Elinajanodote
Elinajanodote on tilastollinen suure, joka kuvaa tietyn väestön keskimääräistä kuolinikää. Yleensä elinajanodotteella tarkoitetaan ns. periodielinajanodotetta, joka lasketaan tietylle menneelle ajankohdalle. Vastoin yleistä väärinkäsitystä, ensisijainen tarkoitus ei ole ennustaa tulevaisuutta (vrt. elinajan ennuste). On myös tärkeää huomata, että elinajanodote on epäsymmetrisen jakauman keskiarvo, eikä siis vastaa yleisintä tai todennäköisintä kuolinikää.
Elinajanodote on noussut globaalisti 1900-luvulla lääketieteellisen vallankumouksen seurauksena. Erilaiset lääketieteelliset kehitykset selittävät pääosin elinajanodotteen kohoamisen nykytasolle, mutta myös esimerkiksi ravinnon saatavuuden parantumisella ja sen laadun eli ravitsemuksen parantumisella on ollut vaikutusta siihen. Ensin elinajanodote nousi teollistuneissa maissa, mutta myös maailman keskimääräinen elinajanodote on noussut. Julkisella vallalla on ollut ja on merkittävä vaikutus elinajanodotteen korkeaan tasoon rokotusohjelmien ja julkisen terveydenhuollon kautta.
Elinajanodote lasketaan usein ikäryhmittäin ja sitä vertaillaan eri populaatioiden välillä. Yleisimmin vertaillaan naisten ja miesten elinajanodotteita maiden välillä. Ellei erikseen mainita, mitä ikäryhmää tarkastellaan, tarkoitetaan elinajanodotetta syntymästä. Koska elinajanodotteessa oletetaan kuolleisuuden pysyvän ennallaan ikäryhmittäin, on vastasyntyneen elinajanodote pienempi kuin täysi-ikäisen. Kehittyneissä maissa kuolleisuus on matalaa, mikä johtaa tällaisten maiden korkeaan elinajanodotteeseen. Kehitysmaissa elinajanodote on tavallisesti matalampi korkean lapsikuolleisuuden vuoksi, mutta kehitysmaissa elinajanodotetta laskevat myös erilaiset kehittyneistä maista hävitetyt tartuntataudit ja muut taudit, jotka selittävät myös korkeaa lapsikuolleisuutta. Elinajanodote on kehitysmaissa matala koko populaation tasolla, mutta polarisoituneissa yhteiskunnissa vauraalla yläluokalla elinajanodote voi olla muuta väestöä korkeampi esimerkiksi paremman terveydenhuollon saatavuuden ja vähemmän fyysisesti rasittavan työn vuoksi.
Vastasyntyneiden elinajanodote oli vuonna 2009 korkein Japanissa, jossa keskimääräinen elinajanodote oli samana vuonna syntyneille tytöille 85,7 ja pojille 78,8 vuotta (keskimäärin 82,1 vuotta). Matala elinajanodote selittyy tyypillisesti korkealla lapsikuolleisuudella, ja syntymästä selvinneiden elinikä-ennuste on paljon normaalimpi kuin koko väestölle ilmoitettu. Lisäksi erityisesti eteläisen Afrikan maat kärsivät AIDS-epidemiasta. Alhaisimmat elinajanodotteet vuonna 2009 olivat 31,9 vuotta Swazimaassa ja 38,2 vuotta Angolassa. Kehittyneissä maissa elinajanodotetta laskevat elintasosairaudet.
Maiden välillä vertailtaessa merkittävin selittävä tekijä on lapsikuolleisuus. Kehitysmaissa edelleen iso osa lapsista kuolee muutaman vuoden ikään mennessä, mikä laskee voimakkaasti keskiarvoa. Myös elintaso on tärkeimpiä selittäviä tekijöitä: köyhät elävät vuosia tai vuosikymmeniä (paikasta riippuen) vähemmän kuin varakkaammat. Tähän seikkaan liittyy muun muassa koulutus, asuinolot, elintavat ja työn vaarallisuus. Moni köyhä kehitysmaan nainen kuolee esimerkiksi synnytykseen tai abortin jälkiseurauksiin.
Puolison iällä on tuoreen tanskalaistutkimuksen mukaan erittäin suuri merkitys ihmisen elinajanodotteeseen. Jos puoliso on kahdeksan vuotta vanhempi, ihmisen elinikä jää keskimäärin 20 prosenttia lyhyemmäksi kuin niillä, jotka ovat naineet ikätoverinsa. Mitä suurempi ikäero on, sitä suurempi on avioliiton elinikää alentava vaikutus. Naisilla voidaan havaita sama ilmiö puolison ollessa itseä huomattavasti nuorempi, mutta miehillä nuorempi puoliso päin vastoin lisää pitkäikäisyyttä.
Koulutus- ja ammattiasema vaikuttaa elinikään niin, että hyvin toimeentuleva ja korkeasti koulutettu elää terveemmin ja pidempään kuin alemman koulutuksen saanut ja huonossa asemassa oleva. Tämä näyttäisi koskevan sekä miehiä että naisia. Tutkimustulos perustuu Tampereen yliopiston gerontologian Tervaskannot 90+ -tutkimukseen.
Alkoholin, tupakan ja muiden päihteiden käyttö on elinikää lyhentävä tekijä.
Arviot elinajanodotteesta kiinnostavat muun muassa vakuutusyhtiöitä, antropologeja sekä eläkeviranomaisia. Kansainvälisesti tärkeimpiä tiedon tuottajia ovat Maailman terveysjärjestö WHO ja Suomen Stakesia vastaavat laitokset, jotka pyrkivät tarkkailemaan tilastollisesti kansanterveyttä.
Suomessa elinikä on pidentynyt 10 vuotta 1970-luvulta ja 20 vuotta sotien jälkeen. THL:n professori Erkki Vartiaisen mukaan nämä lisävuodet ovat yleensä terveitä ja toimintakykyisiä. Hänen mukaansa vielä lisää vuosia voidaan saada vähentämällä kolesterolia, verenpainetta ja tupakointia sekä lisäämällä liikuntaa.