hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Kiiltomato
Kiiltomato ("Lampyris noctiluca") on kovakuoriainen, joka loistaa pimeässä elimistössään kemiallisessa reaktiossa syntyvän valon avulla. Kiiltomatonaaras ohjaa valollaan koiraita luokseen.
Kiiltomato on kovakuoriainen, mutta sukupuolet ovat hyvin erinäköisiä. Aikuinen kiiltonaaras on hieman toukkamainen, eikä sillä ei ole lainkaan siipiä. Koiraat muistuttavat tavanomaisia kovakuoriaisia. Ne ovat ruskeita, pitkänomaisia ja pystyvät lentämään. Keskiruumis on lähes puoliympyrän muotoinen ja pieni pää jää suurelta osin keskiruumiin etureunan alle. Verkkosilmät ovat hyönteisen kokoon nähden huomattavan suuret. Pituutta koiraalla on 10–12 mm. Naaraat ovat 15–20 mm pitkiä, tummanruskeita hyönteisiä. Niillä on selvästi erottuva kilpimäinen keskiruumis, jonka alle pää suureksi osaksi jää. Kävelyraajoja on kolme paria. Takaruumis on selvästi jaokkeellinen ja ensimmäisen jaokkeen reunat ovat vaaleat. Sekä koiraalla että naaraalla on takaruumiin kärjessä muuta ruumista vaaleampana erottuva valoa tuottava elin.
Suomessa tavataan harvinaisena toistakin heimon edustajaa, tuikematoa ("Phosphaenus hemipterus").
Kiiltomatoa tavataan laajalti Euroopassa ja Aasian poikki Kiinaan saakka. Eteläisemmässä Suomessa se on melko yleinen.
Kiiltomatojen tunnetuin ja näkyvin piirre on niiden kyky tuottaa valoa. Ilmiö perustuu kemialliseen reaktioon ja on esimerkki bioluminesenssista. Molemmat sukupuolet kykenevät tuottamaan valoa, mutta pääasiallisesti sitä tuottavat siivettömät naaraat, jotka pyrkivät houkuttelemaan koiraita luoksen. Yleensä naaraat sijoittuvat lehtien alapuolelle, jolloin takapään valorauhasista syntyvä valo näkyy ilmassa lentäville koirasyksilöille. Kiiltomadon voi myös havaita tarkalla hajuaistilla, sillä kiiltomadoista lähtee kuvottava mädän löyhkä. Elinympäristönään kiiltomadot suosivat matalakasvuisia ruohikoita. Aikuiset yksilöt ovat aktiivisia yöaikaan ja viettävät päivät piilossa.
Kiiltomadon munat kuoriutuvat viiden viikon jälkeen munimisesta. Toukkavaihe kestää 2–3 vuotta, minkä jälkeen ne koteloituvat ja aikuistuvat.
Toukat muistuttavat suuresti naaraita, mutta niden tuntosarvet ovat lyhyemmät ja kaikkien takaruumiin jaokkeiden kärjissä on vaaleat täplät. Myös toukat kykenevät tuottamaan valoa, mutteivät loista yhtä kirkkaasti ja pitkiä aikoja kuin aikuiset hyönteiset. Toukkien tuottama valo on lyhyt, himmeä tuikahdus. Toukalla on toimivat kävelyraajat ja se liikkuu melko nopeasti käyttäen apunaan takaruumiin kärkeä.
Kiiltomadot ovat petoja ja saalistavat ravinnokseen kotiloita, joskaan aikuiset kiiltomadot eivät ilmeisesti syö lainkaan. Tarkkaa tapaa, jolla kiiltomato löytää saaliinsa luokse ei tunneta, mutta löydettyään kotilon, toukka puree sitä useita kertoja terävillä leuoillaan erittäen samalla tyypillisesti sitä itseään paljon kookkaampaan saaliiseen halvaannuttavaa myrkkyä. Myrkky liuottaa kotilon kudoksia ja kiiltomato juo liuenneen kudoksen. Joskus kotilon tiedetään selviytyneen elävänä, joskin vahingoittuneena, kiiltomadon hyökkäyksestä.
Etelä-Tiroli
Etelä-Tiroli (, , ladiniksi "Südtirol") on Italian pohjoisin maakunta. Se muodostaa Trentinon maakunnan kanssa Trentino-Etelä-Tirolin alueen. Etelä-Tirolilla on laaja itsehallinto ja sitä kutsutaan autonomiseksi maakunnaksi (saks. "autonome Provinz", ital. "provincia autonoma", ladin. "provinzia autonoma"). Maakunnan asukasluku on noin 515 000 ja sen pääkaupunki on Bolzano (saks. "Bozen").
Etelä-Tiroli sijaitsee Alpeilla ja maakunnassa vallitsee vahva paikallinen kulttuuri, joka juontaa juurensa historiallisiin baijerilais- ja ladinilaisasutuksiin sekä siteisiin saksalaiseen ja itävaltalaiseen kulttuurialueeseen. Erotuksena muista Italian maakunnista Etelä-Tiroli on pääsääntöisesti saksankielinen maakunta. Asukkaista noin 62 prosenttia on saksankielisiä, 23 prosenttia italiankielisiä ja neljä prosenttia ladininkielisiä.
Etelä-Tirolin maakunta oli aikaisemmin osa Itävalta-Unkaria, jossa se kuului samaan hallintoalueeseen nykyään Itävaltaan kuuluvan Tirolin osan kanssa. Ensimmäisen maailmansodan loputtua alue luovutettiin Italialle italiankielisen Trenton ohella 1919. Fasistien valtaannousun jälkeen maakunnassa aloitettiin voimakkaat italialaistamistoimet. Italian antauduttua toisessa maailmansodassa alue liitettiin lyhyeksi aikaa natsi-Saksaan. Toisen maailmansodan jälkeen asukkaat pyysivät alueen palauttamista Itävallan osaksi, mutta liittoutuneet hylkäsivät tämän. Sodan jälkeen koko italialaisten dominoimalle Trentino-Etelä-Tirolille annettiin itsehallinto, mikä ei tyydyttänyt saksankielistä ja alueella toimikin 1950- ja 1960-luvuilla aktiivisia aseellisia vastarintaryhmiä. Pitkällisen vastarinnan seurauksena annettiin lopulta uusi saksalaisväestön oikeudet paremmin huomioiva itsehallintomääräys.
Etelä-Tirolin maakuntavaalit 2013
Etelä-Tirolin väestö jaetaan virallisesti saksaa, italiaa ja ladinia puhuviin kieliryhmiin. Saksan- ja ladininkielisten osuus on 1960-luvulta lähtien hiljalleen noussut ja italiankielisten laskenut. Muita kieliä äidinkielenään puhuvien määrä on samalla kasvanut 10,2 prosenttiin (2011).
Väestö kieliryhmittäin väestönlaskennoissa 1880–2011
Kieliryhmien osuudet väestön antaman ilmoituksen mukaan
Etelä-Tirolissa 116 kunnasta saksankielinen enemmistö on 103 kunnassa. 81 kunnassa saksankielisiä oli yli 90 prosenttia.
Etelä-Tirolin asukkaista ulkomaiden kansalaisia oli (2011) 8,7 % (44 362 henkilöä). Suurin ulkomaalaisryhmä oli albaanit (5 558), saksalaiset (4 677) ja marokkolaiset (3 570). Ulkomaalaisten lapset menevät useimmin italiankielisiin kouluihin joissa ulkomaalaisten osuus on 21 % opiskelijoista. Ulkomaalaisten osuus saksankielisissä kouluissa on vain 6,1 % ja ladininkielisissä 4,0 %.
Rakentaja (munkki)
Rakentaja-nimitystä käytettiin niistä ortodoksiluostarien johtajista, jotka jälleenrakensivat vanhoja luostareita. Koska sellaisten luostarien veljestön määrä oli pieni ja jumalanpalveluselämä usein puutteellinen, ei luostaria johtavaa pappismunkkia nimitetty igumeniksi, vaan hänestä käytettiin nimeä rakentaja. Rakentaja oli siis luostaria johtava pappismunkki vailla igumenin arvoa ja valtuuksia. Rakentajia oli ainakin Valamossa, Konevitsassa ja Petsamossa.
Taistelu
Taistelu on sodankäyntiin liittyvä kamppailu kahden tai useamman osapuolen välillä. Osapuolet pyrkivät kukistamaan toisensa. Taisteluita käydään yleensä sodan aikana ja ne tapahtuvat rajatulla alueella, rajattuna aikana ja niihin sisältyy rajatusti toimintaa; vastarinta, kapina ja sissisota eivät ole taisteluja tässä mielessä. Carl von Clausewitzin mukaan taistelun suunnittelu on taktiikkaa, kun taas sodan suunnittelu on strategiaa.
Taisteluita voidaan käydä maalla, merellä, ilmassa, avaruudessa tai tietoverkoissa.
Ensimmäisiä varsinaisia meritaisteluita käytiin Välimerellä egyptiläisten ja kreikkalaisten välillä pronssikauden muuttuessa rautakaudeksi.
Puhtaat ilmataistelut ovat harvinaisia – taistelu Britanniasta tärkeimpänä esimerkkinä – mutta toisen maailmansodan jälkeen useimmissa maa- ja meritaisteluissa ilmavoimien tuki on ollut tärkeä, usein ratkaiseva.
Luettelo epätavallisista maantieteellisistä nimistä
Tämä on luettelo epätavallisista, mielenkiintoisista ja muuten omituisista maantieteellisistä nimistä.
Paikkakuntia, joiden nimi voi muistuttaa saman kielen tai jonkin muun kielen alatyylisestä sanasta. Todellista yhteyttä nimen ja alatyylisen sanan välillä ei yleensä ole.
Paikkoja, joiden nimi muistuttaa toisesta, tunnetummasta paikasta. Osassa tapauksista yhteys on todellinen, osassa sattumaa.
Paikkakuntia, joiden nimi voi muistuttaa seksuaalisuuteen viittaavasta sanasta. Joskus viittaus voi olla todellinen, joskus homonyymi, joskus nimen alkuperäinen merkitys ei ole ilman erityistietämystä suoraan pääteltävissä.
Pyhäinjäännös
Pyhäinjäännös eli reliikki on uskonnollisesti merkittävä esine, jonka uskotaan olevan pyhimyksen ruumiinosa tai tälle kuulunut esine. Joissakin uskonnoissa pyhäinjäännöksillä uskotaan olevan erityisiä voimia, esimerkiksi kyky parantaa sairaita.
Pyhäinjäännöksiä tavataan monissa uskonnoissa. Erityisen tärkeitä ne ovat hindulaisuudessa ja buddhalaisuudessa. Myös katolisessa ja ortodoksisessa kristinuskossa sekä ainakin osassa islamin suuntauksissa kunnioitetaan pyhäinjäännöksiä. Roomalaiskatolinen kirkko kieltää kategorisesti pyhäinjäännösten myymisen, joka rinnastuu simoniaan. Protestanttinen kristinusko sen sijaan ei anna suurta arvoa pyhäinjäännöksille.
Pyhäinjäännöksiä säilytetään toisinaan erityisessä pyhäinjäännöslippaassa.
Etenkin keskiaikana monista tunnetuista kristillisistä pyhäinjäännöksistä oli liikkeellä useita kappaleita samanaikaisesti. Esimerkiksi Johannes Kastajan pääksi väitettyjä reliikkejä on yhä useita eri maissa.
Reliikki
Reliikki tarkoittaa esimerkiksi seuraavia:
Natriumbentsoaatti
Natriumbentsoaatti on bentsoehapon suola. Sen kemiallinen kaava on CHCOONa, moolimassa 144,11 g/mol, sulamispiste > 300 °C, tiheys 1,44 g/cm (vesi = 1,0 g/cm), leimahduspiste > 100 °C, itsesyttymislämpötila > 500 °C ja CAS-numero 532-32-1. 
Natriumbentsoaattia valmistetaan natriumhydroksidista (lipeästä) ja bentsoehaposta.
Natriumbentsoaatti on yleinen säilöntäaine, jota käytetään sekä kotisäilönnässä että elintarviketeollisuudessa. Se tuhoaa suuren osan hiivoista, bakteereista ja sienistä, mutta on toimivin happamissa olosuhteissa (pH < 3,6), minkä vuoksi sitä käytetään muun muassa hilloissa ja mehuissa. Natriumbentsoaatti on happamuudeltaan neutraalia. Useissa säilöntäohjeissa mainittava natriumbentsoaatti on elintarviketeollisuuden tuotteissa merkitty elintarvikelisäainekoodilla E211.
Natriumbentsoaatti on herkistävä aine. Hengitettynä se kutittaa kurkkua. Bentsoehapoille voi olla myös allerginen. Jos virvoitusjuomaa säilytetään korkeassa lämpötilassa, natriumbentsoaatti voi juomassa yhdessä askorbiinihapon (E300) kanssa muodostaa syöpää aiheuttavaa bentseeniä. Natriumbentsoaatti salpaa solujen mitokondrioita. Toisaalta on näyttöä siitä, että natriumbentsoaatista voi olla jopa suojaavaa vaikutusta Alzheimerin taudissa, Parkinsonissa, MS-taudissa, skitsofreniassa sekä urea-sykliin vaikuttavissa sairauksissa.
Ruutisalaliitto
Ruutisalaliitto () oli katolisen ryhmän vuonna 1605 toteuttama epäonnistunut yritys surmata Englannin kuningas Jaakko I, tämän perhe sekä parlamentin edustajat. Salaliiton oli määrä räjäyttää parlamenttitalo sen vuosittaisissa avajaisissa. Salaliiton päämääränä oli protestanttisen kuninkaan syrjäyttäminen ja katolisen monarkin asettaminen valtaistuimelle. Salaliiton johtajana toimi Robert Catesby.
Ruutisalaliitto oli vain yksi monista Jaakko I:tä vastaan suunnatuista katolisista vallastasuistamisyrityksistä; sitä edelsivät muun muassa "Main Plot" ja "Bye Plot" vuonna 1603.
Katolilaiset olivat Englannissa uskonpuhdistuksen seurauksena vainottu uskontokunta ja esimerkiksi katolisena pappina toimiminen oli kuolemanrangaistuksen uhalla kielletty. Salaliiton taustalla oli pettymys siihen, että Jaakko I jatkoi katolilaisten vainoa.
Monissa Kansainyhteisön maissa juhlitaan edelleen salaliiton epäonnistumista vuosittain 5. marraskuuta polttamalla kokkoja ja ampumalla ilotulitteita. Juhla tunnetaan nimellä "kokkoyö" tai "Guy Fawkesin yö" salaliittoon osallistuneen Guy Fawkesin mukaan.
Benoît Sokal
Benoît Sokal (28. kesäkuuta 1954 Bryssel) on belgialainen sarjakuvapiirtäjä ja tietokonepelisuunnittelija. Hän on piirtänyt parisenkymmentä Ankardo-sarjakuvaa.
Sokal on myös suunnitellut kolme tietokonepeliä: Amerzone, Syberia ja Syberia 2. Kyseisten pelien jälkeen Sokal perusti oman peliyrityksensä nimeltä White Birds Productions, jonka nimen alla hän suunnitteli Paradisen (2006) ja Sinking Islandin (2007). Hänet on myös palkittu tekeleistään tietokonepelien saralla.
Saara
Saara on naisen etunimi, joka lisättiin Suomen almanakkaan vuonna 1852. Nimi tulee heprean hienoa rouvaa tai ruhtinatarta merkitsevästä sanasta. Nimi on ollut lähes alkuperäisessä muodossaan käytössä yli 4 000 vuotta vanha ja tunnetaan lähes kaikkialla maailmassa, useimmissa maissa kuitenkin muodossa Sara tai Sarah.
1800-luvun lopulta vuoden 2015 loppuun mennessä Saara-nimi on annettu 19 846 suomalaiselle naiselle.
Ananias
Ananias oli Raamatussa Uudessa Testamentissa Apostolien tekojen viidennessä luvussa mainittu henkilö, jonka vaimon nimi oli Safira. He olivat alkuseurakunnan jäseniä. Jumala rankaisi heitä äkkikuolemalla Pyhän Hengen pilkasta.
Uudessa Testamentissa on kaksi muutakin Ananiasta: ylimmäinen pappi Ananias ja Ananias, jolla oli osaltaan vaikutus Paavalin kääntymykseen Jeesuksen seuraajaksi.
Transvaal
Etelä-Afrikan tasavalta eli Transvaal oli vuosina 1852–1902 itsenäinen buuritasavalta nykyisen Etelä-Afrikan pohjoisosassa. Nimi Transvaal tarkoittaa Vaal-joen ”takaista” eli pohjoispuolista aluetta.
Transvaalin asuttivat 1830- ja 1840-luvuilla Kapmaasta brittien vainoa paenneet voortrekkerit. Tätä tapahtumaa kutsutaan nimellä "Suuri vaellus". Buurit voittivat helposti paikalliset asukkaat valtataistelussa ja perustivat useita tasavaltoja brittihallinnon ulkopuolelle. 1850-luvulla britit tulivat yhteisymmärrykseen buuritasavaltojen kanssa ja myönsivät itsenäisyyden Transvaalille, josta tehtiin viralliselta nimeltä Etelä-Afrikan tasavalta (ZAK). Toinen pitkäikäisemmäksi muodostunut buuritasavalta oli Transvaalin eteläpuolella sijainnut Oranjen vapaavaltio. Ensimmäisen presidentin Marthinus Wessel Pretoriuksen yritys yhdistää Transvaal ja Oranje johti vuosina 1862–1864 käytyyn Transvaalin sisällissotaan. Britannia valloitti Transvaalin vuonna 1877. Vuonna 1880 Transvaalin buurit nousivat kapinaan koventunutta brittihallintoa vastaan. Buurien johtaja Paul Kruger vaikutti keskeisesti siihen, että ensimmäinen buurisota saatiin päätökseen ja Transvaal sai takaisin itsenäisyytensä vuonna 1881. Sittemmin Kruger valittiin Transvaalin presidentiksi.
Vuoden 1885 alun Witwatersrandin suuri kultalöydös johti ulkomaalaisten ("uitlander") muuttovirtaan Transvaaliin. Pelko kasvavasta brittimallin käyttöönotosta seudulla johti buurien tekemään ennalta ehkäisevään iskuun vuonna 1899. Toinen buurisota johti lopulta Transvaalin uuteen valloitukseen vuonna 1900 ja sen muodolliseen liittämiseen Brittiläiseen imperiumiin vuonna 1902. Sen alueesta muodostettiin Transvaalin siirtokunta. Vuonna 1910 entiset buuritasavallat liittyivät yhteen Kapmaan ja Natalin siirtokuntien kanssa muodostaen Etelä-Afrikan unionin. Entisestä Transvaalin alueesta tuli tämän jälkeen Etelä-Afrikkaan kuulunut Transvaalin provinssi, joka lakkautettiin vuonna 1994.
Bronkhorstspruitin taistelu
Bronkhorstspruitin taistelu oli ensimmäinen suurempi yhteenotto ensimmäisessä buurisodassa. Se oli enemmän tai vähemmän väkivaltainen kahakka brittiläisen armeijan kolonnan ja ryhmän buureja välillä. Taistelu käytiin muutama maili itään Bronkhorstspruitin kaupungista 20. joulukuuta 1880.
Saattueen vahvuudet olivat:
Buurien vahvuus oli noin 250 miestä.
Käyttäen hyväksi vähäistä suojaa, buurit ryömivät noin 180 metrin päähän kolonnasta. Kello 12.30 buurit avasivat tulen Pretoriaan matkalla olleeseen kolonnaan. 15 minuutin sisällä suurin osa upseereista oli kuollut ja kolonnan päädyissä kulkeneiden vaunujen vetoeläimet tapettu, mikä esti täten kolonnan liikkeen. Hyökkäyksen aggressiivisuudesta yllättynyt everstiluutnantti Anstruther antoi käskyn antautua.
Vain 15 minuutin pituisessa taistelussa 156 brittiläistä sotilasta kaatui tai haavoittui loppujen jäädessä vangiksi. Buurit ilmoittivat omiksi tappioikseen 2 kuollutta ja 5 haavoittunutta.
Valssi
Valssi on tietynlainen 3/4-tahtinen musiikki ja siihen tanssittava tanssi. Pääpaino on yleensä tahdin ensimmäisellä iskulla. Tyypillisimmillään valssissa pyöritään täysi käännös kahdella tahdilla eli kuudella askelella.
Ensimmäiset tiedot valssista ovat 1000-luvulta, ja se on vanhin nykyisin tanssittavista seuratansseista. Varhaisin kirjallinen kuvaus valssista on vuodelta 1000, Tegernseen luostarista. Alppiseudulta valssi levisi aina Pohjanmerta myöten. Suomessa valssi vakiintui tärkeimmäksi salonkitanssiksi 1800-luvun aikana. 1800-luvulla syntynyt häävalssiperinne on yksi tekijöistä, jotka ovat pitäneet tanssin elinvoimaisena.
Valssityylit voidaan karkeasti jakaa tempon mukaan (nopeammasta hitaampaan) Wienervalssiin, nopeaan lavavalssiin ja hitaaseen (englantilaiseen) valssiin. Yleensä valssia tanssitaan suljetussa otteessa, mutta wieninvalssissa ja hitaassa valssissa voidaan tehdä myös kuvioita, joissa ote aukeaa.
Valssi lasketaan yleensä tavalla yks-kaks-kol, jota käytetään monissa tanssiseuroissa.
Valssista on Suomessa käytössä myös kansanomaisempi tanssitapa, jota käyttävät etenkin suomalaisen kansantanssin harrastajaseurat. Kuten kilpatanssinakin myös kansanomaisena tanssina valssista on useita erilaisia kuviota ja askelvariantteja.
Kilpatanssissa noudatetaan Suomen tanssiurheiluliiton sääntöjä, joissa on määritelty erikseen eri taitoluokissa sallitut kuviot:
F –LUOKKA
E –LUOKKA
D –LUOKKA
C –LUOKKA
Britit
Britit tai brittiläiset (, "Britons") ovat Yhdistyneen kuningaskunnan (Englanti, Skotlanti, Wales, Pohjois-Irlanti), Mansaaren, Kanaalisaarten tai Britannian merentakaisten alueiden kansalaisia ja heidän jälkeläisiään.
Nimitys britit on johdettu samannimiseltä kelttiläiseltä alkuperäiskansalta, joka eli Britanniassa Forthin vuonon eteläpuolella rautakaudelta varhaiskeskiajalle.
Brittien juuret ovat hyvin hajanaiset. Niihin kuuluvat iirit, kymrit ja skotit ovat kelttien sukulaisia ja englantilaiset ovat sukua anglien ja saksien jälkeläisille anglosakseille sekä vähissä määrin normanneille.
Britteinsaaret asutettiin 15 000–7 000 vuotta sitten. Ensimmäiset asukkaat saattoivat olla baskien sukulaisia. 4500-luvulla eaa. saapuivat maata viljelevät keltit saarille. He toivat mukanaan oman kielensä, josta tuli saarten valtakieli. Kansainvaellusaikana saarille saapuivat germaanikansat anglit, saksit ja juutit, jotka syrjäyttivät alkuperäisasukkaat ja työnsivät heidät länteen ja pohjoiseen. Germaaneista polveutuivat myöhemmin anglosaksit. 700-luvulla saarille tulivat myös viikingit, ja normannien valloitettua Englannin 1066 alueelle muutti lisää viikinkejä.
Utrecht
Utrecht () on samannimisen provinssin pääkaupunki ja neljänneksi suurin kaupunki Alankomaissa. Utrecht sijaitsee keskeisellä paikalla maa-, rautatie- ja vesiväylien solmukohdassa, Reinin ja Amsterdamin välisen kanavan varrella, ja on siksi hyvin tärkeä talous- ja kokouskaupunki. Utrechtin kaupungissa on 316 275 asukasta (1.1.2012) ja kaupunkiseudulla (stadsgewest) 640 000.
Utrechtissä sijaitsee Alankomaiden suurin yliopisto, vuonna 1636 perustettu Utrechtin yliopisto. Siellä on myös Alankomaiden rautateiden pääkonttori. Utrecht on myös yksi Alankomaiden vanhimmista kaupungeista. Historiallisessa keskustassa sijaitsee Alankomaiden korkein kirkontorni (112,3 m).
Utrecht on Alankomaiden korkeimmalla sarjatasolla pelaavan jalkapalloseuran, FC Utrechtin kotikaupunki.
Utrecht sijaitsee keskeisellä paikalla Reinin varrella. Se on tärkeä rautatiesolmukohta, josta on suora rautatieyhteys kahta lukuun ottamatta jokaisen Alankomaiden provinssin pääkaupunkiin. Utrechtiin kulkee myös kolme tärkeää moottoritietä, A2, A12 ja A27.
Kaupungin pohjois- ja eteläpuolella on isoja asumalähiöitä, tärkein näistä on Nieuwegein.
Utrecht kuuluu hallinnollisesti yhteen Utrechtin seutukunnan kanssa. Seutukunnassa ei ole muita keskuksia kuin Utrechtin kaupunki. Silti kyliä Vleuten, De Meern ja Haarzuilens pidetään omina kylinään, eikä Utrechtin kaupunginosina.
Seutukunnan pormestari vuodesta 2008 lähtien on A. Wolfsen.
Utrecht on lähes 2 000 vuotta vanha paikkakunta. Se on saanut alkunsa roomalaisena leiripaikkana. Tämän jälkeen se oli raja-asema joenylityspaikasta (Trecht) alavirtaan (Uut). Raja-aseman avulla suojattiin kauppareittiä Englannin ja Kölnin välillä. Vuonna 1122 piispa myönsi Utrechtille kaupunkioikeudet. Kaupungin ympärille saatiin nyt rakentaa muuri. Muurin sisälle nousi hyvinrakennettuja kivitaloja ja katuverkosto. Kivitalot olivat tuohon aikaan vielä harvinaisuus muissa alankomaisissa kaupungeissa.
Utrechtilla on kolme ystävyyskaupunkia:
Myös Hannover on ollut Utrechtin ystävyyskaupunkina, mutta kaupungit peruivat sopimuksen vuonna 1976.
Kuuluisia Utrechtilaisia:
Dafne Schippers, pikajuoksun maailmanmestari.
Unikeko
Unikeko ("Glis glis") on pieni nisäkäs, joka elää pääosin Keski- ja Etelä-Euroopassa. Britanniassa sitä esiintyy pienellä alueella istutettuna. Aikuinen unikeko on noin 16 cm pitkä, ja sillä on pitkä ja tuuhea häntä. Selkäpuolelta se on harmahtava tai ruskea, vatsapuoli on valkoinen. Unikeko on yöeläin eli nukkuu päivisin ja liikkuu lyhyen ajan öisin. Se nukkuu jopa 20 tuntia vuorokaudessa ja lisäksi talviunta 7 kuukauden ajan, mistä se on saanut nimensäkin. Saksaksi unikeon nimi on "Siebenschläfer", ”seitsennukkuja”.
Antiikin roomalaiset kasvattivat unikekoja ruoaksi ja söivät niitä välipaloina (katso Rooman valtakunnan ruokakulttuuri). He kasvattivat niitä joko suurissa kuopissa tai – varsinkin kaupungeissa – terrakotta-astioissa, jotka muistuttivat etäisesti nykyajan hamsterihäkkejä. Unikekoja syödään edelleen Sloveniassa harvinaisena herkkuna, joskin tapa oli yleisempi ennen toista maailmansotaa. Unikekoa pidetään nykyään joskus lemmikkieläimenä.
Unikeko esiintyy muun muassa Lewis Carrollin kirjassa "Liisan seikkailut ihmemaassa", jossa Unikeko (, kirjan suomennoksissa usein murmeli) osallistuu hatuntekijän teekutsuille. Hahmo kertoo tarinan siirappikaivossa elävistä sisaruksista ja lopuksi höperö jänis ja hatuntekijä työntävät sen teepannuun.
Unikeko on antanut nimensä myös jyrsijöiden lahkoon kuuluvalle unikekojen heimolle ("Gliridae").
Ezekiel Kemboi
Ezekiel Kemboi Cheboi tai Ezekiel Kemboi Yano (s. 25. toukokuuta 1982 Matira, Kenia) on kalenjin-heimoon kuuluva estejuoksija, suurimpina saavutuksinaan miesten 3 000 metrin estejuoksun olympiavoitto Ateenassa 2004 ja Lontoossa 2012 sekä maailmanmestaruus Berliinissä 2009, Daegussa 2011, Moskovassa 2013 ja Pekingissä 2015.
Poikkeuksellisesti Kemboi ei harrastanut juoksua vielä kouluaikoinaan, vaan keskittyi pelaamaan jalkapalloa, toimimaan DJ:nä ja näyttelemään. Hän aloitti juoksuharrastuksensa omin päin koulun jälkeen, ja siirtyi estejuoksuun heimoveljiensä ja samalta Marakwetin alueelta kotoisin olevien Moses Kiptanuin ja William Mutwolin innoittamana. Huhtikuussa 2001 hän osallistui estejuoksukilpailuihin ja voitti juoksun ajalla 8.56. Suoritus teki vaikutuksen maajoukkuevalmentaja Paul Erengiin, joka kutsui Kemboin pian juuri valmistuneeseen korkean paikan harjoittelukeskukseen.
Kemboi kirjoitti lukuisille eurooppalaisille managereille, joista vain Enrico Dionisi vastasi. Toukokuussa 2001 Kemboi kävi juoksemassa Euroopassa kahden viikon aikana viisi kilpailua, ja paransi henkilökohtaisen ennätyksensä aikaan 8.23,66. Kenian maajoukkuekarsinnoissa vuoden 2001 Afrikan nuorten mestaruuskilpailuihin hän sijoitti toiseksi Mike Kipyegon jälkeen, mutta voitti lopulta mestaruuden Mauritiuksella järjestetyissä kisoissa ajalla 8.39,80.
Vuonna 2002 Kansainyhteisön kisoissa Kemboi sijoittui toiseksi Stephen Cheronon ("myöh." Saif Saeed Shaheen) jälkeen ja Afrikan mestaruuskilpailuissa neljänneksi.
Pariisin maailmanmestaruuskilpailuissa 2003 Ezekiel Kemboi Cheboi kävi tiukan kamppailun entistä joukkuetoveriaan, Qatariin siirtynyttä Saif Saeed Shaheenia ("aik." Stephen Cherono) vastaan häviten tälle loppusuoran kirikamppailussa lopulta alle sekunnin erolla.
Ateenan olympialaisissa 2004 Kemboi oli ennakkosuosikki, kun Kenian Olympiakomitea ei antanut periksi Qatariin loikanneen Shaheenin osallistumisen estäneessä pykälässä, joka kieltää kansalaisuutta vaihtaneen urheilijan kilpailemisen olympiakisoissa kolmen vuoden ajan. Ateenan olympialaisten loppukilpailu meni odotusten mukaisesti kenialaisten hallinnassa, ja lopulta Kemboi voitti joukkuetoverinsa Brimin Kiprop Kipruton 0,3 sekunnilla, Paul Kipsiele Koechin varmistaessa Kenian kolmoisvoiton.
Helsingin MM-kisoissa 2005 Kemboi hävisi jälleen mestaruuskamppailun Shaheenille jääden hopealle. Osakan MM-kilpailuissa 2007 hän saavutti kolmannen MM-hopeansa häviten tällä kertaa maanmiehelleen Brimin Kiprop Kiprutolle. Pekingin olympialaisissa 2008 Kemboi jäi seitsemänneksi.
Berliinin MM-kilpailuissa 2009 Kemboi voitti viimein maailmanmestaruuden. Hänen voittoaikansa 8.00,43 oli uusi kisaennätys. Hän uusi mestaruutensa Daegun MM-kilpailuissa 2011 ajalla 8.14,85. Lontoon olympialaisissa 2012 Kemboi voitti toisen olympiakultansa ajalla 8.18,56. Kolmannen maailmanmestaruutensa hän voitti Moskovassa 2013 ajalla 8.06,01 ja neljännen Pekingissä 2015 ajalla 8.11,28. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän sijoittui alun perin kolmanneksi, mutta hylättiin ratalinjan ylittämisen vuoksi. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän oli yhdestoista.
Ray Robinson
Ray Robinson on:
Reuben Kosgei
Reuben Seroney Kosgei (s. 2. elokuuta 1979 Marakwet, Kenia) on kalenjin-heimoon kuuluva estejuoksija.
Kosgei voitti 3 000 metrin estejuoksun Sydneyn olympialaisissa vuonna 2000. Tuolla saavutuksellaan hänestä tuli kautta aikain nuorin estejuoksun olympiavoittaja, sillä hän oli tuolloin vasta 19-vuotias. Aika 8.21,43 oli hitain olympialoppukilpailun voittoaika sitten 1972 Münchenin kisojen. Seuraavana vuonna Edmontonin MM-kilpailuissa hän voitti vielä maailmanmestaruuden.
Vuonna 2002 Reuben sai osakseen voimakasta arvostelua, kun hän jätti yhdessä maanmiestensä Richard Limon ja Bernard Lagatin kanssa osallistumatta Kansainyhteisön kisoihin Manchesterissa, Englannissa, ja päätti sen sijaan keskittyä rahan ansaitsemiseen IAAF:n Kultaisessa liigassa.
Vuoden 2004 Kenian olympiakarsinnoissa Reuben karsiutui Kenian kivikovasta 3 000 metrin estejoukkueesta.
Joseph Keter
Joseph Keter (s. 13. kesäkuuta 1969 Lessos, Kenia) on kalenji-heimoon kuuluva Kenian armeijan upseeri, entinen huippuestejuoksija ja olympiavoittaja.
Keterillä oli uransa aikana ainoastaan yksi ehjä kausi, joka huipentui olympiakultaan Atlantassa vuonna 1996. Atlantassa ylivoimainen voittajasuosikki oli kuitenkin pitemmän aikaa matkaa hallinnut maailmanennätysmies Moses Kiptanui. Huikaisevan jännittävässä olympiafinaalissa nämä kalenji-heimoveljekset tulivat rinta rinnan viimeiselle vesiesteelle, ja viimeisen sadan metrin aikana Keter pystyi kirikamppailussa voittamaan Kiptanuin lopulta 1,1 sekunnin erolla. Voittoaika oli 8.07,12.
Olympialaisten jälkeen Keter voitti Kiptanuin vielä toistamiseen Zürichissä juosten oman ennätyksensä 8.05,99.
Tuon voitokkaan kauden jälkeen Keter jatkoi juoksemista vielä muutaman vuoden, ja voitti vuonna 1997 IAAF Grand Prixin 3000 metrin estejuoksun.
Matthew Birir
Matthew Kiprotich Birir (s. 5. heinäkuuta 1972 Eldama Ravine, Kenia) on kalenji-heimoon kuuluva entinen huippuestejuoksija, 1992 Barcelonan olympialaisten 3000 metrin estejuoksun olympiavoittaja.
Matthew Birir aloitti juoksemisen päästyään St. Patrick's High Schooliin, Iteniin, jossa on kasvatettu monia Kenian huippujuoksijoita.
Vuonna 1992 Barcelonan olympialaisissa 3 000 metrin esteiden ennakkosuosikki oli Patrick Sang. Loppukilpailussa oli jo alusta alkaen selvää, että mitalit tullaan jakamaan Kenian kalenji-heimon juoksijoiden kesken. Viimeisellä kierroksella nuori, tuolloin 20-vuotias, Birir ohitti heimoveljensä Sangin ja voitti kultaa lopulta 0,69 sekunnin erolla Sangiin. Voittoaika oli 8.08,84.
Maailmanmestaruuskisoissa 1993 Birir jäi neljänneksi kun Italian Alessandro Lambruschini kiilasi kalenjirintaman väliin ottaen pronssia. Kullan voitti Moses Kiptanui ja hopean Sang. Myös 1996 Atlantan olympialaisissa Lambruschini otti pronssia ja Birir jäi neljännelle sijalle.
Ahomansikka
Ahomansikka eli metsämansikka ("Fragaria vesca") on ruusukasvien heimoon ("Rosaceae") ja mansikoiden "Fragaria" sukuun kuuluva kasvi.
Ahomansikka kasvaa 5–20 senttimetrin korkuiseksi. Se aloittaa kukintansa joskus jopa toukokuussa mutta kukkii pääasiassa kesä-heinäkuussa. Ahomansikan terälehdet ovat valkoiset ja marjat pieniä ja punaisia. Lehdet ovat mansikalle tunnusomaiset, vaikkakin kohtalaisen pienet. Ahomansikalla voi olla jopa kahden metrin pituisia rönsyjä.
Ahomansikka on nimensä mukaisesti aukean, kuivahkon ja aurinkoisen paikan kasvi. Ahomansikka ei menesty tiheässä ja korkeassa ruohostossa. Luonnonlaidunten vähentyessä ahomansikkakin on vähentynyt, mutta se on löytänyt uusia kasvupaikkoja tienpientareilta.
Ahomansikkaa kasvaa koko Euroopassa Lapin pohjoisosia ja Espanjan eteläosia lukuun ottamatta.
1800-luvun ja 1900-luvun taitteessa ahomansikka oli tärkeä talousmarja. Niitä myytiin toreilla, ja niistä valmistettiin ruokaa. Puutarhamansikoiden korvattua ahomansikat ne jäävät nykyään usein poimimatta.
Pienillä lapsilla ahomansikoiden syöminen voi aiheuttaa allergisen reaktion, ihottuman tai kuumetta.
Ahomansikka ei kestä kuumentamista sisältämiensä aromiaineiden vuoksi, vaan maku kitkeröityy. Ne ovat furaanijohdoksia (2,5-dimetyyli-4-metoksi-3(2H)-furanoni = 'mesifuraani' ja 2,5-dimetyyli-4-hydroksi-3(2H)-furanoni ='fydroksimesifuraani'). Niitä on myös mesimarjassa mutta ei kummankaan lähisukuisessa marjassa puutarhamansikassa ja -vadelmassa. Yhdisteiden pilkkoutumistuotteet ovat luultavasti karvaita.
Aberdeen
Aberdeen (; , ) on yksi Skotlannin 32 hallintoalueesta. Sitä ympäröi Aberdeenshire, joka on kuitenkin oma erillinen hallintoalueensa.
Aberdeen on Skotlannin kolmanneksi suurin kaupunki. Varsinaisessa kaupungissa oli lähes 180 000 asukasta vuonna 2006, kun taas hallintoalueella eli 209 260 henkeä vuonna 2007. Se on yksi maan tärkeimpiä satamakaupunkeja ja Koillis-Skotlannin merkittävin kaupan keskus. Sitä kutsutaan myös leikillisesti Euroopan öljypääkaupungiksi, sillä Pohjanmeri tarjoaa rannikkokaupungille runsaat raakaöljyvarat. Mantereen puolelta sitä reunustavat nummet ja viljelysmaat.
Kaupungin ensimmäinen yliopisto, King's College, perustettiin vuonna 1495. Marischal College perustettiin lähes sata vuotta myöhemmin, vuonna 1593. Näiden kahden yhdistyessä vuonna 1860 syntyi nykyinen Aberdeenin yliopisto.
Aberdeen käsitti alussa kaksi irrallista aluetta: Vanha Aberdeen Don-joen suussa ja Uusi Aberdeen Dee-joen läheisyydessä. Kaupunki paloi Edvard III:n aikana, mutta rakennettiin pian uudelleen laajempana kuin aikaisemmin. Kaupunki kärsi usein tuhoa englantilaisten valloittajien takia, mutta myös Skotlannin sisällissodan aikana, jolloin joutui sen molempien osapuolten ryöstelemäksi.
Aberdeenin päärautatieasema on nimeltään Aberdeenin rautatieasema.
Aberdeenissa toimii Skotlannin Valioliigassa pelaava jalkapallojoukkue Aberdeen FC.
Kipchoge Keino
Hezakieh Kipchoge ”Kip” Keino (s. 17. tammikuuta 1940 Kipsano, Nandin piirikunta, Kenia) on kalenjiheimon nandi-haaraan kuuluva kestävyysjuoksija ja kaksinkertainen olympiavoittaja. Keino harjoitteli juoksua 1 800 metrin korkeudessa Kenian ylängöillä.
Arvokilpailu-uransa Kip Keino aloitti vuonna 1962 Kansainyhteisön kisoissa Perthissä, Australiassa, sijoittuen yhdenneksitoista kolmen mailin matkalla. Vuoden 1964 olympialaisissa Tokiossa hän sijoittui 5 000 metrillä viidenneksi ja karsiutui niukasti 1 500 metrin loppukilpailusta.
27. elokuuta 1965 Keino paransi 3 000 metrin maailmanennätystä kuudella sekunnilla aikaan 7.39,6 kilpailtuaan ensimmäistä kertaa koko matkalla. Myöhemmin samana vuonna hän rikkoi Ron Clarken nimissä olleen 5 000 metrin maailmanennätyksen ajalla 13.24,2. Vuoden 1966 Kansainyhteisön kisoissa Kingstonissa, Jamaikalla hän voitti sekä mailin että kolmen mailin kilpailut. Seuraavissa Kansainyhteisön kisoissa Edinburghissa, Skotlannissa hän voitti 1 500 metriä ja sijoittui kolmanneksi 5 000 metrillä.
Vuoden 1968 olympiakisoissa Meksikossa Keino voitti kultaa 1 500 metrin matkalta uudella olympiaennätyksellä 3.34,9 vaikka kertoman mukaan oli joutunut juoksemaan mailin matkan stadionille myöhästyttyään linja-autosta. Hän otti myös hopeaa 5 000 metriltä vaikka kärsi sappikivistä.
Neljä vuotta myöhemmin Münchenin kisoissa Keino voitti kultaa 3 000 metrin esteissä mutta jäi 1 500 metrillä Pekka Vasalan taakse hopealle.
Vuonna 1973 Kip Keino lopetti urheilu-uransa Kenian kansallissankarina. Keinon esimerkki on toiminut innoittajana monille Kenian huonoissa oloissa eläville nuorille. Nykyään Keino pitää vaimonsa Phyllisin kanssa orpokotia, Kip Keino Children's Homea, jossa elää nykyään noin 90 orpoa kenialaista lasta, joille Keino on tarjonnut mahdollisuuden menestyä elämässä ja kasvaa kunnollisiksi yhteiskunnan jäseniksi. Monet Keinon orpokodin lapsista ovatkin suorittaneet yliopistotutkintoja, jotkut jopa väitelleet tohtoriksi. Vuonna 2000 Keino toteutti pitkäaikaisen unelmansa ja avasi koulun, Kip Keino Schoolin, jota käy nykyään noin 300 kenialaislasta.
Keino toimi Kenian Olympiakomitean puheenjohtajana lähes 20 vuoden ajan vuoteen 2017 asti.
Keino pidätettiin lokakuussa 2018 ja häntä ja eräitä muita vastaan nostetaan korruptiosyyte.
Nanny Still
Nanny Elisabet Still McKinney (31. heinäkuuta 1926 Helsinki – 7. toukokuuta 2009 Bryssel, Belgia) oli suomalainen lasitaiteilija. Suomen taideteollisuuden kulta-aikana 1950-luvulla Still kuului muotoilun suuriin nimiin.
Still valmistui Taideteollisesta keskuskoulusta (nykyisestä korkeakoulusta) Metallitaiteen osastolta vuonna 1949. Samana vuonna hän voitti Riihimäen lasin pohjoismaisen muotoilukilpailun, jonka ansiosta hänet palkattiin töihin tehtaalle. Hänet tunnetaan parhaiten juuri näistä, Riihimäen lasille tekemistään töistä. Tehtaalla hän suunnitteli sekä taidelasi- että käyttölasiesineitä. Still työskenteli Riihimäen lasitehtaassa 1970-luvulle saakka, jolloin Riihimäen tuotanto siirtyi käsityövaltaisesta puhalluslasitekniikasta automatisoituun tuotantoon.
Still avioitui vuonna 1958 amerikkalaisen George McKinneyn kanssa, ja he muuttivat vuonna 1959 Brysseliin. Hän jatkoi Belgiassa asuessaan edelleen taiteellista uraansa suunnittelemalla esineitä Rosenthalin tehtaan lasinpuhaltamolle.
Monipuolisen uransa aikana Still suunnitteli lähes kaikkea koruista paistinpannuihin. Pariisissa vuonna 1956 järjestettyyn näyttelyyn suunniteltu, kristallista hiottu taidelasiteos "Turmaliini" kuuluu hänen luonteenomaisiin töihinsä. Tunnettuja hänen Riihimäen lasille muotoilemiaan lasisarjoja ovat "Harlekiini, Flindari" ja "Grapponia". Rosenthalille 1990-luvulla suunnitelluista töistä voi mainita esimerkiksi "Samoa"-sarjan maljakot.
Still sai ansioistaan Pro Finlandia -mitalin vuonna 1972.
Laing’s Nekin taistelu
Laing’s Nekin taistelu (myös Laingsnekin taistelu) oli suurehko taistelu, joka käytiin ensimmäisen buurisodan aikana 28. tammikuuta 1881 brittiläisten joukkojen ja buurien välillä.
Laing’s Nek eli Laingsnek on sola Drakensbergin vuoriston juurella, jonka läpi kulkee Newcastle-Standertonin tie Natalissa, Etelä-Afrikassa. Britit yrittivät murtautua ulos piirityksestä Laing's Nekin solan kautta voimakkaalla hyökkäyksellä.
Voimasuhteet taistelussa olivat seuraavat:
Taistelu alkoi kello 9.25 aamulla brittien laivaston neljällä yhdeksän paunan tykillä ja kahdella kahden paunan tykillä möyhentäen buurien asemia Pöytävuorella. Kymmenen minuuttia myöhemmin brittien pääosa, koostuen pääosin 58. jalkaväkirykmentin sotilaista, hyökkäsi eteenpäin mutta kohtasi pian vaikeuksia hajonneessa maastossa ennen harjannetta. Kauempana linjassa brittiläinen ratsuväki suoritti rynnäkön Brownlow’s Kopin lähelle kaivautuneita buurisotilaita vastaan. Kuitenkin ratsuväen saapuessa harjanteelle, vastakkaiselle rinteelle kaivautuneet buurit aiheuttivat heille raskaita tappioita ja pakottivat ratsuväen perääntymään.
Kello 10.30 mennessä, uhan poistuttua sivustasta, buurit etenivät hyökkäämään 58. jalkaväkirykmentin kimppuun, joka yhä eteni rinnettä ylös. Kello 11.00 britit saavuttivat harjanteen ja joutuivat juoksuhautoihin naamioitujen buurisotilaiden tuleen vain 50 metrin päästä. Jo ennestään raskaiden tappioiden päälle 58. jalkaväkirykmentti kärsi lisää tappioita, mm. molemmat komentavat upseerit, majuri Hingenstonin ja eversti Deanen. Samaan aikaan pieni osasto buureja siirtyi Majuba Hillin juuren asemistaan ja iskivät brittien laivasto prikaatin kylkeen lähellä Mount Prospectin brittileiriä. Laivastoprikaatin vastatuli piti kuitenkin buurit etäällä. Kello 11.10 kaksi komppaniaa 60. kiväärirykmentistä liikkui ylös Pöytävuorelle antamaan suojaa vetäytyvälle 58. jalkaväkirykmentille ja kello 12.00 mennessä taistelu oli ohitse.
Tappio nähtiin fiaskona, brittien kärsittyä 84 kuolleen ja 113 haavoittuneen tappiot. Suurin osa tappioista lankesi 58. jalkaväkirykmentin kohdalle 74:llä kuolleella ja 101:llä haavoittuneella, mikä oli 35 % rykmentin vahvuudesta. Buurit raportoivat tappioikseen 14 kuollutta ja 27 haavoittunutta.
Frans Joosefin maa
Frans Joosefin maa () eli Lomonosovin maa on Venäjälle kuuluva arktinen saariryhmä Barentsinmerellä Novaja Zemljan pohjoispuolella. Se koostuu 191 jään peittämästä saaresta. Saaret löydettiin 30. elokuuta 1873.
Vuonna 1873 Itävalta-Unkarin naparetkikunnan löytöretkeilijät Julius von Payer ja Karl Weyprecht löysivät saaret tutkimusmatkallaan Koillisväylän etsimiseksi. Saariryhmä nimettiin Itävallan keisari Frans Joosef I:n mukaan. Fridtjof Nansen ja Hjalmar Johansen viettivät talven 1895-1896 saarilla. Norjalla oli jonkin aikaa aluevaatimus saariin, joita se kutsui nimellä "Fridtjof Nansenin maa."
Vuonna 1926 Neuvostoliitto otti saaret haltuunsa ja sinne saapuivat ensimmäiset asukkaat. Saksalainen ilmalaiva Graf Zeppelin aloitti saarten tutkimisen ilmasta heinäkuussa 1931.
Saksa perusti miehitetyn sääaseman Alexandran maalle 22.9.1943 (Operaatio Aarteenkaivaja). Sääaseman miehistö evakuoitiin 11.7.1944 eikä sitä miehitetty uudelleen. Sukellusvene U-387 evakuoi sääaseman radio- ym. laitteet lokakuussa 1944 ja vei Frans Joosefinmaan miehitetyn sääaseman korvaavan automaattisen sääaseman Novaja Zemljalle. Neuvostoliittolainen tutkimusryhmä löysi aseman jäänteet vuonna 1951 ja uudestaan vuonna 2016. Samalle alueelle perustettiin tutkimusasema Nagurskaja. Kylmän sodan aikana saaret julistettiin sotilasalueeksi ja niille rakennettiin pommikonetukikohta.
Saaristo on tuliperäinen. Saarille pääseminen ilman jäänmurtajan apua on mahdollista vain kesällä. Saarten kokonaispinta-ala on noin 16 134 neliökilometriä.
Hallinnollisesti saaret kuuluvat Arkangelin alueen Primorjen piiriin. Saarten postinumero on 163515.Frans Joosefin maan Nagurskajassa () sijaitsee Venäjän federaation pohjoisin rajavartioasema ja lentokenttä. Se on ainoa pysyvästi asutettu paikka saariryhmällä. Lisäksi alueella on joitain hetkittäin asutettuja tutkimusasemia.
Frans Joosefin maan saaristoon suuntautuu selvästi vähäisempi määrä arktista matkailua kuin Norjalle kuuluville Huippuvuorille. Tämän on arvioitu johtuvan osaltaan sekä Frans Joosefin maan saarten vähäisistä matkailua tukevista palveluista että matkojen kalleudesta. Kestoltaan lyhyen ja matkailijamäärältään vähäisen turismin haittoja on pidetty vähäisinä.
UNIVAC I
UNIVAC I (UNIVersal Automatic Computer I) oli ensimmäinen yhdysvaltalainen kaupallisesti valmistettu tietokone. Ensimmäinen UNIVAC toimitettiin Yhdysvaltain väestörekisterille 30. maaliskuuta vuonna 1951. UNIVACin suunnittelivat John Mauchly ja Presper Eckert, jotka olivat aiemmin suunnitelleet ENIAC-tietokoneen. Konetta valmistettiin kaikkiaan 46 kappaletta, ja sen seuraajia olivat muun muassa "UNIVAC II" ja "UNIVAC III".
UNIVAC I sai mainetta Yhdysvaltain vuoden 1952 presidentinvaalien aikaan, kun CBS-televisioyhtiön tietokoneajo ennusti odotusten vastaisesti, mutta oikein, että republikaanien Dwight D. Eisenhower tulisi voittamaan vaalit.
UNIVAC I perustui 5 200 elektroniputkeen, painoi 13 tonnia ja kulutti 120 kilowattia sähköenergiaa. Koko tietokonejärjestelmä vei lattiapinta-alaa noin 116 neliömetriä ja oli 2,6 metriä korkea. Järjestelmään kuului keskusyksikkö, operaattorin ohjauskonsoli, joukko nauha-asemia, muutama kirjoitin sekä ylläpidossa tarpeellinen oskilloskooppi.
Monien muiden varhaisten tietokoneiden tapaan myös UNIVAC käytti binäärijärjestelmän sijasta kymmenjärjestelmää, joskin kymmenjärjestelmän numerot ilmaistiin excess-3-koodattuina osana 7-bittistä (pariteettibitti + 6 databittiä) merkistöä, johon kuului myös kirjaimisto ja joukko välimerkkejä. Järjestelmässä käytettiin ryhmittelyä, joten yhden merkin sisältö oli siis
Esimerkiksi luku nolla kuvattiin (kuten vastaava merkkikin) binäärisenä 100 0011.
Sananleveys oli 12 merkkiä, ja keskusmuistia oli 1 000 sanaa. Muisti oli toteutettu elohopeatankeilla, joihin yksittäiset bitit tallennettiin jatkuvasti vahvistettuina kaikujen sarjoina. UNIVAC suoritti noin 1 905 laskuoperaatiota sekunnissa.
Tietokoneeseen oli saatavilla yksi ensimmäisistä nauha-asemista UNISERVO.
Volmari Iso-Hollo
Volmari Fritijof Iso-Hollo (alk. Hollo, 5. tammikuuta 1907 Ylöjärvi – 23. kesäkuuta 1969 Heinola) oli suomalainen yleisurheilija ja kaksinkertainen 3 000 metrin estejuoksun olympiavoittaja, ja viimeisiä ”Lentäviä suomalaisia”. Iso-Hollon seurat olivat Keravan Veikot, Helsingin Toverit, Keravan Urheilijat ja Helsingin Kisa-Veikot
Nuorena Iso-Hollo harrasti hiihtoa, voimistelua ja nyrkkeilyä. Juoksun pariin hän siirtyi armeijassa. Hän juoksi menestyksekkäästi kaikkia matkoja 400 metrin ja maratonin väliltä.
Ensimmäiset kansainväliset voittonsa Volmari Iso-Hollo saavutti 3 000 ja 5 000 metrin juoksussa Moskovan työläisspartakiadeissa vuonna 1928.
Ensimmäisen olympiakisojen kultamitalinsa Iso-Hollo voitti 1932 Los Angelesissa 3 000 metrin estejuoksussa. Hän mahdollisesti juoksi tuolloin maailmanennätykseen oikeuttavan ajan, mutta kisatoimitsijat sekosivat kierrosten laskussa, kun virallinen kierrosten laskija oli keskittynyt seuraamaan kymmenottelun seiväshyppyä ja unohti soittaa kelloa viimeiselle kierrokselle lähteneelle Iso-Hollolle. Lopulta Iso-Hollon juoksemaksi matkaksi tuli 3 460 metriä. Los Angelesin kisoista Iso-Hollo otti myös hopeaa 10 000 metrin kilpailusta.
Vuonna 1933 Lahdessa Iso-Hollo juoksi 3 000 metrin esteiden maailmanennätyksen ajallaan 9.09,4.
1936 kisoihin Iso-Hollo lähti suurena ennakkosuosikkina. Odotusten mukaisesti Berliinissä hän uusikin olympiavoittonsa parantaen maailmanennätyksen aikaan 9.03,8. Koko kärkikolmikko juoksi alle vanhan maailmanennätyksen. Iso-Hollo oli vuoteen 2012 saakka ainoa kaksinkertainen olympiavoittaja 3 000 metrin estejuoksussa ja Iso-Hollon jälkeen suomalainen ei voittanut estejuoksua arvokisoissa 70 vuoteen (Jukka Keskisalo voitti EM-kultaa 2006). Iso-Hollo voitti Berliinissä myös pronssia 10 000 metrillä.
Olympialaisten jälkeen Iso-Hollo kärsi reumatismista, mutta jatkoi kilpailua vuoteen 1945 saakka. Suomen mestaruuksia ”Vommalle” kertyi uransa aikana yhteensä kuusi (5 000 metrillä 1933, 3 000 metrin esteissä 1936, maastojuoksussa 1932 ja 1936 sekä maastojuoksun joukkuekisassa 1930 ja 1933).
Volmari Iso-Hollo kuoli vuonna 1969 62 vuoden ikäisenä. Keravalla järjestetään vuosittain yleisurheilukilpailut Volmari Iso-Hollon muistoksi. Lisäksi kaupunki on muistanut juoksijasuuruutta patsaalla.
Julius Kariuki
Julius Kariuki (s. 12. kesäkuuta 1961 Nyahururu, Kenia) on kalenji-heimoon kuuluva entinen estejuoksija, 1988 Soulin olympiakisojen 3000 metrin estejuoksun olympiavoittaja.
Kariuki aloitti kansainvälisen kilpailu-uransa 1984 Los Angelesin olympialaisissa, joissa sijoittui 3 000 metrin esteissä seitsemänneksi ajalla 8.17,47. Seuraavana vuonna Kariuki voitti esteissa Afrikan mestaruuden ja IAAF:n maailmancupin.
Soulin 1988 olympialaisissa Kariukia pidettiin yleisesti vasta Kenian kolmanneksi kovimpana juoksijana, mutta loppukilpailussa hän juoksi ajan 8.05,51 ja onnistui jättämään maanmiehensä Peter Koechin hopealle. Pronssia otti Yhdistyneen kuningaskunnan Mark Rowland.
Vuonna 1989 Kariuki voitti 10 000 metriä universiadeissa ja toistamiseen 3 000 metrin esteet IAAF:n maailmancupissa. Vuonna 1990 hän otti kultaa myös Kansainyhteisön kisoista. Seuraavan vuoden maailmanmestaruuskilpailuissa hän sijoittui paraatimatkallaan neljänneksi ajalla 8.16,81 .
Tämä jäi Kariukin viimeiseksi edustustehtäväksi Kenian kivenkovassa estejoukkueessa.
IBM 650
IBM 650 oli maailman ensimmäinen sarjavalmistettu tietokone. IBM valmisti sitä 2 000 kappaletta vuosina 1954–1962. Suomen ensimmäinen toimiva tietokone Ensi oli mallia IBM 650, ja se käynnistettiin ensi kerran Postisäästöpankissa 17. lokakuuta 1958.
IBM 650 oli toteutettu elektroniputkilla, ja se käytti binäärijärjestelmän sijaan kymmenjärjestelmää. Keskusmuistina oli rumpumuisti, joka tallensi 2 000 10-numeroista lukua. Yleisimpänä ulkoisena tallennusvälineenä toimivat reikäkortit. Lisävarusteina oli saatavilla magneettinauha-asema IBM 727 sekä pieni mutta nopea ferriittirengasmuistiyksikkö IBM 653.
Prosper Mérimée
Prosper Mérimée (28. syyskuuta 1803 Pariisi – 23. syyskuuta 1870 Cannes) oli ranskalainen romantiikan ajan kirjailija, historioitsija ja arkeologi. Hänen tunnetuimpaan pienoisromaaniinsa Carmen perustuu Henri Meilhacin ja Ludovic Halévyn laatima libretto Georges Bizet’n oopperaan Carmen. Tämän suositun oopperan ensi-ilta oli 3. maaliskuuta 1875.
Mérimée opiskeli kieliä, kirjallisuutta ja lakia. Suoritettuaan lakitieteellisen tutkinnon hänestä tuli vuonna 1831 meriasiainministerin, kreivi d’Argout’n kabinettisihteeri. Koska hän tunsi hyvin taidealaa – isä oli tunnettu taidemaalari Léonor Mérimée – hän pääsi Ranskan historiallisten muistomerkkien ylitarkastajaksi. Mérimée ystävystyi 1830 Espanjassa Montijon kreivin kanssa, jonka Eugénie-tyttärestä tuli Napoleon III:n puoliso. Napoleon III:n tultua keisariksi 1852 Mérimée kutsuttiin 1853 Pariisin senaatin jäseneksi. Hän oli Napoleon III:n ja tämän Eugénie-puolison läheinen ystävä, paljon Euroopassa matkustellut ja monta kieltä osaava ylimys. Ranskan akatemiaan hänet valittiin 1844. Prosper Mérimée kuoli Cannesissa 66 vuoden iässä.
Mérimée ranskansi venäjänkielistä kirjallisuutta, muun muassa Puškinia, Turgenjeviä ja Gogolia.
Kokooja
Kokooja ("assembler") on teoreettinen nanoteknologinen yleisrakennuslaite, joka käsittelee materiaa yksittäisten atomien tai molekyylien tasolla. Kokooja pystyisi siis rakentamaan käytännössä mitä tahansa, mukaan lukien kopioita itsestään, jos sillä olisi käytössään tarvittava määrä raakamateriaalia ja energiaa.
Kokoojassa voi olla ohjaustietokone sisäänrakennettuna tai sitä voidaan ohjata ulkoisesti. Ulkoisesti ohjattua kokoojaa kutsutaan myös "fabrikaattoriksi". Itsenäiset kokoojat ovat paljon monimutkaisempia valmistaa ja oletettavasti myös vähemmän tehokkaita kuin fabrikaattorit. Lisäksi ulkoisesti ohjattuihin kokoojiin liittyvät turvallisuusriskit ovat pienempiä.