšetšeenien puhuma kieli joka kuuluu pohjoiskaukasialaiseen kielikuntaan. Tšetšeenin lähimmät sukukielet ovat naapuritasavallassa puhuttu inguušin kieli sekä Georgiassa batsin kieli (noin parituhatta puhujaa).
Tšetšeenin kielellä on noin 1 393 000 puhujaa. Suurin osa heistä asuu Tšetšeniassa, jossa kieli on virallinen kieli. Lisäksi tšetšeeninkielisiä vähemmistöjä on naapuritasavalloissa Dagestanissa (noin 70 000), Ingušiassa (noin 95 400) ja Kalmukiassa (noin 6 100) sekä muualla Venäjällä ja Turkissa, Jordaniassa ja Syyriassa.
Tšetšeenin kielessä on paljon konsonantteja, murteesta riippuen noin 40–60. Se on kieliopiltaan hyvin omintakeinen, ja kielitieteilijöille se on mielenkiintoinen tutkimuskohde. Kielessä on myös runsaasti vokaaleja (noin 44) ja diftongeja.
Perinteisesti tšetšeenit ovat pitäneet kulttuuri- ja kirjakielinään arabiaa, turkkia ja venäjää. Kielessä onkin runsaasti venäläisiä ja arabialaisia lainasanoja.
1700-luvun lopulla kielestä koottiin Katariina Suurelle noin 400 sanan sanasto. Ensimmäiset tutkimukset tšetšeenin kielestä tehtiin Venäjän pääesikunnan toimeksiannosta, ja Pjotr Uslar julkaisi vuonna 1888 kielen kieliopin.
Varsinainen tšetšeenin kirjakieli luotiin 1900-luvun alussa. Silloin otettiin käyttöön latinalainen kirjaimisto, joka korvasi siihen asti käydyn arabialaisen kirjaimiston. Latinalainen kirjaimisto oli käytössä 1920-luvun puolivälistä vuoteen 1938 asti, jolloin otettiin käyttöön kyrillinen kirjaimisto. Separatistinen hallitus otti uuden latinalaisen kirjaimiston käyttöön 1992. Päätös oli poliittinen, ja sillä vastustettiin venäläisyyttä. Se johti myös siihen, etteivät kielen puhujat enää osanneet lukea kieltä. Toisen Tšetšenian sodan jälkeen Tšetšeniassa on käytetty kyrillistäkin kirjaimistoa.
Tšetšeenin kielen kirjoittamiseen käytetään pääasiassa kyrillistä kirjaimistoa. Lisäkirjaimia ovat Ӏ ja ь (kyrillinen Ӏ korvataan tietotekniikan ongelmien vuoksi usein latinalaisella I-kirjaimella tai 1:llä). Esimerkiksi аь on [ɑ] (ä), уь [ɨ] (y), гІ lausutaan kuten arabian غ ja хь ح. Digrafeja kohdellaan pääasiassa yksikköinä.
Tšetšeenin nominit jaetaan kuuteen taivutusluokkaan tai sukuun, joiden sanoilla on sama prefiksi. Verbi taipuu nominin suvun mukaan muttei persoonissa. Tšetšeeni on ergatiivinen kieli. Nomineilla on kahdeksan sijaa: nominatiivi, genetiivi, datiivi, ergatiivi, allatiivi, instrumentaali, latiivi ja vertailusija eli komparatiivi.