hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Pjažozero
Pjažozero (, , kieli- ja kansatieteellisessä kirjallisuudessa on käytetty myös suomalaistettua muotoa "Päžjärvi") on kylä ja maalaiskunta Vologdan alueen Babajevon piirissä Venäjällä.
Kunnan hallinnollinen keskus on Pjaželkan kylä. Lisäksi siihen kuuluvat seuraavat kylät: Kargozero, Klenozero, Kološma, Nažmozero () ja Pjažozero.
Seudulla asuu 160 vepsäläistä, jotka muodostavat 7,5 % kunnan väestöstä. Kunnan päämies on Natalja Zaharenkova.
Riksgränsen
Riksgränsen on kylä Kiirunan kunnassa, Norrbottenin läänissä Pohjois-Ruotsissa. Riksgränsen sijaitsee aivan Norjan rajan tuntumassa, mistä sen nimikin on peräisin. Napapiirille on matkaa 200 kilometriä, Atlantille vain kuusi kilometriä. Riksgränseniin on hyvät tieyhteydet kaikkialta Ruotsista. Ajomatkaa Kiirunan keskustasta 132 kilometriä, Tukholmasta noin 1 375 kilometriä, Sundsvallista noin 1 000 kilometriä ja Uumajasta noin 735 kilometriä. Kylässä sijaitsee laskettelukeskus.
Riksgränsen syntyi, kun nykyisin Malmbananin nimellä tunnettu rautatieosuus rakennettiin Ruotsin Kiirunan ja Norjan Narvikin välille. Alun alkaen paikalle suunniteltiin jopa pientä kaupunkia. Ensimmäinen talo nousi harjakorkeuteen vuonna 1901, ja vuonna 1934 Ruotsin ensimmäinen hiihtokoulu aloitti toimintansa Riksgränsenillä.
Sulo Wuolijoki
Sulo Ilmiö Wuolijoki (12. huhtikuuta 1881 Hauho – 24. kesäkuuta 1957 Luopioinen) oli suomalainen asianajaja, sanomalehtimies, poliitikko ja kansanedustaja.
Sulo Wuolijoki oli syntyisin Vuolijoen kartanosta Hauholta. Hänen isänsä oli rusthollari ja valtiopäivämies Juho Wuolijoki, s. 1843, ja äitinsä Serafina Antintytär Lagervik, s. 1851 Kärkölän Hähkäniemessä. Myös hänen veljensä Wäinö Wuolijoki oli tunnettu poliitikko.
Sulo Wuolijoki tuli Jyväskylän lyseoon 1897 viidennelle luokalle, jossa hänen luokkatovereinaan olivat muun muassa Edvard Gylling, Martti Kovero ja Otto Wille Kuusinen. Tällä yhteydellä oli myöhemmin suuri merkitys hänen poliittisella urallaan. Sulo Wuolijoki kävi Jyväskylän lyseota 1897–1900, jolloin hän muutti Helsinkiin ja pääsi ylioppilaaksi Suomalaisesta normaalilyseosta 1901. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa, valmistui filosofian kandidaatiksi 1907. Hän oli perustamassa 1905 yhdessä vanhojen koulutoveriensa Edvard Gyllingin, Martti Koveron ja Otto Wille Kuusisen sekä veljensä Wäinön kanssa Ylioppilaiden Sosialidemokraattista Yhdistystä ja Sosialistista Aikakauslehteä.
Wuolijoki ryhtyi aktiiviseksi sosiaalidemokraattiseksi poliitikoksi suurlakon jälkeen ja toimi kansanedustajana 1907–1913. Tällöin hän tuli tunnetuksi erityisen aktiivisena Laukon kartanon torpparien puolustajana heidän häätökiistassaan vuonna 1907. Torpparikysymyksiin hän oli tutustunut erityisesti koulutoveriensa Gyllingin ja Koveron välityksellä, jotka molemmat aikoinaan väittelivät torpparikysymyksistä.
Vuonna 1913 Sulo Wuolijoki vetäytyi aktiivipolitiikasta ja toimi sittemmin asianajajana, sanomalehtimiehenä ja kirjailijana Helsingissä ja Riihimäellä. Sisällissodan jälkeen hän oli vangittuna Isosaaren vankileirillä, jossa pidettiin valkoisten "poliittisesti vaarallisiksi" luokittelemia punaisia.
Wuolijoki kirjoitti 1905 suomenkieliset sanat kansainvälisen työväenliikkeen tunnuslauluun "Kansainvälisen" ("Internationale") yhdessä Otto Wille Kuusisen, Yrjö Sirolan ja Pertti Uotilan kanssa. Laulusta tulikin nopeasti varsin suosittu työväenliikkeen piirissä.
Sulo Wuolijoki avioitui 1908 virolaisen ylioppilaan Ella Maria Murrikin kanssa. Avioliitto päättyi eroon 1923, mutta Ella otti käyttöön nimen Hella Wuolijoki, jolla nimellä hänestä tuli tunnettu poliitikko ja näytelmäkirjailija sekä yleisradion pääjohtaja.
Sulo ja Hella Wuolijoen tytär Vappu avioitui suurlähettiläs Sakari Tuomiojan kanssa. Heidän poikansa on Erkki Tuomioja.
¨
Göteborgin EU-kokouksen aikaiset mielenosoitukset
Göteborgin EU-kokouksen aikaiset mielenosoitukset eli Göteborgin mellakat tapahtuivat Göteborgissa Ruotsissa 14.–16. kesäkuuta 2001 tällöin kaupungissa pidetyn EU-huippukokouksen yhteydessä. Mielenosoitukset kohdistuivat pääasiallisesti EU:n militaristista kehityssuuntaa, Schengenin sopimusta, Ruotsin EU-jäsenyyttä ja kapitalistista globalisaatiota vastaan.
Poliisin mukaan osanottajia oli noin 50 000. Valvomassa oli noin 2 500 ruotsalaista poliisia. Mielenosoituksen järjesti pääasiallisesti kolme koalitiota, "Bush go home", ruotsalainen "Network Göteborg 2001" ja kansainvälinen "Gothenburg action 2001". Mukana oli myös mm. iranilaiskoalitio ja kadunvaltaajia.
Varsinaiset rauhanomaiset mielenosoitukset varjoonsa jättäneet mellakat alkoivat jo tapahtumien ensimmäisenä päivänä, 14. kesäkuuta. 15. päivänä poliisi otti väkivaltaisesti yhteen osan kaupungin pääkadulla järjestetyn anti-kapitalistisen mielenosoituksen osanottajien kanssa. Huippukokouksen aikaisten eri mellakatilanteiden yhteydessä mielenosoittajat heittivät katukiviä, rikkoivat ikkunoita ja polttivat mm. puistonpenkkejä. Poliisit taas löivät mielenosoittajia pampuilla ja yhdessä tilanteessa käyttivät tuliaseita.
15. kesäkuuta Vasaplatsin kadulla järjestetty kadunvaltausjuhla päättyi mellakaksi, kun ensin joukko uusnatseja hyökkäsi mielenosoittajien kimppuun, mielenosoittajien lopulta ajaen uusnatsit pois alueelta. Yksi paikalle tilannetta rauhoittamaan tulleista poliiseista sai iskun ja kaatui maahan, jolloin väkijoukko hyökkäsi hänen kimppuunsa. Poliisi ampui varoituslaukauksia, ja kun yksi mellakoitsijoista heitti kiven poliiseja kohden, yksi poliiseista ampui tätä kohti, haavoittaen häntä vakavasti.
Virallisten tilastojen mukaan 90 mielenosoittajaa ja 53 poliisia loukkaantui, 1 115 pidätettiin, joista 64:lle luettiin tuomio. Syytettyjen joukossa olivat suomalaiset Reko Ravela ja Tapio Laakso. Yhtään poliisia ei asetettu syytteeseen lukuisista valituksista huolimatta. Poliisit ovat myös myöntäneet vääristelleensä todistusaineistoa.
A. Aimo ja Dallapé-orkesteri 3
A. Aimo ja Dallapé-orkesteri 3 on A. Aimon kokoelma-albumi johon on koottu vanhoja savikiekkokappaleita. Dallape-orkesteri säestää A. Aimoa.
A. Aimo ja Dallapé-orkesteri 2
A. Aimo ja Dallapé-orkesteri 2 on A. Aimon kokoelma-albumi, johon on koottu vanhoja savikiekkokappaleita. Dallapé-orkesteri säestää A. Aimoa.
Ekstraklasa
Ekstraklasa on Puolan jalkapallon pääsarja. Sarjassa pelaa 16 joukkuetta ja se perustettiin vuonna 2005 itsenäiseksi ammattilaisliigaksi toimittuaan siihen asti Puolan jalkapalloliiton alaisuudessa nimellä "I liga". Nykyään I liga on Puolan toiseksi korkein sarjataso jolle Ekstraklasan kaksi viimeistä vuosittain putoaa vastavuoroisesti kahden sarjanousijan tilalle. Kaudella 2013–2014 Ekstraklasassa pelattiin uutuutena yksinkertainen ylempi ja alempi loppusarja kahdeksan joukkueen kesken varsinaisen kaksinkertaisen 16 joukkueen sarjan päätteeksi.
Fontainebleaun palatsi
Fontainebleaun palatsi () on suuri renessanssiajan palatsi Fontainebleaun kaupungissa Ranskassa. Palatsia ovat rakennuttaneet useat hallitsijat aina Frans I:stä alkaen. Fontainebleaun kaupunki sijaitsee keskellä laajaa metsää, joka on entinen kuninkaallinen metsästyspuisto.
Palatsin sisätilat ovat ensimmäisiä, jotka edustavat italialaista manierististä tyyliä. Ranskan 1500-luvun manieristinen sisustustyyli tunnetaan myös nimellä Fontainebleaun tyyli. Se yhdisteli veistoksia, metallitöitä, maalauksia, stukkikoristeita ja puutöitä sekä pihassa toi kaavoitetun kukkatarhan. Fontainebleaulaisen tyylin naisen kauneusihanteet olivat manneristisiä: pieni sorea pää pitkässä kaulassa, liioitellun pitkä vartalo ja raajat sekä isot rinnat. Tämä uusi tyyli levittäytyi täältä muihin Pohjois-Euroopan keskuksiin: Antwerpeniin, Saksaan ja lopulta Lontooseen.
Palatsi kuuluu nykyään Unescon maailmanperintöluetteloon.
Ensimmäisen metsästyslinnan Fontainebleauhun rakennutti Capet-sukuinen Robert II vuonna 998. Fontainebleau oli Filip II:n ja Ludvig IX:n suosikkiasuinpaikka. Vuonna 1169 Ludvig VII laajensi linnaa, ja häntä pidetään sen varsinaisena perustajana.
Vuonna 1527 Frans I puratti vanhan linnan ja aloitti nykyisen palatsin rakennuttamisen. Hän palkkasi arkkitehdiksi Gilles le Bretonin. Kuningas kutsui töihin myös arkkitehti Sebastiano Serlion ja Leonardo da Vincin. Frans I:n galleria, jossa on Rosso Fiorentinon freskoja, toteutettiin vuosien 1522–1540 aikana. Henrik II:n valtakautena "The Salle des Fêtes" koristeltiin italialaisten manieristien, kuten Francesco Primaticcion ja Niccolò dell’Abbaten, töillä. Benvenuto Cellinin "Fontainebleaun nymfi" on nykyään esillä Louvressa.
Henrik IV lisäsi palatsiin useita rakennuksia 1500- ja 1600-luvun taitteessa ja myös halkaisi puiston 1 200 metriä pitkällä kanavalla sekä määräsi istutettavaksi mäntyjä, jalavia ja hedelmäpuita. Noin 200 vuotta myöhemmin palatsi oli ajautunut huonoon kuntoon: Ranskan vallankumouksen aikana monia alkuperäisistä huonekaluista myytiin, kuten monista muistakin kuninkaallisista palatseista. Kuitenkin noin vuosikymmenissä Napoleon I onnistui muuttamaan palatsin suuruutensa symboliksi. Napoleon I on vastuussa rakennuksen nykyisestä ulkoasusta. Hän muun muassa rakennutti mukulakivisisäänkäynnin, joka oli tarpeeksi leveä hänen vaunuilleen.
Filip IV, Henrik III ja Ludvig XIII syntyivät palatsissa ja kaksi ensiksi mainittua myös kuolivat siellä. Ruotsin kuningatar Kristiina asui Fontainebleaussa vuosia vuoden 1654 kruunusta luopumisensa jälkeen. Vuonna 1685 palatsissa kirjoitettiin Fontainebleaun edikti, joka kumosi Nantesin ediktin. Bourbon-suvun kuninkaalliset vieraat, kuten Pietari Suuri, majoittuivat palatsissa. Myös paavi Pius VII majoittui palatsissa, kun hän tuli Ranskaan siunaamaan Napoleonin vuonna 1804 sekä ollessaan vuodet 1812–1814 Napoleonin vankina.
Heikki Paloheimo
Heikki Mauri Osmo Paloheimo (s. 7. maaliskuuta 1946 Helsinki) on valtio-opin emeritusprofessori Tampereen yliopistossa. Hän toimi valtio-opin professorina Tampereen yliopistossa vuodesta 2004 vuoteen 2012. Lisäksi hänellä on dosentuureja Turussa ja Tampereella: hän on valtio-opin dosentti sekä Turun yliopistossa että Tampereen yliopistossa ja taloussosiologian dosentti Turun kauppakorkeakoulussa. Paloheimo toimi Tampereen yliopiston yhteiskuntatieteellisen tiedekunnan dekaanina vuosina 2005–2007, yhteiskuntatieteiden tutkimuslaitoksen johtokunnan puheenjohtajana vuosina 2004–2007, politiikan tutkimuksen laitoksen johtajana vuosina 2007–2009 ja politiikan tutkimuksen valtakunnallisen tutkijakoulun johtajana vuosina 2007–2009. Politiikka-lehden päätoimittajana hän toimi vuosina 1983 ja 1991–1992. Vuodesta 2008 vuoteen 2013 hän toimi The Open Political Science Journal -lehden päätoimittajana. Vuonna 2010 Suomalainen tiedeakatemia kutsui Paloheimon jäsenekseen.
Paloheimon vetämät tutkimushankkeet koskevat poliittista osallistumista ja päätöksentekoa. Hän on toiminut vuosien 2003 ja 2007 kansallisten vaalitutkimushankkeiden johtajana. Monissa hankkeissa vertaillaan Suomen poliittista järjestelmää ja poliittisia instituutioita muiden maiden järjestelmiin ja instituutioihin.
Eduskuntavaaleissa 1987 ja 1991, kunnallisvaaleissa 1988 ja 1992 sekä presidentinvaaleissa 1988 Paloheimo toimi Yleisradion TV 1:n vaalitulospalvelun asiantuntijana. Vuosien 1995 ja 1999 eduskuntavaaleissa hän toimi vastaavassa tehtävässä MTV3:n vaalitulospalvelussa.
North Bend (Washington)
North Bend on kaupunki Kingin piirikunnassa, Washingtonin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Kaupunki tuli kuuluisaksi esiinnyttyään David Lynchin televisiosarjassa "Twin Peaks". Weyerhaeuserin sahan lopetettua toimintansa on North Bendistä tullut Seattlen itäisen puolen niin sanottu nukkumalähiö. Kaupungin väkiluku vuonna 2000 oli 4 746.
Kaupungin pinta-ala on 7,6 neliökilometriä. North Bend sijaitsee Kaskadien reunavuorilla, noin 52 kilometriä Seattlesta itään. Läheinen vuori Mount Si kohoaa kaupungin ylle. Lähin kaupunki, Snoqualmie, on noin viiden kilometrin päässä Nort Bendistä.
North Bend
North Bend on seuraavien yhdysvaltalaisten paikkojen nimi:
Rosso Fiorentino
Rosso Fiorentino tai Il Rosso (s. 1494 Firenzessä – k. 1540) oli italialainen manieristinen taidemaalari, joka oli syntymänimeltään Giovan Battista di Jacopo.
Fiorentino aloitti taideopiskelunsa Andrea del Sarton työpajassa yhdessä aikalaisensa Pontormon kanssa. Vuoden 1527 Rooman valloituksen ja ryöstön jälkeen Fiorentino muutti Ranskaan, jossa asui kuolemaansa asti. Hän pääsi Frans I:sen hoviin ja oli yhdessä Francesco Primaticcion kanssa merkittävimpiä taiteilijoita, joka työskenteli Fontainebleaun linnassa, jossa Fiorentino vietti suuren osan elämästään. Primaticcio otti päävastuun linnan taiteellisesta puolesta Fiorentinon kuoleman jälkeen.
Monsignore
Monsignore (lausutaan [mon'sinjoore], italian sanoista "minun herrani", vakiintunut lyhenne mons., ransk. "monseigneur"), on katolisen kirkon papiston arvonimiryhmä, joka jakaantuu neljään luokkaan:Monsignoren arvon myöntää paavi ja se voidaan antaa vain hiippakuntapapille erityisistä kirkollisista ansioista. Arvon saanut kuuluu Paavilliseen perheeseen. Sen sijaan arkkipiispoilla ja piispoilla on monsignoren arvonimi virkansa perusteella.
Arvonimeä "monseigneur" käytetään ranskaksi myös eräistä entisten ja nykyisten katolisten hallitsijasukujen päämiehistä, kuten Monacon ruhtinaasta.
Veli Karhu
Veli Karhu on taloustieteen tohtori ja Tampereen yliopiston kansantaloustieteen dosentti kunnallistieteiden laitoksella. Hänen tutkimusalanaan on empiirinen taloudellinen tutkimus ja selvitystyöt, yritysten investointi, tuottavuus ja kilpailukyky sekä tekninen kehitys ja talouden rakennemuutos.
Karhu aloitti poliittisen uransa Suomen Keskustan riveissä. Hän erosi puolueesta sen jälkeen, kun keskustajohtoinen hallitus päätti hakea EU-jäsenyyttä. Karhu oli Itsenäisyyspuolueen puoluesihteeri vuosina 2004–2008. Vuoden 2003 eduskuntavaaleissa hän oli Muutosvoimat Suomi -puolueen listalla Pirkanmaan vaalipiirissä.
Vuonna 2008 Karhu jätti poliittisen toiminnan.
Vyöturkiskuoriainen
Vyöturkiskuoriainen eli keltavöinen turkiskuoriainen ("Attagenus woodroffei") on noin viisi millimetriä pitkä, tummanruskea ja pyöreähkö kovakuoriainen. Se on tekstiilituholainen ja elää toukkavaiheessa lämpimissä huoneissa.
Vyöturkiskuoriainen on noin puolen sentin mittainen kovakuoriainen. Se on väritykseltään tummanruskea, ja sen selässä on sahanterää muistuttava kellertävä kuvio. Kuoriaisen selvästi jaokkeellinen vartalo on pyöreähkö, ja sen takapäässä on karvatupsu. Toukka kasvaa noin sentin mittaiseksi, ja sen vartalo on taaksepäin suippeneva.
Vyöturkiskuoriainen on tekstiilituholainen, joka toukkavaiheessa elää lämpimissä huoneissa lattialistojen alla, komeroissa tai muissa pimeissä kolosissa syöden tekstiilipölyä sekä kuolleita hyönteisiä. Aikuisena kuoriaiset parveilevat huoneissa. Vyöturkiskuoriaista ei esiinny Suomen luonnossa, vaan se tarvitsee lämpimän talvehtimispaikan. Sitä tavataan Suomen pääkaupunkiseudun vanhoissa rakennuksissa, muissa osissa maata se on harvinaisempi.
Vuodessa kehittyy yleensä kaksi sukupolvea.
Toukka syö luonnonkuituja kuten villaa ja turkiksia. Yleensä tuhot jäävät kuitenkin varsin vähäisiksi kuoriaishavainnoista huolimatta. Aikuinen kuoriainen ei tiettävästi tarvitse ravintoa.
Yleinen siisteys ehkäisee hyönteisten esiintymistä. Vyöturkiskuoriainen on varsin vaikea hävitettävä ja varsinkin kerrostalojen ollessa kyseessä, on syytä harkita koko talon myrkyttämistä vähintään kahteen kertaan mikäli kuoriaisia löytyy useammasta kuin yhdestä asunnosta.
Vyöturkiskuoriaiset saa tuhottua vaatteista ja tavaroista joko pitämällä niitä viikko pakkasessa −20 asteessa tai vähintään +70-asteisessa saunassa noin kaksi tuntia. Molemmat käsittelyt tuhoavat kaikki kehitysvaiheet.
Brutalismi
Brutalismi eli betonibrutalismi on modernistisen arkkitehtuurin suuntaus, joka kehittyi 1950-luvulla reaktiona hillitylle modernismille. Suuntausta kutsutaan joskus myös uusbrutalismiksi. Brutalismi suosi rakennusten selkeän konstruktiivista hahmotusta ja viimeistelemättömiä materiaalipintoja. Käsite syntyi alun perin Englannissa. Suuntaus kukoisti 1950–1970-luvuilla.
Nimen pohjalla on karkeaa tarkoittava sana brutaali. Puhdaslinjainen muotokieli ja viimeistelemättömät betonipinnat ovat tyypillisiä brutalismia edustaville rakennuksille. Betonirakenteet ovat pelkistettyjä eikä raakabetonipinnoille ole tehty silottavaa käsittelyä. Seinäpinnoissa ja julkisivuissa näkyvät valumuottien jäljet ja pinta jätetään maalaamattomaksi.
Arkkitehti Viljo Revell on mainittu betonibrutalismin edustajaksi. Vuosina 1958–1961 hän suunnitteli betonisen Vatialan siunauskappelin, jonka parabolisen holvikaaren muotoon rakennetun kirkkosalin seinät käsiteltiin ruiskubetonilla. Revellin yhdessä Heikki Castrénin kanssa suunnittelema Helsingin Kaivokadulla sijaitseva City Center eli Makkaratalo valmistui 1967. Rakennuksessa oli Keskuskadun puolella isot betoniset ajorampit, joita pitkin ajettiin autolla betonisen parvekekaiteen eli ”makkaran” taakse parkkitasanteelle.
Myös Järvenpään kirkkoa on luonnehdittu tyyliltään betonibrutalistiseksi. Brutalismin tunnetuimpiin edustajiin kuului myös Aarno Ruusuvuori (mm. Tapiolan ja Huutoniemen kirkot). Kansainvälisesti maineikas tyylin edustaja on Le Corbusier, joka myös käytti termiä ensimmäisenä 1950-luvulla. Marjatta ja Martti Jaatisen Oulun monumentaalikeskustan suunnitelma voitti 1962 asemakaavan suunnittelukilpailun. Tästä betonibrutalismin edustajasta valmistui kuitenkin vain osa, teatteri ja kirjasto.
Francesco Primaticcio
Francesco Primaticcio (30. huhtikuuta 1504 Bologna – 1570) oli italialainen manieristinen taidemaalari, arkkitehti ja kuvanveistäjä, joka vietti suurimman osan elämästään Ranskassa.
Mantovassa Giulio Romanon alaisuudessa oppinsa saanut Primaticcio vakiinnutti paikkansa Frans I:n hovissa vuonna 1532.
Yhdessä Rosso Fiorentinon kanssa Primaticcio oli Fontainebleaun linnan johtavia taiteilijoita. Fiorentinon kuoleman jälkeen vuonna 1540 Primaticcio nousi linnan taiteellisen puolen päävastuuseen ja ensimmäiseksi hovimaalariksi. Primaticcio teki linnaan lukemattomia freskoja ja stukkotöitä, joista moni on myöhemmin kadonnut.
Hän pysyi hovitaiteilijana myös Henrik II:n ja Frans II:n hallitsijakaudella. Primaticcion mestariteos Fontainebleaun "Salle d'Hercule" piti hänet ja ryhmänsä työllistettynä 1530-luvulta vuoteen 1559 asti.
Primaticcion tärkeimpiä teoksia on "Odysseus ja Penelope".
Elämänsä viimeisinä vuosina Primaticcio siirtyi arkkitehtuuriin. Hänen merkittävin rakennuksensa on Saint-Denisin basilikan kappeli, jota ei kuitenkaan saatu valmiiksi Primaticcion elinaikana, ja joka tuhoutui tulipalossa 1719.
Shaheen (ohjus)
Shaheen on yhteisnimitys kahdelle Pakistanin armeijan ohjustyypille. Nimi Shaheen tarkoittaa kuninkaallista valkoista haukkaa. Shaheenin nimellä kulkee kaksi ohjusta, I ja II.
Shaheen I (Hatf-4) kantaa 750 km:n päähän eli on yksivaiheinen kiinteäpolttoaineinen lyhyen kantaman ohjus SRBM. Ohjus kuljettaa noin 700 kg taistelukärjen, joka osuu kohteeseensa 200 metrin CEP tarkkuudella. Se on luultavimmin sama kuin Kiinan DF-15 (M-9, CSS-6) ohjus. Shaheenia on arveltu myös parannetuksi Kiinan M-11-ohjukseksi.
Shaheen II (Hatf-6) kantaa 2 000-2 500 km:n päähän, ja ohjuksen tarkkuus CEP on 350 m. Tämä ohjus kuljettaa 700-750 kg taistelukärjen. Se on siis keskimatkan ohjus IRBM, ja se käyttää kiinteää polttoainetta ja on kaksivaiheinen.
Shaheen II on vastaveto Intian Agni-ohjukselle, sillä tämäkin ohjus on kaksivaiheinen, kiinteäpolttoaineinen ja nopeasti laukaistava sotanäyttämön tason keskimatkan ohjus. Shaheen II lienee sama kuin Kiinan M-18. Ohjus oli vuonna 2006 Pakistanin tehokkain ohjus.
Doc Holliday
John Henry "Doc" Holliday (14. elokuuta 1851 – 8. marraskuuta 1887) oli yhdysvaltalainen hammaslääkäri ja peluri Tombstonessa, Arizonassa 1800-luvun lopulla. Hän osallistui Wyatt Earpin kanssa kuuluisaan O. K. Corralin vuokratallin luona tapahtuneeseen välienselvittelyyn 26. lokakuuta 1881 Ike Clantonin joukkoa vastaan.
Keuhkotuberkuloosia potenut Holliday kuoli 36-vuotiaana "Hotel Glenwood"issa, Coloradon Glenwood Springsissä.
Asesankarin maineestaan huolimatta Holliday tappoi todennäköisesti vain yhden tai kaksi ihmistä elämänsä aikana.
Kyösti Järvinen
Gustaf (Kyösti) Nestor Järvinen (31. maaliskuuta 1869 Jyväskylä – 31. maaliskuuta 1957 Helsinki) oli suomalainen Helsingin kauppakorkeakoulun rehtori, kauppa-opin professori, kansanedustaja ja ministeri.
Järvisen vanhemmat olivat rovasti Nestor Järvinen ja Amanda Charlotta Grönholm. Hän pääsi ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta 1888 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1892 ja maisteriksi 1897. Järvinen väitteli valtiotieteen tohtoriksi Kielin yliopistossa Saksassa 1921. Hän sai kauppatieteen kunniatohtorin arvon 1946.
Järvinen toimi Suomen liikemiesten kauppaopiston johtajana 1899–1919 ja Helsingin kauppakorkeakoulun rehtorina 1911–1919. Hän oli kauppakorkeakoulussa kauppa- ja liikkeenhoito-opin professorina 1922–1939, keskuskauppakamarin yliasiamiehenä 1918–1921 ja Postisäästöpankin hallituksen puheenjohtajana 1939–1944.
Järvinen toimi Suomen valtiovarainministerinä Kallion toisessa hallituksessa (31. joulukuuta 1925 – 13. joulukuuta 1926) sekä Sunilan toisessa hallituksessa (21. maaliskuuta 1931 – 14. joulukuuta 1932). Hän toimi myös kauppa- ja teollisuusministerinä Mantereen hallituksessa (22. joulukuuta 1928 – 16. elokuuta 1929). Kansanedustajana hän toimi vuosina 1922–1930 ja vuosina 1931–1937 hän toimi myös Yhteiskunnallisen korkeakoulun kanslerina.
Kyösti Järvinen oli naimisissa 1894–1949 Erika Ristonmaan (k. 1949) kanssa.
Miguel Serveto
Miguel Serveto (myös Michel Servet tai Michael Servetus; 29. syyskuuta 1511 – 27. lokakuuta 1553 Geneve) oli espanjalainen tiedemies, ennen kaikkea lääkäri ja teologi, mutta myös fyysikko ja humanisti. Hän oli monipuolinen tutkija joka julkaisi artikkeleita tähtitieteen, meteorologian, maantieteen, lain filosofian, Raamatun tutkimuksen, matematiikan, anatomian ja lääketieteen alalta. Hän keksi muun muassa sydämen ja keuhkojen välisen verenkierron.
Areiolaisuuteen taipuvainen Serveto kirjoitti kirjan kristinuskosta ja sen harhoista. Eräässä kokouksessa hän uskalsi puhua kolminaisuusoppia ja kaikkia dogmeja vastaan. Tässä kokouksessa oli paikalla myös Jean Calvin, joka ilmoitti piispalle Serveton olevan kerettiläinen. Tämän seurauksena hänet tuomittiin ja vangittiin pakomatkan jälkeen Genevessä jossa hänet poltettiin roviolla vuonna 1553.
Sibelius (juna)
Sibelius oli VR:n junavuoro Helsingistä Pietariin, Venäjälle. Junan pääteasema Pietarissa oli nimeltään Suomen rautatieasema. Junat liikennöivät aamulla Venäjälle, ja illalla Suomeen. Juna pysähtyi matkan varrella Pasilassa, Tikkurilassa, Lahdessa, Kouvolassa, Vainikkalassa ja Viipurissa.
Kalusto oli suomalaista hieman Venäjän liikennettä varten muokattua IC-kalustoa. Sesonkiaikana käytettiin myös sinisiä vaunuja, joissa on ”Sibelius”-teksti. Erilaisten sähköjärjestelmien vuoksi veturi vaihdettiin Vainikkalan raja-asemalla ja Viipurissa.
Muut Suomen ja Venäjän välillä liikennöivät junat olivat venäläiset Repin (Pietariin) ja yöpikajuna Tolstoi (Moskovaan). Näissä junissa käytettiin Venäjän rautatieyhtiön kalustoa. Joulukuussa 2010 Sibelius ja Repin lopettivat liikennöinnin VR:n sekä Venäjän rautatieyhtiön perustaman Karelian Trains -yhtiön hankkiman uuden suurnopeusjunan, "Allegron" myötä. Tolstoin liikennöinti Moskovaan sen sijaan jatkui edelleen.
Zaide
Zaide on Wolfgang Amadeus Mozartin keskeneräiseksi jäänyt ooppera. Mozart alkoi säveltää koomista oopperaa keisari Joosef II:n toiveesta. Mozart oli säveltämässä Turkkiin (kts. "Ryöstö seraljista") sijoittuvaa "pelastusoopperaa" Johann Andreas Schachtnerin librettoon, mutta jätti projektin kesken keskittyäkseen "Idomeneoon". Hän ei koskaan palannut jatkamaan "Zaiden" sävellystä. Mozartin kuoltua teos joutui kadoksiin joiksikin vuosiksi, kunnes säveltäjän leski Constanze löysi sen 1799. Oopperasta puuttuu alkusoitto sekä lyhyt loppunäytös. Lisäksi kohtauksia yhdistävät puheosuudet ovat kadonneet. Keskeneräinen työ julkaistiin vasta vuonna 1838, ja se sai ensiesityksensä lopulta 1866, Mozartin syntymän 110-vuotisjuhlapäivänä. Tunnetuin aaria lienee Zaiden "Ruhe sanft, mein holdes Leben". Zaide esitettiin Suomen Kansallisoopperassa lokakuussa 2006.Sulttaani Soliman on vanginnut Gomatzin. Oopperan alussa Gomatz on työssä orjajoukon kanssa, valittaa kohtaloaan ja nukahtaa lopulta. Hänen nukkuessaan sulttaanin suosikki Zaide tunnustaa rakkautensa Gomatziin ja jättää muotokuvansa hänen viereensä. Herättyään Gomatz rakastuu kuvaan ja kiroaa taas kohtaloaan. Zaide palaa ja kuullaan rakkausduetto. Allazim auttaa heidät pakoon ja ensimmäinen näytös päättyy tertsettoon, jossa ennakoidaan onnellista tulevaisuutta.
Sulttaani on raivoissaan kun huomaa Zaiden kadonneen orjan kanssa. Hän vannoo kostavansa julmasti. Tilannetta keventää Osmin laulamalla koomisen laulun, joka ei varsinaisesti liity juoneen. Rakastavaiset tuodaan takaisin ja sulttaani on vihassaan leppymätön. Kvartetossa Zaide, Gomatz, Allazim ja sulttaani kertovat tunteistaan ja sulttaania pyydetään olemaan armollinen. Mozartin alkuperäinen musiikki päättyy kvartettoon.
Koska alkuperäinen libretto on kadonnut, lopputapahtumat joudutaan rekonstruoimaan. Suomen Kansallisoopperan syksyn 2006 tuotannossa käytetään versiota, jossa vuosien takainen teko palkitaan armeliaisuudella. Sulttaani oli aikanaan joutunut merirosvojen käsiin ja nyt hän tunnistaa, että juuri Allazim oli hänen pelastajansa. Sen vuoksi hän haluaa nyt olla kaikille armollinen ja vapauttaa Gomatzin ja Zaiden. Viimeisessä kuorossa ylistetään Solimanin jalomielisyyttä.
Niccolò dell’Abbate
Niccolò dell'Abbate joskus myös Niccolò (s. 1509 tai 1512 Modenassa – k. 1571) oli italialainen manieristinen taidemaalari ja sisustaja.
dell'Abbate oli aluksi oppipoikana modenalaisten kuvanveistäjien ateljeessa. Hän sai ensimmäiset vaikutuksensa ferraralaisilta taidemaalareilta Garofalolta ja Dosso Dossilta. Hän keskittyi pitkiin friiseihin, joissa hän kuvasi maallisia ja mytologisia aiheita.
dell'Abbaten tyyli kypsyi, kun hän muutti Bolognaan vuonna 1547. Kaupungissa hän sai merkittäviä vaikutteita, joita antoivat etenkin Antonio da Correggio ja Parmigianino, jonka nimi aiemmin yhdistettiin Niccolò dell'Abbaten maalaukseen "Nuoren miehen muotokuva". Hän teki Bolognassa pääasiassa yksityiskohtaisia maisematauluja ja aristokraattisen tyylin metsästyskohtauksia. Tuona aikana hän teki myös muutamia sisustuksia muun muassa herttuan palatsiin Sassuoloon.
Vuonna 1552 dell'Abbate muutti Ranskaan, jossa asui kuolemaansa asti. Ranskassa hän työskenteli kuninkaallisessa Fontainebleaun linnassa sisustusryhmässä Francesco Primaticcion alaisuudessa. dell'Abbate muihin Ranskan ajan töihin lukeutuu muun muassa pariisilaisen kappelin kattofresko.
Niccolò dell'Abbate muistetaan parhaiten mytologisista maisemistaan, jotka ovat inspiroineet myöhempiä taiteilijoita, kuten Claude Lorrainia ja Nicolas Poussinia, sekä runsaista ja aistikkaista piirroksistaan.
Michelle Perry
Michelle Perry (s. 1. toukokuuta 1979 Granada Hills, Kalifornia) on yhdysvaltalainen yleisurheilija, joka päälajit ovat seitsenottelu ja aitajuoksu.
High school -aikoinaan Perryn päälaji oli aitajuoksu, mutta kun hän aloitti opintonsa Kalifornian yliopistossa, hänen valmentajansa suosittelivat hänelle seitsenottelua. Perry sijoittui toiseksi vuonna 2001 NCAA-mestaruuskilpailujen seitsenottelussa. Samana vuonna hän valmistui sosiologian alalta. Perry selviytyi 2004 Ateenan olympialaisiin, joissa hän sijoittui seitsenottelussa neljänneksitoista tuloksella 6124. Tämän jälkeen hän on keskittynyt pika-aitoihin, ja Helsingin MM-kisoissa 2005 hän voittikin 100 metrin aitajuoksussa maailmanmestaruuden ajalla 12,66. Hän voitti lajissa myös n ajalla 12,54 ja ajalla 12,52.
Perry uusi 100 metrin aitojen mestaruutensa 2007 Osakassa.
Mäkäräinen
Mäkäräinen on suomalainen sukunimi. Se on yleisin Iisalmella, Kajaanissa, Puolangalla ja Ristijärvellä. Nimestä on asiakirjamerkintöjä 1500-luvulta lähtien.
Mäkäräinen on melko harvinainen sukunimi. Väestörekisterikeskuksen mukaan vain runsaat tuhat ihmistä on kantanut sitä, ja nykyisenä nimenä se on hiukan yli viidelläsadalla. Sukunimen on arveltu mahdollisesti sisältävän etuvokaalisen muunnoksen Makariokseen perustuvasta kansanomaisesta etunimestä Makara, Makari. Sana voi tarkoittaa myös sääskien alalahkoon kuuluvaa hyönteistä.
Ike Clanton
Ike Clanton (1847, Missouri, Yhdysvallat – 1887) oli yhdysvaltalainen rikollinen. Hän johti rosvojoukkoa, joka hävisi O. K. Corralin revolveritaistelun Wyatt Earpin joukolle 26. lokakuuta 1881.
Ike Clantonin äiti oli Mariah Sexton Clanton ja isä Newman Haynes Clanton. Clantonilla oli neljä veljeä ja kaksi siskoa. Hänen äitinsä kuoli vuonna 1866 Clantonin ollessa alle 20-vuotias.
Meiju Suvas
Meiju Annele Suvas-Berger (s. 22. tammikuuta 1959 Helsinki) on suomalainen artisti.
Lapsena Meiju Suvas kävi balettitunneilla, otti pianotunteja Pohjois-Helsingin musiikkiopistossa, opiskeli jonkin aikaa myös rumpujen soittoa Oulunkylän Pop & Jazz opistossa, lauloi kuorossa ja soitti koulun kokoonpanoissa. Lukioaikoina mukaan tuli tanssiharrastus, erityisesti disco- ja rivitanssit. Suvas on musiikin ammattilainen kolmannessa polvessa.
Suvas kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1978. Malmin kauppaoppilaitoksen yo-linjan hän kävi vuosina 1979–1981. Kauppaopistoaikoina Suvas löysi yhtyeensä soittajat omalta vuosikurssiltaan.
Suvas sävelsi veljensä kanssa joululaulun, joka nauhoitettiin kauppaopiston yhtyeen kanssa Martin Brushanen studiossa. Monen mutkan kautta äänite päätyi Kaj Westerlundin käsiin. Tämän seurauksena Meiju äänitti ensimmäisen singlensä. Joululaulu osallistui myös myöhemmin vuonna 1990 MTV3:n järjestämään joululaulukilpailuun ja sijoittui neljänneksi. Kappaleen "Joulun tunnelma" sovitti Kari Litmanen ja uudet sanat teki Turkka Mali.
Alkuvuodesta vuonna 1981 Jori Sivonen pyysi Meijua laulamaan taustoja euroviisukarsintoihin Frederikille säveltämäänsä "Titanic"-kappaleeseen. Taustoja olivat laulamassa myös Kaija Koo, Helena Lindgren ja Tuire Pentikäinen. Tämän seurauksena Frederik palkkasi Meijun kesäkiertueelleen. Meiju ehti tehdä kaksi kesäkiertuetta Frederikin kanssa.
Vuonna 1982 julkaistu Suvaksen single "Tahdon sinut" nousti listaykköseksi, ja myös B-puoli "Oot paha" saavutti menestystä listoilla. Samana vuonna ilmestyi myös Meijun ensimmäinen pitkäsoitto, joka myi kultaa ja platinaa – yhteensä sitä myyntiin yli 60 000 kappaletta.
Meijun tyyli muuttui 1990-luvulla aikuisemmaksi uuden tuotantoryhmän myötä. Hän etsi ja löysi useita uusia kappaleita levyilleen ulkomaanmatkoiltaan, muun muassa Espanjasta ja Kreikasta.
Suvas on tehnyt 13 pitkäsoittolevyä, joista hän on saanut yhteensä 4 kultalevyä ja 2 platinalevyä. Hänen hittejään kahden ja puolen vuosikymmenen varrelta ovat olleet "Pure mua", "Tahdon sinut", "Tää onnea on", "Muukalainen", "Kaunotar ja Kulkuri", "Ystäväsi aina", "Moliendo Café", "Andalucian yö" ja "Missä milloin vaan""."
Suvas aloitti juhlavuotensa vieton lokakuussa 2017, jolloin järjestettiin Vantaan Viihdeorkesterin säestämä Meijun 35 v. Showjuhlakonsertti Kulttuuritalo Martinuksessa.
Suvas oli ehdokkaana Iskelmä-Finlandian saajaksi vuonna 2011.
2016 Suvas sai ensimmäisen Suomen diskotähti -palkinnon. Viisikymmenvuotisen diskohistorian kunniaksi myönnetyn palkinnon saajan valitsivat DJ:t.
Vuonna 2017 Suvakselle myönnettiin Vantaan kulttuuripalkinto.
Meiju Suvas on toiminut tanssinopettajana Dance City Oy:ssä ja piti lasten tanssikursseja Aira Samulinin tanssikoulussa.Suvas on naimisissa yrittäjä John Bergerin kanssa, ja perheeseen kuuluu kaksi lasta. Hän toimii myös Vantaan mielenterveysyhdistys Hyvät Tuulet ry:n kummina.
Helmut Lotti
Helmut Lotti (oik. Helmut Lotigiers, s. 22. lokakuuta 1969 Gent, Belgia) on belgialainen laulaja.
Lotti aloitti esiintymiset laulukilpailuissa vuonna 1988 nimellä Kevin Leach, ja seuraavana vuonna hän voitti valtakunnallisessa laulukilpailussa toisen palkinnon. Vuonna 1990 hän julkaisi ensimmäisen albuminsa, ja vuonna 1994 häneltä ilmestyi ensimmäinen sävellys "Just For You". Hän on levyttänyt menestyksellisesti klassista musiikkia, afrikkalaista, latino- venäläistä musiikkia, amerikkalaisia pop-klassikoita sekä swingiä. Helmut Lotti on myynyt maailmanlaajuisesti yli 13 miljoonaa albumia ja hänelle on myönnetty yli 80 platina- ja 70 kultalevyä.
Hän toimii vapaaehtoisena UNICEF:in kansallisena hyvän tahdon lähettiläänä ja osallistuu rasismia sekä äärioikeistoa vastaan järjestettyihin 0110 -konsertteihin.
DikuMUD
DikuMUD tai vain Diku on MUD-pelien lajityyppi, jota on yleensä pidetty hyvin taistelu- ja hack and slash -suuntautuneena. Alkuperäisen DikuMUDin kirjoittivat Sebastian Hammer, Tom Madsen, Katja Nyboe, Michael Seifert ja Hans Henrik Staerfeldt Kööpenhaminan yliopiston tietojenkäsittelytieteen laitoksella ("Datalogisk Institut ved Københavns Universitet", DIKU) vuonna 1990, pitkälti AberMUDin ja Dungeons & Dragonsin inspiroimana.
Tekniikaltaan alkuperäinen Diku-palvelinohjelma ei ole kovinkaan hienostunut tai joustava. Muutokset pelimaailmaan (alueet, ei-pelaaja-hahmot eli "mobit" (engl. "mobile"), jne.) tai pelin toiminnallisuuteen vaativat käytännössä ohjelman uudelleenkäynnistämisen ja ainakin jälkimmäisessä tapauksessa ensin myös C-kielisen lähdekoodin uudelleenkääntämisen. Myös pelin parseri (sekä alkuperäisessä Dikussa että uudemmissa johdannaisissa) on varsin yksinkertainen eikä osaa tulkita mitään monimutkaisia, luonnollisen kielen tyylisiä komentoja.
Diku on poikinut useita johdannaisia, joista merkittävimpinä on syytä mainita CircleMUD- ja Merc-haarat. Osa näistä uudemmista Dikuista myös sisältää piirteitä, jotka mahdollistavat pelimaailman ja pelimekanismien muuttamisen MUDin ajon aikana, joskin yleensä huomattavasti rajoitetummin kuin esimerkiksi LPMudeissa.
Sekä alkuperäinen Diku-julkaisu (Gamma0.0) että myöhemmät johdannaiset ovat tyypillisesti vapaasti levitettävää materiaalia, jota saa käyttää epäkaupallisiin tarkoituksiin.
Pitkään toimineita, 1990-luvun alkupuolella avattuja dikumudeja ovat tai ovat olleet muun muassa Apocalypse DikuMUD (Yhdysvallat), GrimneMUD (Norja) sekä Imperial DikuMUD (Suomi).
Crank
Crank on vuonna 2006 valmistunut yhdysvaltalainen toimintaelokuva, jonka pääosissa näyttelee Jason Statham, Amy Smart, Efren Ramirez, ja Dwight Yoakam.
Crank sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 2 515 teatterissa 1. syyskuuta 2006. Elokuvan tuotti Lions Gate Entertainment, ja sen ohjasi sekä käsikirjoitti Mark Neveldine ja Brian Taylor. Ensimmäisenä päivänään elokuva tuotti Yhdysvalloissa 3,3 miljoonaa dollaria, joka oli eniten kyseisenä päivänä. Ensimmäisellä viikollaan Crank tuotti 13 miljoonaa. Elokuvan budjetti oli yhteensä 12 miljoonaa. Lions Gate Films markkinoi elokuvaansa muun muassa YouTuben kautta. Pääosan esittäjä Jason Statham suoritti elokuvassa kaikki ajokohtauksensa itse ilman stuntnäyttelijöiden apuja. Crankin jatko-osan Crank 2:n ensi-ilta oli vuonna 2009.
Chev Chelios (Jason Statham) on palkkatappaja, joka tehtävän suoritettuaan herää kodistaan ja huomaa vointinsa heikoksi. Chelios löytää olohuoneestaan DVD:n, jossa kilpaileva palkkatappaja Verona kertoo ruiskuttaneensa häneen Pekingin cocktailiksi kutsuttua myrkkyä, ja että hänellä olisi vain tunti elinaikaa. Chelios lähtee liikkeelle talostaan ja huomaa pian, että adrenaliinin eritys poistaa väliaikaisesti myrkyn vaikutuksen. Chelios lähtee kostamaan hänet myrkyttäneille henkilöille ja hyvästelemään tyttöystävänsä Even (Amy Smart), samaan aikaan kun hän kamppailee pitääkseen adrenaliinitasonsa korkealla. Elokuvan aikana hän kohtaa useita työnantajiaan etsiessään vastalääkettä mysteeriseen myrkkyyn ja saa lopulta selville kuka kaiken takana on.
Karma (Karman albumi)
Karma on suomalaisen Karma-yhtyeen studioalbumi vuodelta 1973. Albumille on koottu singlejä ja uusia kappaleita.Levyn ensimmäinen kappale "Rock'n roll taas soi" on käännös Vanity Faren kappaleesta "Rock and Roll Is Back". "Sä soudat ja huopaat", "Viimeinen mutka", "Nään tuokion sen" ja "Taas elän" ovat bändin omaa tuotantoa jotka Leif Kiviharju teki Vexi Salmen kanssa. "Wig-wam-bam" sekä "Katujen uhka" ovat aikansa tyyliin raskasta glam rockia, ja kummatkin kappaleet ovat Sweet-yhtyeen kappaleiden käännöksiä. "Manana" on käännös Bay City Rollersin samannimisestä kappaleesta. "Pakoon pahaa maailmaa" on Uriah Heep-kappaleen "Stealin'" käännös. "Kaiken mä saan" on käännös Henner Hoierin kappaleesta "Sie ist noch frei". "Kiviset kadut" on käännös Elton Johnin kappaleesta "Goodbye Yellow Brick Road". Albumilta julkaistiin singleinä Viimeinen mutka/Rock'n roll taas soi, Wig-wam-bam/Kaiken mä saan, Katujen uhka/Manana ja Kiviset kadut/Pakoon pahaa maailmaa. Albumi on siis suurimmaksi osin kokoelma singleistä.
Walvis Bay
Walvis Bay (, ) on Namibian satamakaupunki ja lahti, jonka rannalla kaupunki sijaitsee. Alueella on takanaan hyvin pitkä historia. Kaupungin asukasluku on 85 000 ja pinta-ala 1 124 km².
Walvis Baylaisten suurin tulonlähde on kalastus. Kaupungissa puhutaan englantia, saksaa ja afrikaansia.
8. joulukuuta 1487 portugalilainen laivasto lippulaivanaan "São Cristóvão" purjehti lahteen matkalla Hyväntoivonniemeen. Britit ottivat alueen haltuunsa 1840. Vuodesta 1874 lähtien se kuului brittiläiseen Kapmaan siirto­maahan, vaikka sijaitsi sen muista alueista erillään ja jäi eksklaaviksi keskelle Saksan samoihin aikoihin valloittamaa Lounais-Afrikkaa. Vuonna 1910 siitä tuli osa Etelä-Afrikan unionia.
Ensimmäisen maailman­sodan aikana Etelä-Afrikka miehitti koko Saksan Lounais-Afrikan (nyk. Namibian), joka sodan jälkeen jäi sen hallintaan Kansain­liiton mandaattialueena. Vuonna 1922 Etelä-Afrikka päätti liittää myös Walvis Bayn hallinnollisesti Lounais-Afrikan yhteyteen, vaikkei se mandaatti­alueeseen varsinaisesti kuulunutkaan, mutta vuonna 1977 se liitettiin takaisin Kap­maahan. Kun Namibia vuonna 1990 itsenäistyi, Walvis Bay jäi edelleen Etelä-Afrikan hallintaan mutta luovutettiin Namibialle vuonna 1994.
Pilari
Pilari on rakennuksen vapaasti seisova pystytuki, joka on poikkileikkaukseltaan yleensä nelikulmainen tai pyöreä. Osittain seinään upotettua tai siihen kiinni rakennettua litistynyttä nelikulmaista pilaria kutsutaan pilasteriksi.
Tukipilari eli kontrefori on pilarimainen seinän vahvistukseksi tehty rakennelma, johon kattoholvin sivupaine kohdistuu. Se voi muodoltaan olla joko suora tai porrastettu.
Suomessa kehitettiin lamasalvospilareita käyttävä tukijärjestelmä, joka on käytössä vanhoissa tukipilarikirkoissa.
Ajaton A. Aimo
Ajaton A. Aimo on A. Aimon kokoelma-albumi, johon on koottu vanhoja savikiekkokappaleita. Dallape-orkesteri säestää A. Aimoa.
Henrikki Tikkanen
Tero Henrikki Tikkanen (s. 1970) on suomalainen professori. Aalto-yliopisto nimitti hänet kuluttajatutkimuksen A. I. Virtanen -professoriksi vuonna 2017. Hän toimii myös Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulun tohtoriohjelman johtajana sekä Aalto University Executive Education -yksikön DBA (Doctor of Business Administration) -ohjelman johtajana. Syyskuussa 2013 Tikkanen nimitettiin Tukholman yliopiston kauppakorkeakoulun markkinoinnin professoriksi. Hän luopui kyseisestä virasta elokuussa 2016. Tikkanen on toiminut markkinoinnin professorina Helsingin kauppakorkeakoulun markkinoinnin laitoksella vuodesta 2004. Vuonna 2010 Helsingin kauppakorkeakoulu liittyi perustettavaan Aalto-yliopistoon ja nimettiin Aalto-yliopiston kauppakorkeakouluksi. Tikkanen toimi Kauppakorkeakoulun markkinoinnin/markkinoinnin ja johtamisen laitoksen johtajana 2006–2013. Sitä ennen hän toimi Teknillisen korkeakoulun tuotantotalouden osaston professorina ja MBA-ohjelmien johtajana 2001–2004. Oulun yliopiston apulaisprofessori ja professori hän oli vuosina 1997–2001.
Tikkasen akateemisen tutkimuksen kohteina ovat olleet yritysstrategiat ja liiketoimintamallit, strateginen markkinointi, teollisuuden asiakassuhteet ja verkostot sekä kansainvälinen projektiliiketoiminta ja -markkinointi. Yhteinen nimittäjä useille tutkimuksille on liiketoimintahistoriallinen tutkimusote. 20 tohtoria on valmistunut hänen pääasiallisessa ohjauksessaan. Nykyisistä professoreista tai apulaisprofessoreista heitä ovat muun muassa Jaakko Aspara (Hanken), Johanna Frösén (Hanken), Joel Hietanen (HY), Petri Parvinen (HY), Joonas Rokka (EM Lyon) ja Antti Sihvonen (Karlstads Universitet).
Tikkanen on julkaissut yli sata tieteellistä artikkelia, jotka käsittelevät edellä mainittuja aiheita. Hänen artikkeleitaan on julkaistu muun muassa aikakauskirjoissa Journal of Marketing, Strategic Management Journal, Journal of Management Studies, Industrial & Corporate Change ja Industrial Marketing Management. Hän on myös aktiivinen liikkeenjohdon kouluttaja ja konsultti. Vuonna 2010 hän oli mukana perustamassa ajatushautomo Nordic Institute of Business & Societyä. Hän on ollut useiden hallitusten, neuvottelukuntien ja johtoryhmien jäsen niin yksityisellä kuin julkisellakin sektorilla.
Henrikki Tikkanen väitteli kauppatieteiden tohtoriksi Turun kauppakorkeakoulussa vuonna 1997. Hän toimii myös dosenttina Turun yliopiston kauppakorkeakoulussa, Lappeenrannan teknillisessä yliopistossa ja Lapin yliopistossa.
Haukkametsästys
Haukkametsästys on metsästysmuoto, jossa käytetään kesytettyjä ja koulutettuja haukkoja pyytämään kullekin haukkalajille luontaiseksi luokiteltua riistaa. Metsästyshaukan valintaan vaikuttaa tärkeimpänä metsästysalueen laatu. Haukkametsästys on valittu marraskuussa 2010 Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon. Haukkametsästystä ei ole kielletty Suomessa, vaan kiellot metsästyshaukkojen käyttämisestä ovat koskeneet hakemuksia rauhoitettujen lintujen pyytämiseen. Laillisen pienriistan metsästämiseksi on Suomeen myönnetty yksi metsästyshaukan tuontilupa tiukoin tuontiehdoin vuonna 2011.
Haukkametsästyksessä nykyisin yleisesti käytettyjä lajeja ovat tunturihaukka, muuttohaukka, kanahaukka, varpushaukka sekä amerikkalaiset lajit amerikanhiirihaukka ("Buteo jamaicensis") ja ritarihaukka ("Parabuteo unicinctus"), joita kasvatetaan häkkilintuina myös Euroopassa. Monia muitakin lajeja on käytetty; merkintöjä on maakotkan käyttämisestä susien metsästykseen Kazakstanissa.
Metsäisessä ja peitteisessä maastossa lyhytsiipiset haukat kuten kanahaukka, joka on metsä-spesialisti, ovat yleisesti käytettyjä metsästyshaukkoja. Tämä siksi, että metsä on kanahaukan luontainen elinympäristö, ja se on sopeutunut saalistamaan siellä. Kanahaukka on erittäin nopea sprintteri, jonka käännökset ovat salamannopeita ja joka lentää kiinni yllätystä ja lentonopeutta hyödyntäen lähes minkä tahansa kanahaukan luontaisen saaliseläimen tai linnun. Kanahaukka pyytää muun muassa metsäkanalintuja, jäniksiä ja vesilintuja eli juuri samoja riistaeläimiä mitä ihminenkin metsästää.
Kanahaukan luonne tosin on vaikea, ja siksi sen kouluttamiseen tarvitaan tietoa, taitoa, aikaa ja paljon kärsivällisyyttä. Kanahaukka ei ole paras mahdollinen aloittelijan lintu, sillä se vaatii hoitajaltaan paljon. Haukan pitää lisäksi olla nykyään DNA-testattu, mikrosirutettu, rengastettu ja sillä pitää olla Cites-todistus. Haukkoja kasvatetaan nykyisin tarhoissa, ja ne ovatkin lähes ainoa tapa saada metsästyshaukka. Haukat ovat niin sanottua sekakantaa eivätkä näin sovellu päästettäväksi luontoon risteytymään villien haukkojen kanssa.
Metsästyshaukka on erittäin arvokas, vaikeasti hankittava ja siksi se varustetaankin nykyisin poikkeuksetta joko radio- tai GPS-lähettimellä. Näin karannut haukka on mahdollista löytää. Kanahaukalla pyydetään Keski-Euroopassa pääasiassa jäniksiä, rusakoita ja kaneja. Metsäkanalinnut ovat rauhoitettuja, mutta niiden tilalla on fasaani. Koulutettukin metsästyshaukka iskee villien lajitovereidensa tavoin saalistustilanteessa monesti ohi. Metsästäjällä täytyy olla erittäin hyvä kunto, sillä haukkametsästys vaatii myös metsästäjältä kovaa sprinttikykyä. Kanahaukka kykenee iskemään päivän aikana parikymmentä kertaa, joten mahdollisuus saada saalista on kohtalainen, mutta ei varma. Saalisvarmuuteen vaikuttavat myös metsästäjän refleksit, kuinka nopeasti se kykenee lähettämään käsivarreltaan haukan lentoon. Pienikin myöhästyminen, ja saalis ehti liian kauas (kanahaukka on lyhyen matkan sprintteri).
Unohtumattomat (A. Aimo)
Unohtumattomat on A. Aimon kokoelma-albumi vuodelta 1986, johon on koottu vanhoja savikiekkokappaleita. Säestäjänä toimii Dallape-orkesteri.
Saksan Grand Prix 1998
Saksan Grand Prix 1998 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 2. elokuuta 1998 Saksassa Hockenheimin radalla. Kilpailun voitti paalupaikalta lähtenyt Mika Häkkinen.
Hallinnut maailmanmestari Jacques Villeneuve ajoi kaudella ensimmäistä kertaa palkintosijalle.
Unkarin Grand Prix 1998
Unkarin Grand Prix 1998 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 16. elokuuta 1998 Hungaroringin radalla Unkarissa. Kilpailun voitti Michael Schumacher, joka nousi kolmannesta lähtöruudusta voittoon käyttämällä onnistuneesti kolmen pysähdyksen taktiikkaa. Schumacher ajoi kilpailun nopeimman kierroksen ajalla 1,19.286.
Juhani Pietarinen
Juhani Pietarinen (16. joulukuuta 1938 Iisalmi – 7. elokuuta 2018 Helsinki) oli Turun yliopiston käytännöllisen filosofian professori. Kirjoituksissaan hän käsitteli muun muassa filosofian klassikoita, lääkintäetiikkaa ja ympäristöfilosofiaa.
Panagia
Panagia () on ortodoksisen piispan arvoasemaa ja tehtävää osoittava kaulakoru, joka riippuu piispalla rinnan päällä joko yksinään tai kaularistin kanssa. Panagiassa on yleensä kuvattu Jumalansynnyttäjän ikoni, mutta muukin kuva on mahdollinen; kyseessä voi olla piispan henkilökohtaisen tai hiippakunnalle erityisen merkittävän suojeluspyhän ikoni.
Nimitys panagia on käytössä vain slaavilaisessa perinteessä, kreikkalaisessa perinteessä sitä nimitetään enkolpioniksi.
Joskus käytetään näitä kahta nimitystä rinnakkain, jolloin Panagia tarkoittaa Neitsyt Marian ikonilla ja Enkolpion Kristuksen ikonilla varustettua piispan riipusta. Arkkipiispat, mm. KP arkkipiispa Leo, käyttävät palveluksessa sekä panagiaa että enkolpionia; tämä on heidän virka-asemansa ainoa jumalanpalveluspuvussa käytettävä tunnus.
Suomessa vieraillut KP Washingtonin arkkipiispa ja Kanadan metropoliitta Herman käytti näiden kahden lisäksi myös koruristiä.
Panagia tarkoittaa myös Neitsyt Marian sinetillä varustettua ortodoksista ehtoollisleipää, josta otetaan palanen hänen kunniakseen ehtoollislautaselle proskomidia toimitettaessa.
Puuteri
Puuteri on talkkia, hajusteita tai muuta vastaavaa sisältävä värillinen (tavallisesti ruskeansävyinen) tai valkoinen kosmeettinen aine, jota käytetään varsinkin kasvojen ihon ehostamiseen. Nimitystä käytetään myös ulkoisesti käytettävistä lääkejauheista.
Puuteria levitetään yleensä puuterihuiskulla. Puuterin käyttö oli huipussaan 1700-1800-luvuilla, jolloin ihmiset peseytyivät harvoin. Sen ajan aatelisnaiset peittivät puuterilla likaa ja hajua. Puuterin piti olla täysin valkoista, sillä ylimystön katsottiin olevan iholtaan valkoisia ja muita ylempänä, koska he eivät ruskettuneet esimerkiksi peltotöissä kuten rahvas.
Ensimmäiset puuterit olivat lyijypohjaisia. Lyijyä käytettiin meikeissä jossain määrin 1800-luvulle saakka. 1800-luvulla puuteria tosin alettiin valmistaa jo pääasiallisesti sinkkioksidista. Nykyisin eniten käytetty puuterin raaka-aine on talkki, joka on miltei puhdasta magnesiumsilikaattia. Lisäksi puuterissa on esimerkiksi kaoliinia, joka on miltei puhdasta alumiinisilikaattia.
Nykyään puuteria käytetään lähinnä ihon saamiseksi mattapintaiseksi, kiillon poistamiseksi ja ihovirheiden peittämiseksi.
Puutereita on monia eri laatuja, kuten kivipuuteria, irtopuuteria, meikkipuuteria ja aurinkopuuteria. Myös värivalikoima on laajentunut suuresti.
Aurinkopuuteri on tavallista tummempaa puuteria, joka antaa ruskettuneen vaikutelman. Sitä suositaan etenkin alkukesästä. Monissa aurinkopuutereissa on myös suoja uv-säteitä vastaan. Aurinkopuuterilla voi luoda kasvoille päivettyneemmän vaikutelman lisäämällä sitä kevyesti kasvojen korkeimmille kohdille poskipäille, otsalle ja nenän varteen. Sillä voi myös muotoilla kasvoja korostamalla luonnollisia varjokohtia poskipäiden alla, ohimoilla, leualla ja nenän pielissä.