Heinrich Zschokke
Johann Heinrich Daniel Zschokke (22. maaliskuuta 1771 – 27. kesäkuuta 1848) oli saksalais-sveitsiläinen kirjailija ja pedagogi.
Heinrich Zschokke syntyi Magdeburgissa Saksassa. Vanhempiensa kuoleman jälkeen hän asui sisarustensa ja kirjailija Elias Caspar Reichardin luona. Zschokke opiskeli Magdeburgin luostarikoulussa ja sitten Altstädterin oppikoulussa. Hän kirjoitti jonkin aikaa näytelmiä kiertelevälle teatteriseurueelle, mutta ryhtyi sitten opiskelemaan filosofiaa, teologiaa ja historiaa Frankfurt an der Oderin yliopistossa, jonka yksityisdosentiksi hän tuli vuonna 1792.
Ensimmäiset huomiota herättäneet Zschokken teokset olivat romaani "Abällino, der grosse Bandit" (1793), jonka esikuva oli Friedrich Schillerin "Die Räuber" (suom. "Rosvot"), ja melodramaattinen tragedia "Julius von Sassen" (1796).
Jäätyään Preussissa ilman professorinvirkaa Zschokke asettui vuonna 1796 asumaan Sveitsiiin, jossa hän johti Reichenaun linnassa toiminutta kasvatuslaitosta. Graubündenin viranomaiset myönsivät hänelle kansalaisuuden, ja vuonna 1798 Zschokke julkaisi teoksensa "Geschichte des Freistaates der drei Bünde im hohen Ratien (Rhaetia)". Samana vuonna poliittiset levottomuudet pakottivat hänet sulkemaan kasvatuslaitoksen.
Zschokke toimi aktiivisesti politiikassa ja pääsi viransijaiseksi Aarauhin, jossa hänet nimitettiin koulutusjaoston puheenjohtajaksi ja myöhemmin komissaariksi Unterwaldeniin, jolloin hänen vaikutusvaltansa laajeni lopulta Urin, Schwyzin ja Zugin kantoneihin. Zschokke kunnostautui toimimalla tarmokkaasti ja innolla työssään, jossa hän piti huolta yhteiskunnan köyhimpien luokkien eduista. Vuosina 1799–1801 Zschokke toimi kolmessa kantonissa aluekomissaarina. Zschokke vetäytyi pois julkisuudesta, kun Bernin keskushallinto esitti liittovaltiojärjestelmän uudistamista, mutta Napoléon Bonaparten aikaansaamien muutosten jälkeen hän ryhtyi Aargaun kantonin palvelukseen.
Vuonna 1801 Zschokke herätti huomiota teoksellaan "Geschichte vom Kampfe und Untergange der schweizerischen Berg- und Wald-Kantone". Vuodesta 1804 lähtien ilmestyneillä "Schweizerbote"-teoksillaan Zschokke vaikutti julkisiin asioihin, ja samaa voi sanoa hänen "Misceilen für die neueste Weltkunde" -teoksistaan, jotka ilmestyivät vuosina 1807–1813. Vuonna 1811 Zschokke alkoi julkaista myös kerran kuukaudessa ilmestynyttä aikakauslehteä nimeltä "Erheiterungen". Zschokke kirjoitti myös useita historiateoksia, joista tärkein on "Des Schweizerlandes Geschichte für das Schweizervolk" (1822).
Zschokken kertomukset, joilla hän hankki kirjallisen maineensa, on koottu useiksi kokoelmiksi, kuten "Bilder aus der Schweiz" (5 osaa, 1824–25), "Ausgewählte Novellen und Dichtungen" (16 osaa, 1838–1839). Kertomuksista tunnetuimpia ovat "Addrich im Moos" (1794), "Der Freihof von Aarau" (1794), "Alamontade" (1802), "Der Creole" (1830), "Das Goldmacherdorf" (1817; suom. "Kultala", 1834) ja "Meister Jordan" (1845). Teossarjassa "Stunden der Andacht" (1809–1816; 27 osaa Zschokken elinaikana), jota luettiin paljon, Zschokke selitti rationalistisessa hengessä uskonnon ja moraalin perusasioita. "Eine Selbstschau" (1842) on puolestaan eräänlainen omaelämäkerta.
Vuonna 1834 suomennettu "Kultala" oli vuonna 1831 perustetun Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran ensimmäinen julkaisu. Teoksen käänsi saksasta seuran sihteeri Carl Keckman.
Vaikka Zschokkea ei pidetä kovin omaperäisenä kirjailijana, hän oli aikanaan varsin suosittu ja saavutti luultavasti suosionsa käsittelemällä uudenaikaisia poliittisia ja uskonnollisia ajatuksia, korostamalla teoksissaan käytännöllisyyttä ja käyttämällä tarmokasta ja selkeää tyyliä.
Zschokke kuoli Blumenhalden maaseutuasunnossaan Aarejoella 27. kesäkuuta 1848.