hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Faasimuutos
Faasimuutos eli faasitransitio on epäjatkuvuuskohta aineen käyttäytymistä kuvaavissa yhtälöissä. Faasimuutoksia ovat mm. olomuodon muutokset, aineen liukeneminen ja eräät muut tapahtumat.
Termodynamiikassa faasimuutokseen liittyy aina yhden tai useamman fysikaalisen suureen äkillinen muutos pienen lämpötilan muutoksen seurauksena. Erityisesti lämpökapasiteetti on tällainen muuttuva suure. Faasimuutos on aina reversiibeli, eli muutos voi tapahtua kumpaan suuntaan tahansa ja aine voi palautua alkuperäiseen olomuotoonsa. Yleensä faasimuutoksella tarkoitetaan muutosta kiinteän, nesteen, ja kaasumaisen olomuodon välillä.Joskus on mahdollista muuttaa lämpötilaa niin nopeasti, että faasimuutos ei pääse käynnistymään. Täten saadaan aikaan esimerkiksi alijäähtynyttä vettä. Tällöin vesi on nestemäisessä olomuodossa, vaikka lämpötila on alle sen sulamispisteen. Tällainen faasi on metastabiili ja faasimuutos saattaa käynnistyä yllättäen.
Modernissa statistisessa fysiikassa faasitransitiot luokitellaan joko epäjatkuviksi tai jatkuviksi riippuen siitä, liittyykö muutokseen latenttilämpöä vai ei. Hieman vanhanaikaisemman Ehrenfest-luokittelun mukaan terminen faasitransitio on kertalukua n, mikäli vapaan energian n:s derivaatta jonkin termodynaamisen muuttujan suhteen on epäjatkuva. Tämän luokittelun mukaan esimerkiksi neste-kaasu-faasitransitio on ensimmäistä kertalukua, sillä tiheys (vapaan energian derivaatta kemiallisen potentiaalin suhteen) on muutoksessa epäjatkuva. Sen sijaan ferromagneettinen transitio on toista kertalukua, sillä suskeptiivisuus (vapaan energian toinen derivaatta ulkoisen magneettikentän suhteen) on muutoksessa epäjatkuva.
Jatkuvien faasitransitioiden teoria on hyvin tärkeässä osassa modernissa statistisessa fysiikassa, koska transitiopisteen lähettyvillä materiaalilla on monia ainutlaatuisia ominaisuuksia, kuten skaalainvarianssi (kritikaalisuus). Yksinkertaistettuna kritikaalisuus tarkoittaa, että systeemi "näyttää samalta" kaikilla pituusskaaloilla. Kritikaalisuudesta seuraa, että mikroskooppisesti hyvin erilaiset systeemit voivat käyttäytyä identtisellä tavalla faasitransition lähettyvillä. Jatkuvat faasitransitiot jaetaan universaliteettiluokkiin sen mukaan, mitä arvoja ns. kriittiset eksponentit saavat faasitransitiopisteessä. Kenties tärkein menetelmä kriittisten eksponenttien laskemiseen on renormalisaatioryhmä, jonka sovelluksista faasitransitioiden teoriassa Kenneth G. Wilson sai fysiikan Nobel-palkinnon vuonna 1982.
Jääpala on kattilassa, jota lämmitetään liedellä.Kurt Vonnegutin romaanissa "Kissan kehto" veden faasimuutos on keskeinen teema. Elämä maapallolla mullistuu, kun tieteilijä kehittää veden faasin, joka jäätyy lämpötilassa +45,8 °C.
Tšuktšien niemimaa
Tšuktšien niemimaa () on Venäjän ja samalla koko Euraasian itäisin niemimaa Koillis-Siperiassa. Se ulottuu idässä Beringinsalmeen, joka erottaa sen Pohjois-Amerikasta, ja salmen rannalla on Aasian itäisin kohta Dežnevinniemi. Pohjoisessa niemimaa rajoittuu Jäämereen ja etelässä Beringinmereen, joka on Tyynenmeren pohjoisin osa. Niemimaa kuuluu Tšukotkan autonomiseen piirikuntaan, ja sen asukkaat ovat pääosin tšuktšeja.
Helvetinjärven kansallispuisto
Helvetinjärven kansallispuisto on Pirkanmaalla Ruoveden kunnassa sijaitseva vuonna 1982 perustettu, 49,8 neliökilometrin laajuinen kansallispuisto, jonka hoidosta vastaa Metsähallitus. Helvetinjärveä luonnehtivat miljoonia vuosia vanhat rotkolaaksot, jotka luovat pirkanmaalaiseen ikimetsään jylhän ja vaihtelevan luonteen. Alueen useista rotkoista tunnetuin on varsinaisen Helvetinjärven kaakkoiskulmassa sijaitseva Helvetinkolu, joka on ollut tunnettu matkailunähtävyys jo 1800-luvulla.
Kansallispuisto on pääosin entistä talousmetsää. Vuonna 2010 raivonneet myrskyt kaatoivat paljon metsää Helvetinjärven kansallispuistossa. Myrskyn jäljet monipuolistavat kansallispuiston luontoa, koska kaatuneet puut jätetään kansallispuistossa lahoamaan. Tämä auttaa monia hyönteisiä, kuten kovakuoriaisia ja kaksisiipisiä, jotka ovat riippuvaisia lahopuusta.
Helvetin portilla on ravintola, WC, suihku, vesipiste, asuntoautoalue, mökkivuokrausta ja parkkipaikka. Ravintolassa on info-piste, matkamuistoja sekä lähiruokaa kuten mm. villisikaa ja strutsia. Alueella olevalle villisika/strutsitilalle on ilmainen pääsy. Portti on kahdesta juuret taivasta kohden seisovasta puusta tehty tervattu sisäänkäynti kansallispuistoon Kankimäen alueella. Helvetinkoluntie jatkuu Visuvedentieltä Helvetin portin ohi Laakanperään. Opasteet kantatie 66:lta.
Matkahuolto liikennöi Tampereelta ja Helsingistä Ruovedelle kansallispuiston itäpuolelle. Tampereen seudun joukkoliikenteen linja 85V Tampereelta Virroille kulkee kansallispuiston länsipuolelle.
Hakaneula
Hakaneula on neula, joka sisältää jousen ja hakasen avulla kiinni pysyvän lukitusmekanismin. Lukittu hakaneula muodostaa silmukan, joka estää neulaa luistamasta pois paikaltaan. Hakaneulan avulla voidaan kiinnittää kankaita toisiinsa tai esimerkiksi heijastimen naru kiinni kankaaseen.
Hakaneuloja käytetään sellaisenaan korvakoruina ja vaatteiden koristeina esimerkiksi punk-tyylissä.
Koneenosien lukitsemiseen käytetään usein sokkaa, joka muistuttaa toiminnaltaan hieman hakaneulaa. Myös rintaneuloissa käytetään hakaneulan kaltaista kiinnitysmekanismia.
Muinaiset kreikkalaiset, italialaiset ja sisilialaiset olivat jo käyttäneet yksinkertaista hakaneulaa. Niissä ei ollut säppeä tai jousia, jotka auttavat lukitsemaan neulan paikoilleen.
Nykyaikaisen hakaneulan keksi yhdysvaltalainen Walter Hunt vuonna 1846. Hunt oli velkaa 15 dollaria ja mietti kuinka maksaisi velkansa takaisin. Hän mietti työpöytänsä ääressä ja väänteli käsissänsä metallilangan palaa. Kolmen tunnin jälkeen hän oli taivutellut huomaamattaan hakaneulan muodon. Hunt myi keksintönsä oikeudet velkojalleen 400 dollarilla. Keksintö patentoitiin heinäkuussa 1849.
Huntin hakaneulat valmistettiin alun perin kuuden metallin yhdistelmästä: kupari, rauta, alumiini, kulta, hopea ja platina yhdistettiin sulattamalla, minkä jälkeen ne muotoiltiin hakaneulaksi.
Hakaneulasta käytetään eri murrealueilla (pääosin Pohjanmaalla) myös nimityksiä pinnaneula (lienee ruotsinkielestä) ja taipperineula, joka tulee englannin kielen vaippaneulaa tarkoittavasta sanasta (diaper pin). Hieman pohjoisempana käytetään nimitystä poikaneula.
Magas
Magas (ing. ja ) on Venäjän federaatioon kuuluvan Ingušian pääkaupunki. Kaupunki perustettiin vuonna 1995 ja pääkaupunki siitä tuli vuonna 2002, jolloin se korvasi aiemmin pääkaupunkina olleen Nazranin. Magas sijaitsee maanteitse 9 kilometriä Nazranin eteläpuolella.
Hallintokaupunki Magas on asukasluvultaan hyvin pieni.
Piparkakkutalo
Piparkakkutalo on piparkakkutaikinasta rakennettu syötävä koriste, joka on suosittu etenkin jouluna. Piparkakkutalot voivat olla muodoltaan esimerkiksi mökkejä, linnoja tai kirkkoja. Piparkakkutalon osat muotoillaan aluksi taikinasta, paistetaan erilleen ja kootaan rakennuksen muotoiseksi kiinnittämällä ne toisiinsa sulatetun sokerin tai sokeriveden avulla. Talo voidaan koristella esimerkiksi makeisin, hedelmin, sokerivesikuorrutteella tai tomusokerilla. Piparkakkutalo pohjautuu saksalaisiin satuihin.
Piparkakkutaloperinne on paljon uudempi kuin piparkakut. Suomen ensimmäinen piparkakkutalo tehtiin Lucian päivän tienoilla vuonna 1919, minkä jälkeen tapa on yleistynyt. Piparkakkutalot ovat peräisin Saksasta, jossa Grimmin veljesten Hannu ja Kerttu -satu innosti kotileipureita tekemään jouluisin noita-akan mökkejä.
Yuma (Arizona)
Yuma on kaupunki Arizonan osavaltiossa Yhdysvalloissa. Kaupungin väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 77 515. Yuma sijaitsee Arizonan lounaiskulmassa lähellä Kalifornian ja Meksikon rajaa.
Pribilofsaaret
Pribilofsaaret tai "Pribylovinsaaret" (, joskus myös "Fur Seal Islands") on Yhdysvalloille kuuluva vulkaaninen saariryhmä Beringinmeressä. Alaskan osavaltioon kuuluva 200 km² kokoinen saariryhmä sijaitsee noin 450 km Alaskan mantereesta. Saarilla asuu noin 700 ihmistä, jotka ovat keskittyneet St. Paulin ja St. Georgen kaupunkeihin, jotka sijaitsevat samannimisillä saarilla.
Saaret löydettiin vuonna 1767, ja vuonna 1788 niillä vieraili venäläinen merenkulkija Gavriil Pribylov, jonka mukaan saariryhmä on saanut nimensä. Pribylov huomasi saarelle kiima-aikaan kerääntyvät turkishylkeet (pohjanmerikarhu, "Callorhincus ursinus"), joiden ansiosta saarista tuli myöhemmin kuuluisia.
Vuonna 1867 saariryhmä siirtyi Alaskan mukana Venäjältä Yhdysvalloille. Vuosina 1870−1890 Yhdysvaltain hallitus vuokrasi saaria Alaska Commercial Company -yhtiölle. Vuodet 1890−1910 North American Commercial Company -yhtiöllä oli monopoli saarien turkispyyntiin. Tämä aiheutti alueen hyljekannan huomattavan supistumisen.
Vuoden 1966 "Fur Seal Act" (”turkishyljelaki”) kielsi turkishylkeiden pyynnin Pribilofsaarilla muilta kuin alkuperäiskansoilta.
Saaret tunnetaan nykyisin lintubongareiden paratiisina. Niillä elää noin 240 lajia, joista monia ei tavata muualla Pohjois-Amerikassa.
Shumagininsaaret
Shumagininsaaret () on 20 saaren muodostama ryhmä Alaskan mantereen eteläpuolella. Suurimmat saaret ovat Unga Island, Popof Island ja Nagai Island. Alueella asuu muun muassa aleutteja. Suurimmassa kaupungissa Sand Pointissa on vajaa 900 asukasta. Saaret on nimetty Vitus Beringin vuoden 1741 retkikunnan mukana olleen ja sillä keripukkiin kuolleen merimiehen Nikita Šumaginin mukaan.
Skandinavismi
Skandinavismi on 1800-luvulla syntynyt ajatus kaikkien skandinaavien yhtymisestä yhden ja saman valtion alaisuuteen. Tanskan, Ruotsin ja Norjan samankaltaisen kulttuuriperinnön ja kielen sekä yhteisen historian ajateltiin mahdollistavan niiden yhdistymisen. Esimerkiksi Kalmarin unionin aikoihin 1300- ja 1400-luvuilla Skandinavian mailla oli ollut yhteinen hallitsija. Poliittinen skandinavismi romahti 1860-luvulla Tanskan-Preussin sotaan Ruotsin kieltäydyttyä auttamasta Tanskaa muuten kuin vapaaehtoisjoukoilla. Skandinavismin perinne on säilynyt pohjoismaisen kulttuuriyhteistyön muodossa.
Manitobajärvi
Manitobajärvi () on laaja, pinta-alaltaan 4 624 km² järvi Pohjois-Amerikan keskiosissa, Manitoban provinssissa Kanadassa. Järvi sijaitsee noin 75 kilometriä luoteeseen provinssin pääkaupungista Winnipegistä.
Epäsäännöllisen muotoinen, noin 200 kilometriä pitkä ja noin 45 kilometriä leveä järvi on pienin kolmesta suuresta Manitoban järvestä; toiset kaksi ovat Winnipegjärvi ja Winnipegosisjärvi. Järvet ovat muodostuneet esihistoriallisen Agassiz-jääjärven vetäytyessä. Manitobajärvessä sijaitsee suuri saari, jossa on järvi: tässä järvessä on myös saaria.
Manitobajärveen laskevat Winnipegosisjärven lisäksi Waterhenjoki, ja järvi laskee koilliseen Winnipegjärveen Dauphinjoen kautta: täten Manitobajärvi on osa Nelsonjoen valuma-aluetta.
Järven eteläisin kärki sijaitsee 24 kilometriä pohjoiseen Portage la Prairien kaupungista. Eteläinen ranta on suoaluetta, joka tunnetaan nimellä "Delta Marsh"; se on Pohjois-Amerikan suurimpia vesijättösoita. Alue on tärkeä muuttolintujen levähdysalue. Järvi oli aiemmin tärkeä kaupalliselle kalastukselle, mutta nykyään siellä kalastetaan ammattimaisesti vain talvisin.
Järven rannalla sijaitseviin asutuskeskuksiin kuuluvat mm. Fairford, Steep Rock, St. Laurent ja Amaranth.
Assiniboine-intiaanien asuttaman järven teki euroopplaisille tunnetuksi ranskalainen turkiskauppias Pierre La Vérendrye vuonna 1738, joka antoi järvelle nimeksi "Lac des Prairies" ("Preerian järvi"). Myöhemmin järvi toimi osana Hudson's Bay Companyn turkiskauppareittejä.
Järven nimi on perua cree-intiaanien antamasta nimestä "manitou-wapow" tai ojibwa-intiaanien käyttämästä muodosta "manitou-bah", jotka molemmat tarkoittavat "Suuren Hengen, Manitoun, salmea". Tällä intiaanit tarkoittivat kapeaa salmea järven keskiosassa, nykyisissä kartoissa paikan nimi on The Narrows.
Useiden vuosien ajan on väitetty, että järvessä asustaa samanlainen järvihirviö kuin Loch Nessin hirviö tai Ogopogo. Hirviön nimeksi onkin annettu Manipogo.
David Brewster
Sir David Brewster (11. joulukuuta 1781 – 10. helmikuuta 1868) oli skotlantilainen tutkija ja kirjoittaja. Hän on tunnettu erityisesti valoa koskevista tutkimuksistaan sekä kaleidoskoopin keksimisestä.
Brewster syntyi Jedburghissa. 12-vuotiaana poika lähetettiin Edinburghin yliopistoon tavoitteena hankkia tuleva elinkeino pappissäädyssä. Brewster oli kuitenkin jo osoittanut kiinnostusta luonnontieteisiin. Hän suoritti loppuun teologiset opintonsa, mutta eräs hänen opiskelutovereistaan houkutteli Brewsterin tutkimaan valon diffraktiota.
Brewsterin tutkimuskohteita olivat erityisesti valon polarisoituminen taittumisen ja heijastumisen seurauksena sekä valon absorptio. Suurelle yleisölle hän tuli tunnetuksi, kun hän noin vuonna 1815 keksi kaleidoskoopin, josta pian tuli suosittu laite. Hän kehitti myös stereoskoopin tekniikkaa ja paransi Ison-Britannian majakoita. Kirjalliset työnsä hän aloitti vuonna 1799 kirjoittamalla säännöllisesti Edinburghin sanomalehteen. Myöhemmin hän toimitti useitakin tieteellisiä lehtiä ja osallistui tietosanakirjojen toimitustyöhön. Brewster kirjoitti muun muassa "Encyclopædia Britannicaan" optiikkaan ja sähkömagnetismiin liittyviä artikkeleja. Tämän lisäksi hän julkaisi useita omia teoksia.
Brewsterin tutkimustapa oli ennen kaikkea empiirinen eli kokeisiin ja havaintoihin perustuva. Hän ei kehittänyt valon luonteen selittävää teoriaa, vaikka valon aalto- ja hiukkasluonteen välinen taistelu kävi hänen elinaikanaan kuumana.
Foxsaaret
Foxsaaret () on saariryhmä, joka on osa Aleuttien saaristoa Alaskassa Tyynellämerellä. Foxsaaret on lähimpänä Pohjois-Amerikan mannerta ja on sen Alaskan niemimaata sijaitseva saariryhmä Aleuteilla.
Aleutit asuttivat saaria vuosisatoja. Ensimmäiset eurooppalaiset kävivät saarilla vuonna 1741, jolloin Venäjän laivaston palkkaama tanskalainen merenkulkija Vitus Bering etsi uusia alueita Venäjän turkispyynnin tarpeisiin.
Saariryhmän suurimmat saaret (lännestä itään) ovat Amuchta, Unaska, Uluga, Umnak, Amaknak, Unalaska, Akutan, Akun, Unimak ja Sannak.
Saariryhmän englanninkielinen nimi Fox Islands on käännös venäläisten turkiskauppiaiden ja tutkimusmatkailijoiden sille 1700-luvulla antamasta nimestä Лисьи острова, "Lisji ostrova" ("Kettusaaret").
Pyhä vuori
Vuoria on pidetty monissa uskonnoissa pyhinä siksi, että ne ovat lähellä taivasta tai ikään kuin maan ja taivaan välissä. Vuorelle kiipeäminen vienyt ihmisiä lähemmäksi taivasta, joka on jumalien todellisuus. Esimerkiksi Vanhassa testamentissa kristinuskon Jumala antoi Siinain vuorella Moosekselle kymmenen käskyä. Myös joidenkin vuorten vulkaaninen toiminta on herättänyt kunnioitusta. Vuori on voitu kokea jopa maailmanpylvääksi, joka kannattaa taivasta ja yhdistää sen maahan. Vuori on voitu ajatella maailman keskukseksi. Pyhille vuorille viedään uhrilahjoja tai niillä käydään hakemassa uskonnollisia kokemuksia. Pyhä vuori voi olla seudun vuorista suurin tai näyttävin, mutta ei välttämättä. Se voi olla myös erikoisen muotoinen, eri kivilajia kuin muut tai huomiota herättävässä paikassa. Vuoren pyhyys voi johtua myös siellä tapahtuneesta asiasta (todesta tai legendasta), esimerkiksi Neitsyt Marian väitetään käyneen Athos-vuorella. Saattaa tosin olla, että joskus paikkaa on ensin kunnioitettu ja sitten kehitetty tätä kunnioitusta tukeva legenda.Pyhiä vuoria ovat vastanneet alueilla, joilla ei ole korkeita vuoria, pienemmät mäet, tunturit ja vaarat. Lapissa saamelaiset ovat pitäneet useita tuntureita pyhinä, muun muassa Haltia ja Saanaa. Suomessa melko pieniäkin mäkiä on pidetty pyhinä. Tällainen on ollut esimerkiksi Koli. Kolilla on käyty uhraamassa vuorenhaltijoille. Kansalaisen karttapaikan mukaan Suomessa on kaksikymmentä Pyhävuori, -mäki tai -kallio -nimistä kohoumaa.
Analyyttinen geometria
Analyyttinen geometria on geometrian osa-alue, joka soveltaa geometristen ongelmien ratkaisemiseen matemaattista analyysiä ja algebraa. Geometriset ongelmat saadaan muutettua algebrallisiksi yhtälöiksi ottamalla käyttöön ns. karteesinen koordinaatisto. Koordinaatiston otti käyttöön ranskalainen René Descartes (Cartesius) vuonna 1637 teossarjassaan, jonka osat olivat Metodin esitys, Optiikka ja Meteorologia sekä analyyttisen geometrian perusteet sisältänyt tutkielma Geometria (). Teoksen ansiosta Descartesia pidetään nykyisin analyyttisen geometrian perustajana.
Koordinaatiston avulla tasogeometriassa jokainen piste voidaan kuvata kahden ja avaruusgeometriassa kolmen muuttujan avulla. Näiden muuttujien arvoja sanotaan ko. pisteen koordinaateiksi.
Analyyttisen geometrian perusobjekteja pisteiden ohella ovat suorat ja erilaiset kartioleikkaukset (ympyrä, ellipsi, paraabeli ja hyperbeli). Suorat voidaan kuvata ensimmäisen ja kartioleikkaukset toisen asteen yhtälöillä.
Lineaaristen ongelmien käsittelyyn erittäin käyttökelpoisen työkalun tarjoaa matriisilaskenta.
Karteesisten koordinaatistojen käyttöönotto on merkittävällä tavalla vaikuttanut mm. mekaniikan, sähköopin ja niihin perustuvien insinööritieteiden kehitykseen, ja siten koko länsimaisen teknistieteellisen sivistyksen muodostumiseen.
Pauliine Koskelo
Pauliine Koskelo (o.s. Järvelä; s. 22. kesäkuuta 1956 Salo) on Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen suomalainen tuomari (2016–). Koskelo toimi korkeimman oikeuden presidenttinä vuosina 2006–2015.
Koskelo valmistui oikeustieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1979 ja sai varatuomarin arvon vuonna 1985. Hänet vihittiin Helsingin yliopiston oikeustieteellisen tiedekunnan kunniatohtoriksi toukokuussa 2010.
Koskelo toimi oikeusministeriön lainvalmisteluosastolla lainsäädäntöneuvoksena 1985–1995 ja osallistui muun muassa yrityssaneerauslain ja yksityishenkilöiden velkajärjestelystä annetun lain valmisteluun sekä kuluttajasuojalain ja osakeyhtiölain uudistustyöhön. Vuodet 1995–2000 Koskelo työskenteli Euroopan investointipankissa Luxemburgissa oikeudellisen pääyksikön yksikönjohtajana, apulaisjohtajana ja viimeksi johtajana.
Koskelo nimitettiin korkeimman oikeuden jäseneksi 1. heinäkuuta 2000 alkaen. Joulukuussa 2005 tasavallan presidentti Tarja Halonen nimitti hänet korkeimman oikeuden presidentiksi ensimmäisenä naisena. Koskelo aloitti tehtävässä vuoden 2006 alussa. Koskelo oli tehtävään nimitettäessä KKO:n jäsenistä iältään nuorin. Koskelo toimi vuoden 2013 alkuun saakka tuomarinvalintalautakunnan puheenjohtajana. Vuoden 2016 alusta Koskelo siirtyi Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomariksi. Hän seurasi tehtävässä Päivi Hirvelää, joka puolestaan siirtyi korkeimman oikeuden jäseneksi.
Presidenttiaikanaan Koskelo osallistui aktiivisesti Suomen oikeuslaitoksesta käytävään julkiseen keskusteluun. Marraskuussa 2013 hän kuvaili poliitikkoja heikoiksi ja neuvottomiksi oikeuslaitoksen uudistajiksi. Vuonna 2011 Koskelo arvosteli eduskunnan perustuslakivaliokuntaa sen vastustaessa korkeimman oikeuden päätöstä yksityisen pysäköinninvalvonnan laillisuudesta.
Huhtikuussa 2014 Yle kertoi Koskelon lähestyneen kansanedustajia useilla sähköpostiviesteillä, jotka koskivat myös vireillä olevia lainsäädäntöasioita. Tilanne oli ongelmallinen, sillä tuomiovallan edustajien ei tulisi puuttua lakia säätävän tahon eli eduskunnan toimintaan. Koskelo itse kommentoi kyseen olleen vain yleisen materiaalin ja lisätietojen välittämisestä. Koskelon toiminnasta tehtiin kaksi kantelua oikeuskanslerille, jonka mukaan Koskelo ei kuitenkaan pyrkinyt viesteillään painostamaan kansanedustajia.
Koskelon ensimmäinen puoliso vuosina 1976–1983 oli Jyrki Koskelo ja toinen puoliso vuodesta 1987 on entinen kuluttaja-asiamies Gerhard af Schultén.
Föhntuuli
Föhntuuli on lämmin ja kuiva tuuli, joka syntyy kostean ilmavirtauksen ylitettyä vuoriston ja menetettyä kosteutensa.
Yleensä ilma jäähtyy kun paine alenee. Mutta kun "kostea" ilma nousee vuoren rinnettä ylöspäin, ilma ei enää pysty sisältämään samaa vesimäärää kuin ennen, joten syntyy sadetta. Tämä tiivistyminen vapauttaa lämpöä ja näin estää ilmaa jäähtymästä. Kun nyt tuuli (ilma) on ylittänyt vuoren ja laskeutuu alaspäin, sen paine kasvaa, joten (ilman)lämpötila kasvaa.
Föhn voi lämmittää ilmaa jopa 30 °C.
Föhn-ilmiössä on aina orografinen (vuoreen liittyvä) sade vuoriston tuulenpuolella. Föhniä selittää kaksi fysiikan lakia: kaasu lämpenee paineen kasvaessa, ja veden tiivistyminen vesihöyrystä nesteeksi vapauttaa energiaa.
Kun ilmavirtaus kulkee vuorenrinnettä ylöspäin, ilman paine laskee ja lämpötila pyrkii laskemaan. Jos kuitenkin ilma on kosteaa, muodostuu tiivistymistä (sumukammioilmiö) ja sadetta. Tiivistymisessä vapautuu lämpöenergiaa, joka estää nousevan ilman lämpötilan laskua. Ylitettyään vuoren huipun alaspäin virtaavan, jo ennestään lämpimän ilman lämpötila nousee (10 astetta korkeuskilometriä kohti) paineen kasvusta johtuen.
Föhnalueilla nähdään usein vuorten lähellä mantelipilviä.
Ilmiötä kutsutaan Alpeilla föhniksi, Kalliovuorilla "chinook"iksi. Föhn tunnetaan myös nimillä "zonda", "diablo", "wiatr halny" ja "Santa Ana". Suomessa sitä havaitaan Pohjanmaalla ja Länsi-Lapissa Skandien vuoriston aiheuttamana. Föhn-tuuli on Suomessa keväälle tyypillinen sääilmiö ja vähentää pilvisyyttä. Pohjois-Amerikassa chinook-tuulia havaitaan Kanadan preerialla ja Yhdysvaltojen suurilla tasangoilla. Kanadassa usein chinook-tuulia esiintyy Lethbridgessä, Albertan provinssissa, mutta myös Calgaryssa ne ovat yleisiä. Yhdysvalloissa föhn-tuulia esiintyy Montanassa, mutta myös Coloradon Denverissä.
AEG-yhtiö rekisteröi hiustenkuivaajalle 1908 nimityksen "Fön" (myöhemmin Foen), joka perustui juuri lämpimän tuulen saksankieliseen Föhn-nimeen. Tästä tavaramerkistä on useissa kielissä syntynyt kädessä pidettävän hiustenkuivaajan yleisnimi, suomessa "fööni".
Nazran
Nazran () on kaupunki Ingušian tasavallassa, Venäjän Pohjois-Kaukasiassa. Nazran on Ingušian suurin kaupunki ja se oli Ingušian pääkaupunki vuoteen 2002 asti. Tuolloin maanteiste 9 kilometriä kaupungin eteläpuolella sijaitsevasta Magasista tehtiin uusi pääkaupunki. Vuonna 2010 Nazranin väkiluku oli 93 335. Pohjois-Kaukasian halkova rautatie (osuus Beslan–Grozny) ja samansuuntainen valtatie M29 kulkevat kaupungin kautta.
Kesäkuun 21.–22. välisenä yönä 2004 kaupunkiin hyökkäsi suuri joukko tšetšeeni- ja inguušikapinallisten Kaukasian rintaman taistelijoita. Taisteluissa kuoli viranomaisten mukaan 88, enimmäkseen poliisin, FSB:n ja rajavartiojoukkojen edustajia. Kuolleiden joukossa olivat sisäministeri Abukar Kostojev, terveysministeri, pääsyyttäjä sekä YK-virkailija. Sisäministeriön rakennus ja juna-asema poltettiin.
Heinäkuussa 2009 turvallisuusviranomaiset tappoivat kahdeksan ignuušikapinallista kaupungin lähistöllä. Seuraavan kuukauden aikana, 17. elokuuta 2009 kaupungissa ajettiin räjähteillä lastattu kuorma-auto pääpoliisiasemalle, jonka räjähdys tuhosi täysin. Tekijäksi ilmoittautui Riyadus Salikhiin -ryhmittymä.
Keravan mieslaulajat
Keravan mieslaulajat (KML) on eteläsuomalainen mieskuoro, joka on perustettu vuonna 1928. Kuorossa on noin 50 laulajaa ja vuosittain 3-5 omaa suurta konserttia. Kuoro esiintyy näiden lisäksi myös erilaisissa tilaisuuksissa. Keravan Mieslaulajat on Mieskuoroliiton ja SULASOLin jäsen.
Syyskuusta 1999 alkaen Keravan Mieslaulajien musikaalisena johtajana on toiminut diplomiklarinetisti, säveltäjä, musiikinopettaja ja musiikinjohtaja Teppo Salakka. Häntä ennen kuoroa johti yhteensä 23 vuoden ajan musiikinjohtaja, kanttoriurkuri Pekka Laakkonen.
Keravan Mieslaulajien ensimmäinen CD-levy "Tupa on täynnä tuppisuita" julkaistiin joulukuussa 2002 juhlistamaan kuoron 75-vuotistaivalta. Kuoro on myös käynyt useita kertoja ulkomailla konsertti- ja kilpailumatkoilla. Matkat ovat suuntautuneet muun muassa Baltian maihin ja Unkariin.
Yrjö Järvinen (näyttelijä)
Yrjö Armas Järvinen (s. 12. heinäkuuta 1925 Noormarkku) on suomalainen näyttelijä.
Järvinen näytteli 1979–2001 Radioteatterin sarjassa "Knalli ja sateenvarjo" irstailuun taipuvaista alivaltiosihteeri Sir Henry Pitkiniä, joka on hänen tunnetuimpia ja suosituimpia roolitöitään. Douglas Adamsin "Linnunradan käsikirja liftareille" -radiosarjan suomalaisversiossa (1984–1985, 1991, 1995) Järvinen näytteli Ford Prefectiä. Radioroolien ohessa muun muassa Tampereen teatteri, Helsingin kaupunginteatteri ja Suomen Kansallisteatteri ovat olleet Järvisen esiintymisareenoita. Jonkin verran hän on esiintynyt myös elokuvissa. Ensimmäisen elokuvaroolinsa hän lienee tehnyt Mikko Niskasen elokuvassa "Sissit". Hänet muistetaan myös elokuvasta "Täällä Pohjantähden alla", jossa hän esitti Punakaartin kuolemanpartion johtajaa.
Hudson Bay Railway
Hudson Bay Railway on kanadalainen alueellinen rautatieyhtiö, joka liikennöi yli 
1 000 kilometrin mittaisella rataverkolla Manitoban provinssin pohjoisosissa.
Hudson Bay Railwayn rataverkko muodostuu viidestä erillisestä rataosasta. The Pas'sta Wabowdenin ja Gillamin kautta Churchilliin johtavaa neljän peräkkäisen rataosuuden muodostamaa osuutta kutsutaan myös nimellä "The Bayline".
Hudson Bay Railway perustettiin heinäkuussa 1997, jolloin yhtiö hankki Canadian National Railwayn (CN) omistaman, alun perin vuonna 1929 rakennetun The Pas'n ja Churchillin välisen rataosuuden, sekä lyhyemmän The Pas'n ja Lynn Laken välisen rataosan. HBRY aloitti liikennöinnin syyskuussa 1997. Yhtiö kuuluu osana OmniTrax-rautatieyhtiöön. Samaan aikaan OmniTrax hankki Kanadan liikenneministeriöltä Churchillin sataman operaatiot ja markkinoinnin.
Edellinen omistaja, Canadian National Railway, oli asettanut radoille painorajoitukset johtuen kevyestä kiskotuksesta ja huonosta ratapenkereestä. Tästä huolimatta OmniTrax on liikennöinyt radalla raskaammilla ja pidemmillä junilla menestyksekkäästi ja ilman ongelmia. Tämä on viime vuosina lisännyt Churchillin sataman sekä useiden kaivosten ja sellutehtaiden raideliikennettä.
Hudson Bay Railway on tärkeä linkki pohjoisessa Manitobassa. Rautatiellä kuljetetaan malmia ja rikasteita, kuparia, sinkkiä, tukkipuuta, paperia ja öljyteollisuuden tuotteita. Kanadan valtiollinen matkustajajunayhtiö VIA Rail liikennöi "Hudson Bay" -matkustajajunaa Winnipegin ja Churchillin välillä, tarjoten alueen tärkeimmän maaliikenneyhteyden.Nykyinen Hudson Bay Railway -yhtiön liikennöimä rataosuus rakennettiin useissa osissa. Canadian Northern Railway (CNoR) aloitti rakennustyöt The Pas'n kaupungista, kun silta Saskatchewanjoen yli rakennettiin vuosina 1910–1911. Canadian Northern Railway meni vararikkoon vuonna 1918, jolloin siitä muodostettiin valtiollinen Canadian National Railway. Kanadan hallitus päätti jatkaa Hudsoninlahden rannalle suuntautuvan radan rakentamista.
Poliittiset vaikeudet, rahoitusongelmat ja rakennustyön hankaluudet johtivat väistämättä viivytyksiin. Suuri osa ratalinjasta oli rakennettava suo- ja ikirouta-alueille, ja useita kallioleikkauksia oli tehtävä kovaan graniittikallioon. Suunnitelmat rautatien jatkamisesta Gillamin kaupungista sekä Port Nelsoniin että Churchilliin olivat valmiina, mutta vasta vuonna 1926 rautatien pääteasemaksi määrättiin Churchill. Ratalinja valmistui viimein 29. toukokuuta 1929.
Canadian National rakensi myös tavaraliikenteelle tarkoitetun rataosan The Pas — Flin Flon, joka valmistui 1928, ja jatkoi rataa pohjoiseen Lynn Lakeen. Viimeinen osuus valmistui 9. marraskuuta 1953.
27. heinäkuuta 2005 rankkasateet aiheuttivat laajan ratapenkereen sortuman Churchillin radalla The Pas'n ja Pukatawaganin välillä, ja kaikki junaliikenne keskeytyi. VIA Railin matkustajajunat pääsivät jatkamaan liikennettä kaksi päivää etuajassa 2. syyskuuta 2005.
Combat Mission 2: Barbarossa to Berlin
Combat Mission 2: Barbarossa to Berlin on Battlefront.comin kehittämä ja CDV:n julkaisema vuoropohjainen strategiapeli. Peli julkaistiin Microsoft Windowsille ja Mac OS:lle vuonna 2002.Se on osa suosittua "Combat Mission" -pelisarjaa.
"Combat Mission 2":ssa on pelattavana 50 toisen maailmansodan sotavuosiin 1941–1945 sijoittuvaa taistelua. Pelattavia maita ovat Saksa, Neuvostoliitto, Suomi, Unkari, Romania, Puola ja Italia. Ajoneuvoja pelissä on yli 300 kappaletta ja erilaisia jalkaväkiyksikköjä yli 600 kappaletta. Pelissä komennetaan sotilaita ns. "we-go"-periaatteella jossa kumpikin antaa ensin joukoilleen käskyt minkä jälkeen joukot sitten toimivat käskyjen mukaisesti. Käskyjen toteutusta seurataan minuutin pituisessa videossa minkä jälkeen komentajat antavat uudet käskyt.Pelissä on monenlaista maastoa joka vaikuttaa joukkojen liikkumiseen, niiden toimintaan, näkökykyyn ja myös joidenkin aseiden käyttöön. Panssarivaunut esimerkiksi eivät voi liikkua tiheässä metsässä ja sinko sisätiloissa käytettynä voi sytyttää talon tuleen.
The Pas
The Pas on vuonna 1912 perustetu kaupunki Manitoban provinssissa Kanadassa, noin 630 kilometriä provinssin pääkaupungista Winnipegistä pohjoiseen. Kaupungin tunnus on "Gateway to the North".
The Pas on runsaan 5 300 asukkaan kaupunki (2016). Se on noin 15 000 asukkaan alueen keskus useine teollisuuslaitoksineen. Alueen pääelinkeinoja ovat maanviljely, metsätalous, kalastus, matkailu, liikenne ja peruspalvelut, erityisesti terveys- ja opetuspalvelut. The Pas'ssa toimii myös University College of the North.
Alueen alkuperäisasukkaat olivat creeintiaaneja, jotka muuttivat alueelle Pohjois-Amerikan preerioiden kaakkoisosista noin 5 000 vuotta sitten. Kaupungin nimi on johdettu creen kielen sanasta "pasquia", joka tarkoittaa "metsäistä joen kapeikkoa".
Ensimmäinen historiallisissa lähteissä mainittu eurooppalainen alueella oli Hudson's Bay Companyn työntekijä Henry Kelsey. Hän matkusti alueen halki matkalla Kanadan preerialle 1690–1692.
Alueella on nykyään kolme toisistaan erottuvaa aluetta: The Pas'n kaupunki, Opaskwayak Cree Nation ja Kelseyn maanviljelyskylä.
The Pas’n rautatieasema on Canadian National Railwayn ja Hudson Bay Railwayn yhdysliikenneasema. Kaupungin halki kulkee suurin osa provinssin pohjoisen osa rautateitse kulkevasta tavaraliikenteestä. Henkilöliikenne rajoittuu VIA Rail -yhtiön "Hudson Bay" -matkustajajunaan, joka liikennöi kolmesti viikossa Winnipegin ja Churchillin väliä.
The Pas'n hallintoa johtavat asukkaiden äänestyksellä valitsemat pormestari ja kuusi valtuustonjäsentä. Kaupungin pormestari on Herb Jacques. Alue on edustettuna Manitoban provinssiparlamentissa The Pas'n vaalipiirin osana. Kanadan parlamentissa sitä edustaa Churchillin vaalipiiristä valittu edustaja.
Kaupungin tärkein jääkiekkojoukkue on OCN Blizzard, joka pelaa nykyisin Manitoba Junior Hockey Leaguessa.
Kaupungin julkinen koulujärjestelmä Kelsey School Division koostuu kahdesta perusasteen, kahdesta keskiasteen ja yhdestä toisen asteen koulusta.
Norway House
Norway House on alun perin Hudson's Bay Companyn turkiskaupan myötä syntynyt asuinalue Manitoban provinssissa Kanadassa, noin 30 kilometriä pohjoiseen Winnipegjärven pohjoispäästä, paikassa jossa Nelsonjoki laskee Little Playgreen Lake järveen. Kaupunki sijaitsee linnuntietä 456 kilometriä Winnipegistä pohjoiseen, 208 kilometriä itään The Pas'sta, ja 190 kilometriä etelään Thompsonista. Kylän asukasluku on 456 (2001), mukaan lukien viereisen intiaanireservaatin asukkaat alueella asuu 6 019 henkilöä (2004).
Nimeä Norway House käyttävät sekä varsinainen Norway Housen kylä että alkuperäiskansan reservaatti, Norway House Cree Nation.
Norway House perustettiin vuonna 1814 HBC:n turkiskaupan kauppapaikaksi. Kauppapaikan rakensi norjalaiset juuret omaava työporukka. HBC oli erittäin tyytyväinen työn laatuun ja tämän vuoksi nimesi kylän heidän kunniakseen Norway Houseksi.
Jokasään tie PR 373 johtaa kaupungista Jenpegin kautta Provincial Highway 6:lle.
Tärkein liikenneväline harvaan asutulla alueella on lentokone. Norway Housen lentoasemalla on sorapintainen 1 200-metrinen kiitotie, jota ylläpitää Manitoba Northern Airports.
Metsola (Kotka)
Metsola on kaupunginosa Kotkassa Hovinsaaren keskiosissa noin 1,5–4 kilometrin päässä kaupungin keskustasta Kotkansaarelta. Lännessä Metsola rajoittuu Kymijoen Langinkoskenhaaraan ja Suomenlahteen, pohjoisessa Keisarinmajantiehen ja Korelan kaupunginosaan, idässä Kotkantiehen ja Jylpyn kaupunginosaan ja teollisuusalueeseen sekä etelässä Virolaisenpohjaan Hovinsaaren kaupunginosassa. Metsolan tiet on nimetty lintujen mukaan. Kaupunginosan läpi kulkee Allintie. Kaupunginosan vierellä itäpuolella kulkee Kotkantie ja Hyväntuulentie Kotkan keskustaan Kotkansaarelle.
Metsolan kaupunginosan alue liitettiin vuonna 1884 Kymistä Kotkaan. Alue kuului silloin Hovinsaaren kruununpuiston maihin. Metsolan rakentaminen alkoi niin sanotusta Vanhasta Metsolasta 1920-luvulla. Metsolan perustamispäiväksi on merkitty 19. syyskuuta 1924. Paavo Tuominen esitti 24. syyskuuta 1924 pidetyssä palaverissa, että kylälle annettaisiin nimeksi Nälkälä. Joku esitti nimeksi Metsola, koska kylässä oli olemassa Metsontie-niminen tie. Lisäksi esitettiin, että annettaisiin kaikille teille linnun nimet. Kotkan kaupunki hyväksyi esityksen.
Metsolan merkittävimpiä rakennuksia ovat muiden muassa Langinkosken kirkko ja Langinkosken keisarillinen kalastusmaja. Metsolan rannalla sijaitseva vanha Kotkan Höyrypanimo on remontoitu ja kiinteistössä on nykyisin koulutustiloja sekä ravintola. Rakennuskanta koostuu pääasiassa omakotitaloista ja paritaloista. Alueella on myös joitain kerrostaloja ja opiskelija-asuntoja. Kaupunginosan alueella sijaitsee Kilpisen tekonurmikenttä sekä kolme siirtolapuutarha-aluetta: Langinlaakson ryhmäpuutarha, Metsolan ryhmäpuutarha ja Langinkosken ryhmäpuutarha.
Metsolassa toimii apteekki, kebab-pizzeria ja kioski.
Metsolassa toimii seura nimeltään Metsolan Aikamiespojat (MAP), joka järjestää alueella erilaisia tapahtumia. Seura on rakentanut Metsolan poikakallion uimarannalle kaikkien metsolalaisten käyttöön tarkoitetun grillikatoksen. Metsolan rannasta löytyy kaupungin venepaikkoja sekä mattolaituri.
Vredefort-kraatteri
Vredefort-kraatteri Etelä-Afrikassa on maailman suurin ja vanhin säilynyt törmäyskraatteri. Sen kooksi arvioidaan 250–300 km, joten sitä pidetään suurempana kuin Sudburyn kraatteria, jonka läpimitta on 250 km ja ikä 1 850 miljoonaa vuotta.
Vredefortin ikä on noin 2 020 miljoonaa vuotta.
Jonkinlaisia vanhempia törmäysjälkiä on säilynyt Etelä-Afrikan Babertonissa ja Pilbarassa Australiassa, mutta ei läheskään niin hyvin kuin Vredefortissa.
Se on paljastunut geologisissa prosesseissa sedimenttikerroksen alta.
Vredefortin kokoluokan suuruisen kraatterin synty aiheuttaisi valtavan katastrofin, joka tuhoaisi 99 % elämästä maapallolla.
Kraatteri sijaitsee Johannesburgin ja Pretorian ympärillä viljavalla tasangolla.
Pretorian pohjoispuoliset vuoret ovat kraatterin vallistoa.
Suuren kraatterin reunavalli on joiltain osin pahoin kulunut, mutta on satelliittikuvissa selvästi näkyvissä. Kraatterin rakenteiden väitetään ulottuvan 380 kilometrin läpimittaiselle alueelle.
Vredefortin kraatterin synnytti noin 10 kilometrin läpimittainen asteroidi, jonka törmäys kaasuunnutti 70 kuutiokilometriä kiveä noin 87 tuhannen gigatonnin räjähdyksessä.
Jotkut kytkevät Vredefortin aitotumaisten syntyyn. Tällöin katastrofi olisi pyyhkinyt esitumaisia lajeja pois, mikä olisi jättänyt ekologisia lokeroita aitotumaisille. Toisaalta voi epäillä, onko aitotumaisten synty aivan näin yksinkertaisen sattuman tulosta.
Vain kaksi Vredefortin kokoluokan kraatteria on säilynyt maan pinnalla, missä rapautuminen ja laattatektoniikka hävittävät kraatterit nopeasti. Vredefortin kraatteri on suuri ns. monirengaskraatteri. Vredefortissa on säilynyt enemmän todisteita suuresta asteroiditörmäyksestä kuin Sudburyssa. Alueen kivistä on löytynyt mm. kiven hajoamiskartioita, joita syntyy voimakkaassa räjähdyksessä. Samoin esiintyy törmäysbreksiaa ja hieman mahdollisesti törmäyksessä sulanutta lasia sekä törmäyksen muuttamia kvartseja, ceosiittia and stishoviittia. Sen sijaan ei ole löydetty kraatterin täytebreksiaa tai merkkejä kraatterista singonneista kivistä. Törmäys on nostanut kiveä noin 25 km:n syvyydestä.
Nicolas Voutilainen
Nicolas Voutilainen on helsinkiläinen radio- ja televisiotoimittaja sekä -juontaja. Hänet muistetaan parhaiten radio YleX:stä iltapäivä- ja viikonloppujuontajana. Tätä ennen Voutilainen työskenteli silloisessa Radiomafiassa toimittajana. Tähän aikaan Voutilainen käytti etunimenään toista virallista etunimeään, Johannesta. Hän on kirjoittanut vuosia Demi-lehteen ja myös muihin aikakauslehtiin. Hän on juontanut ohjelmia MTV3- ja Sub-kanavilla, muun muassa Viihdeuutisissa.
Berens River
Berens River on kylä Berensjoen varrella Winnipegjärven itärannalla, noin 290 kilometrin päässä pohjoiseen Manitoban provinssin pääkaupungista Winnipegistä. Kylän asukasluku on nykyisin 42 (2001). Asukaslukuun ei ole huomioitu Berens River First Nation -intiaanireservaattia, jonka asukasluku on 2 531.
Berens Riveriin ei johda kiinteää tieyhteyttä. Maitse kylään pääsee ainoastaan vaeltamalla tai talvisin talvitietä pitkin. Kylään on lauttayhteys järven toiselta puolelta Matheson Islandin saaresta.
Kylän laidalla sijaitsee Manitoba Northern Airportsin ylläpitämä Berens Riverin lentoasema.
Statistics Canadan mukaan Berens Riverin asukasluku on jyrkässä laskussa:
Sitä vastoin intiaanireservaatin asukasluku on nousussa: vuoden 1996 tilaston mukaan reservaatin väkiluku oli 2 004, kun se on vuoteen 2004 mennessä kohonnut 2 531 asukkaaseen.
Itzhak Perlman
Itzhak Perlman (s. 31. elokuuta 1945) on 1900-luvun lopun suurimpia viuluvirtuooseja ja viulupedagogeja. Hän on antanut viulu- ja kamarimusiikkikoulutusta ympäri maailmaa.
Perlman syntyi Jaffan kaupungissa silloisella Palestiinan brittiläisellä mandaattialueella. Hän sairastui polioon neljän vuoden ikäisenä. Perlman opiskeli Jaffan Academy of Music -koulussa ennen muuttoaan New Yorkiin, jonka Juilliard Schoolissa hänen opettajanaan toimi Dorothy Delay. Perlman teki ensiesiintymisensä Carnegie Hallissa vuonna 1963.
Pian Perlmanista tuli tunnettu ja hän teki lukuisia levytyksiä. Hänen tulkintansa Niccolò Paganinin kapriiseista on hänen tunnetuimpia levytyksiään. Hän oli myös viulistina John Williamsin säveltämässä "Schindlerin listassa". Perlman on esittänyt myös jazzia ja klezmeriä.
Perlman soittaa kuuluisalla Soil Stradivarius -viululla.
Pahan tytär
Pahan tytär ("Point Pleasant") on yhdysvaltalainen tv-sarja vuodelta 2005. Se kertoo Christina Nicksonista (Elisabeth Harnois), jonka hengen Jesse Parker (Sam Page) pelastaa merellä lähellä Point Pleasantin rantaa. Sarjan ensimmäinen ja ainoaksi jäänyt tuotantokausi sisältää 13 jaksoa, mutta pienten katsojalukujen vuoksi niistä esitettiin FOX-televisiokanavalla vain 8 ensimmäistä. Suomessa Subtv esitti kaikki jaksot.
Sarjan edetessä käy ilmi, että Christina on Saatanan tytär, joka on lähetetty tuhoamaan maailma, ja hänen rakastettunsa Jessen on Jumala lähettänyt surmaamaan Christinan. Sarjan päätösjaksossa kuitenkin paha näyttää voittavan.
Juilliard School
Juilliard School on yhdysvaltalainen, New Yorkissa sijaitseva esittävien taiteiden koulu, jota pidetään yhtenä maailman parhaista oppilaitoksista musiikin ja näyttelijäntyön alalla. Koulu perustettiin vuonna 1905. Nykyisin koulussa on noin 800 opiskelijaa.
Koulussa on musiikin, tanssin ja näyttelijäntyön linjat.
Koulu perustettiin alun perin nimellä Institute of Musical Art vuonna 1905. Sen syntyä siivitti pula johtavasta musiikkioppilaitoksesta, ja amerikkalaisten oppilaiden siirtyminen eurooppalaisiin kouluihin opiskelemaan musiikkia. Oppilaitos sijaitsi aluksi Greenwich Villagessa, ja ensimmäisenä vuotena sisään otettiin 500 oppilasta. Vuonna 1910 koulu muutti Morningside Heightsiin uuteen rakennukseen, jossa nykyään toimii Manhattan School of Music.
Vuonna 1920 perustettiin Juilliard-säätiö, joka nimettiin liikemies Augustus Juilliardin mukaan: hän testamenttasi huomattavan summan rahaa musiikin edistämiseen Yhdysvalloissa. Vuonna 1924 säätiö osti uuden rakennuksen Manhattanin keskikaupungilta, ja perusti siihen Juilliard Graduate School -koulun. Vuonna 1929 tämä yhdistyi Institute of Musical Artin kanssa. Uuden koulun rehtoriksi tuli professori John Erskine, mutta molemmilla laitoksilla oli yhä erilliset dekaanit. Vasta vuonna 1946 annettiin uusi nimi: The Juilliard School of Music. Vuonna 1951 kouluun perustettiin tanssiopisto. Vuonna 2001 Juilliardissa aloitti jazzmusiikin osasto.
Juilliardissa toimii joukko säännöllisesti esiintyviä ryhmiä niin kamarimusiikin, jazzin, orkesterimusiikin, kuin kuoromusiikin saroilta. Myös henkilökunnasta koostuvat kokoonpanot esiintyvät koulussa.
Soil Stradivarius
Soil Strad tai Soil Stradivarius on Antonio Stradivarin vuonna 1714 Cremonassa valmistama viulu. Se valmistui Stradivarin parhaana viulunrakennuskautena, ja sitä pidetäänkin maailman parhaisiin lukeutuvana viuluna.
Soitin on nimetty Monsieur Soilin mukaan, joka omisti sen vuonna 1902. Soitin myytiin viulukeräilijä Oscar Bondylle. Yehudi Menuhin osti sen vuonna 1950 ja vuonna 1986 hän antoi sen Itzhak Perlmanin käytettäväksi.
Halinallet
Halinallet () luotiin vuonna 1981 alun perin yhdysvaltalaisen American Greeting -yhtiön valmistamia postikortteja varten. Korttitaiteilijana toimi Elena Kucharik. Vuonna 1983 yhdysvaltalainen Kenner-yhtiö alkoi valmistaa hahmoista pehmoleluja, joista tuli hyvin suosittuja – niitä myytiin vuosien 1983–1987 välillä yli 40 miljoonaa.
Suomessa sarjaa on esittänyt 1980- ja 1990-luvulla Kolmoskanava sekä MTV3 suomeksi dubattuna. 2000-luvulla sarjaa on esittänyt Nelonen. Suomessa sarjan jaksoja on myös julkaistu VHS-kasetteina sekä DVD:nä. Sarjaa näytetään myös Cartoon Network -kaapelikanavalla.
Jokaisella halinallella on oma värinsä ja vatsassaan kuvio, joiden avulla sen voi erottaa muista nalleista.
Televisiosarjatuotanto koostuu kahdesta eri haarasta: DIC Entertainmentin tuottamasta, japanilaisten animoimasta "The Care Bears" -sarjasta (vuosina 1983–85) sekä paremmin tunnetusta Nelvanan tuottamasta "The Care Bears Familysta". Jaksoja tuotettiin yhteensä noin 100 vuosina 1983–1990. Näiden lisäksi on tehty erikoisjaksot "The Nutcracker", "Care Bears Music Video", "Land Without Feelings" () ja "The Freeze Machine" (). Jaksot ovat yleensä kaksiosaisia. Ohjelma-ajan kesto on kokonaisuudessaan 20–23 minuuttia. Yhdysvalloissa esitetyn jakson kesto on 30 minuuttia sisältäen 7–10 minuuttia mainoksia. Sarja on hyvin lämminhenkinen. Halinallet asuvat ylhäisessä pilvien ympäröimässä halimaassa. Heidän tehtävänään on auttaa lapsia ja kannustaa heitä näyttämään ja jakamaan tunteitaan.
Kymmenen alkuperäistä halinallea:Muut sarjassa esiintyvät halinallet:Haliserkut:Viholliset:
DIC Entertainmentin tuottamassa versiossa päävihollisia ovat Professori Coldheart (), professori Coldheartin apuri Frostbite (). Jaksoissa "Magic Mirror" ja "Wedding Bells" pahiksena toimii myös Frostbiten täti, Auntie Freeze (). Nelvanan tuottamassa versiossa antagonisteina toimii Wizard No Heart (), hänen apurinsa Beastly () ja myöhemmissä jaksoissa noita Sydämettömän veljentytär Shreeky ().
Uudet Care Bears/Halinalle -seikkailut käynnistyivät yhdysvaltalaisella CBS-kanavalla KEWLopolis-ohjelmaikkunassa 15. syyskuuta 2007. Halinallet oli brändätty uudelleen. Tekijät ovat vaihtuneet ja sarja onkin väritykseltään sekä piirtotyyliltään erilainen kuin edeltäjänsä. Uusi sarja kuvaa Halinallet lapsenomaisempina kuin 80-luvun sarja ja väritys on enemmän neonvärinen kuin pastellinen. Sarjaan on tullut myös uusia hahmoja, muun muassa Amigo Bear ja Oopsy Bear. Haliserkut ja Tunteiden metsä ovat poissa. Kun aikaisemmin Halinalleja, samoin kuin Haliserkkuja, oli molempia kymmenen, on avainhahmoja nyt viisi:Päähahmojen lisäksi sarjassa on mukana muitakin hahmoja. Halinallejen mahasymbolit vaihtuivat osin jo vuonna 2004. Muuten Halimaa on paikallaan, vaikka Halinallet eivät enää pysty hyppimään pilvissä. Sarja muistuttaa enemmän DIC-ajanjaksoa ja ongelmat ovat maanläheisempiä kuin Nelvanan tuottamassa sarjassa.TV-sarjan ja elokuvien lisäksi Halinalleista tehtiin 1980-luvulla muutama levy alkuperäisillä ääninäyttelijöillä. Madzy Kids on tehnyt 2000-luvulla CD-levyjä sarjan tunnetuista sävellyksistä. Oheistuotteina on ollut lisäksi saatavilla muun muassa leluja, kirjoja ja kalentereita.
Väkivaltainen tiedustelu
Väkivaltaisella tiedustelulla tarkoitetaan sodankäynnin yhteydessä toimintaa, jossa tiedustelujoukon tehtävänä on joko
Esimerkkinä provokatiivisesta iskusta voidaan käyttää Dieppen maihinnousua toisen maailmansodan aikana - koska sen ainoa tarkoitus oli oikeaan maihinnousuun tarvittavien tietojen hankinta.
Esimerkkinä rauhanaikaisesta jälkimmäisen tyyppisestä tiedustelutoiminnasta voidaan pitää vieraan valtion suorittamia jonkin valtion aluevesirajan tai kansallisen ilmatilan loukkauksia.
Oneworld
Oneworld (tyyliteltynä oneworld) on vuonna 1999 perustettu yksi kolmesta suurimmasta lentoyhtiöallianssista. Yhteenliittymään kuuluvat lentoyhtiöt toimivat vahvassa yhteistyössä muun muassa aikataulujen, lippujen myynnin ja varauksen sekä kanta-asiakasohjelmien osalta.
Allianssiin kuuluvien lentoyhtiöiden kohteisiin kuului vuonna 2017 noin 1 012 kohdetta noin 158 maassa ympäri maailmaa sekä lähes 12 738 päivittäistä lentoa. Vuonna 2017 Oneworld kuljetti noin 527 miljoonaa matkustajaa yhteensä noin 3 447 lentokoneella. Oneworld on ainoa lentoyhtiöallianssi, jonka jäsenten kokonaisliikevaihto jäi voitolle vuonna 2011, yhteensä 1,5 miljardia Yhdysvaltain dollaria, kun taas sen kilpailija Star Alliance teki tappiota yhteensä 2,2 miljardia dollaria ja SkyTeam puolestaan 7 miljardia dollaria vuoden 2004 tietoihin perustuen.
Oneworld-yhtiöiden markkinaosuus Suomen kansainvälisessä reittiliikenteessä oli noin 57 prosenttia vuoden 2007 ensimmäisellä kolmanneksella.
Infiniti
Infiniti on alun perin Nissanin Yhdysvaltain markkinoille suunnattu loistoluokan automerkki. Ensimmäiset mallit (M30 ja Q45) esiteltiin marraskuussa 1988 ja niiden valmistus aloitettiin syksyllä 1989. Infiniti-mallit valmistetaan pääosin Japanissa Tochigissa, mutta vuodesta 2004 lähtien tuotantoa on ollut myös Yhdysvalloissa.
Euroopassa merkkiä myydään Kroatiassa, Tšekkisä, Ranskassa, Saksassa, Unkarissa, Italiassa, Luxemburgssa, Alankomailla, Puolassa, Romaniassa, Venäjällä, Serbiassa, Espaniassa, Sveitsissä, Turkissa, Ukrainassa sekä Yhdistyneissä kuningaskunnissa.
Vuodet 2011–2015 Infiniti teki yhteistyötä Red Bull Racingin kanssa. Yhtiön odotettiin uudestaanbrändäävän tallin käytössä olleet Renaultin moottorit. Yhteistyö ei kuitenkaan johtanut tähän. Infinitillä on mahdollisuus kuitenkin olla Red Bullin tulevien kausien moottoritoimittaja. Red Bullin nelinkertainen maailmanmestari Sebastian Vettel on Infinitin ensimmäinen maailmanlaajuinen edustaja.
Avaruustekniikan opetus Suomessa
Avaruustekniikka käsittää joko avaruuslentojen tarvitsemien laitteiden tekniikan tai laajemmin myös niiden hyväksikäyttöön tarvittavan tekniikan, esimerkiksi kaukokartoituksen data-analyysin. Tässä mielessä jopa avaruustiede ja satelliittikaukokartoitus voidaan lukea avaruustekniikkaan siltä osin kuin niissä tehdään muuta kuin perustutkimusta.
Formaalisti alan koulutus Suomessa alkoi 1980-luvulla, kun TKK:hon perustettiin Avaruustekniikan laboratorio. Ensimmäiset suomalaiset avaruustekniikan diplomi-insinöörit valmistuivat 1980-luvun lopulla. Avaruustekniikan opetuksen painopiste on kaukokartoituksessa, etenkin mikroaaltoinstrumenteillä tehtävä kaukokartoitus, johon liittyvää tutkimusta tekee Suomessa myös TKK:n Radiolaboratorio, VTT Tietotekniikka ja ESAn ulkoinen laboratorio MilliLab. Laboratorio pyrki rakentamaan oman HUTSAT-nimisen mikrosatelliitin 1990-luvulla, mutta sen rahoitus keskeytyi 1994. Laboratoriolla on avaruustekniikaa tukeva Skyvan-mittauslentokone kaukokartoitusta varten. Vuonna 2009 laboratorio tuli osaksi Aalto-yliopiston Radiotieteen ja- tekniikan laitosta. Vuonna 2009 yksikössä on alkanut CubeSat-satelliitin suunnittelu, joka on merkittävä uudenlaisen opiskelumetodin kokeilu. Koulutusta johtaa professori Martti Hallikainen.
Satelliittikaukokartoitusta ja -paikannusta opettaa ja tutkii myös Fotogrammetrian ja kaukokartoituksen osasto.
Vuodesta 2005 alkaen TKK:n eli 2010 lähtien Aalto-yliopiston opiskelijoilla on ollut mahdollisuus osallistua EU:n kansainväliseen SpaceMaster-maisteriohjelmaan. Ohjelma on kaksivuotinen ja johtaa kaksinkertaiseen maisterintutkintoon.
Vuonna 2003 silloisen TKK:n avaruustekniikan opiskelijaryhmä voitti Mars-lentojen opiskelijoille tarkoitetun suunnittelukisan.
Alan koulutus on 1990-luvun lopulla laajentunut Tampereen teknilliseen yliopistoon, jossa kuitenkin opetetaan vain muutamia kursseja.
Molemmissa edellä mainituissa yliopistoissa oli avaruustekniikan koulutusta jo 1970-luvun alussa, etenkin satelliittien ratamekaniikkaan liittyen.
Avaruustekniikka-alan koulutusta on annettu 2000-luvulla Rovaniemellä ammattikorkeakoulussa. Tampereen ammattikorkeakoulu on aerospace-alalla kouluttanut vain lentokonetekniikkaa?
Avaruustekniikan ulkopuolella mutta aihetta koskettaen annetaan koulutusta