hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Duo (kauppakeskus)
Duo (alun perin Hervantakeskus) on Tampereen Hervannassa sijaitseva liikekeskus. Sen alkuperäisen osan on suunnitellut arkkitehtipariskunta Raili ja Reima Pietilä, ja se valmistui syksyllä 1979. Liikekeskus on osa Pietilöiden suunnittelemaa Hervannan keskusakselia, joka on valtakunnallisesti merkittävä julkisten rakennusten kokonaisuus. Sillä haluttiin aikoinaan parantaa Hervannan betonilähiömäistä ilmettä.
Kauppakeskukseen valmistui vuonna 2007 laajennusosa, joka on arkkitehtitoimisto Eero Lahti Oy:n suunnittelema. Se kaksinkertaisti liikekeskuksen tilat. Uudisosan avajaisia vietettiin huhtikuussa, ja vanhan osan remontti valmistui loppuvuodesta. Liikekeskus sai uuden nimen "Duo", joka kertoo siitä, että rakennus koostuu kahdesta osasta eli uudesta ja vanhasta puolesta.
Kiinteistösijoitusyhtiö Citycon omistaa kokonaan kauppakeskuksen laajennusosan ja 75 prosenttia vanhasta osasta (Hervannan Liikekeskus Oy).
Duossa toimii kolme isoa päivittäistavaramyymälää: Lidl, S-market ja K-Supermarket. Lisäksi siellä on Alko ja Tokmanni sekä ravintoloita, erikoisliikkeitä ja muita kaupallisia palveluita. Pohjakerroksessa on maanalainen pysäköintihalli.
Cityconin vuokraamaa liiketilaa on kauppakeskuksessa yhteensä 11 700 neliömetriä.
Raili ja Reima Pietilän suunnittelemassa liikekeskuksen vanhassa osassa on piirteitä, jotka ovat ominaisia 1800- ja 1900-lukujen vaihteen arkkitehtuurille ja jugendtyylille. Rakennus on eräänlainen eurooppalaisen kauppahallin, rautatieaseman ja talvipuutarhan sekoitus. Suihkukaivorakennelma ja isot ikkunat ovat puolestaan elementtejä, jotka viittaavat suurten eurooppalaisten tavaratalojen aikakauteen.
Julkisivuissa on samankaltaisuutta Tampereen kauppahallin ja Helsingin rautatieaseman kanssa. Insinöörinkadulla sijaitseva pääjulkisivu on symmetrinen, ja sitä on elävöitetty erilaisilla kaarilla ja vaihtelevilla muuraustekniikoilla.
Liikekeskuksen toisessa kerroksessa toimii pieniä myymälöitä, joiden muotoilu tuo mieleen junanvaunut. Hervantaan kaavailtiin alusta alkaen raitiotietä, ja asema oli aikomus sijoittaa liikekeskuksen yhteyteen.
Arkkitehti Eero Lahden suunnittelema laajennusosa (2007) on yhtä leveä ja korkea kuin vanha puoli.
Kovel
Kovel (, ) on kaupunki Volynin alueella Ukrainan luoteisosassa. Kaupungin arvioitu väkiluku oli noin 69 000 (2013).
Varhaisin maininta Kovelista on vuodelta 1310. Kaupunki kuului Puolaan aina Puolan jakoihin saakka, ja uudestaan sotien välisenä aikana. Toisen maailmansodan jälkeen kaupungin puolalaisväestö karkoitettiin ja se liitettiin Ukrainan neuvostotasavaltaan.
Kaluš
Kaluš (, ) on Ukrainan kaupunki Ivano-Frankivskin alueella Karpaattien juurella. Kaupungin asukasluku on 67 500 (2013).
Varhaisimmat maininnat Kalušista on merkitty paikalliseen kroniikkaan 27. toukokuuta 1437. Se on historiansa aikana kuulunut Itävalta-Unkarille ja Puolalle, ennen kuin se liitettiin Neuvosto-Venäjään ensimmäisen maailmansodan jälkeen.
Kaupungin arvon Kaluš sai vuonna 1939. Siellä oli vahva juutalaisväestö, joka kuitenkin hävitettiin natsien vainoissa toisessa maailmansodassa.
Käärinliina
Käärinliina on kangas johon ruumiis kääritään.
Sanonnalla ""Käärinliinoissa ei ole taskuja"" tarkoitetaan, ettei maallinen omaisuus lähde ihmisen mukana ajasta iäisyyteen ihmisen kuollessa.
Vaakahuone
Vaakahuone oli Turun historiassa merkittävä alemman höyrylaivasataman rahtiterminaali. Rakennus on museoviraston suojelema. Vanhan Vaakahuoneen toimiston paikalla toimii nykyään rannikon viimeinen reittiliikenteessä olevan höyrylaiva Ukkopekan lippu-ja myyntikonttori. Rakennuksen muissa tiloissa toimii arkkitehtitoimisto Arosuo & Vapaavuoren suunnittelema ravintola Vaakahuone, jonka aurajokimiljöön kannalta näkyvin piirre on sieltä kuuluva jokailtainen elävä musiikki.
Ravintolarakennuksen nimi juontuu historiasta. Rakennus toimi alemman höyrylaivasataman rahtiterminaalina ja siellä punnittiin höyrylaivojen kuljettama rahti. Itse rakennus on Suomen ensimmäinen rakennus, joka on tehty aaltopellistä. Rakennus on valmistunut vuonna 1898. Alun perin Vaakahuoneen kaltaisia halleja rakennettiin kaksi, joista toinen sijaitsi hieman ylempänä jokivarressa. Rakentaminen aiheutti aikanaan kuohuntaa kaupunkilaisten keskuudessa, sillä turkulaiset eivät olleet laisinkaan varmoja aaltopellin sopivuudesta kaupunkirakentamiseen ja kaupunkikuvaan. Materiaali on kuitenkin kestänyt vuosikymmenien rasituksen, ja rakennus on edelleen hyvässä kunnossa ja suojeltu. Toinen halleista purettiin aikoinaan, kun Martinsiltaa alettiin rakentaa.
Kultti-ilmiö
Kultti-ilmiöstä puhutaan populaarikulttuurissa useimmiten sellaisten teoksien, tuotteiden tai artistien yhteydessä, joita suuri yleisö ei tunne tai arvosta, mutta joilla on oma pieni ja innokas ihailijakuntansa. Kultti-ilmiöitä voivat olla esimerkiksi valtavirtaisesta mausta poikkeavat elokuvat, sarjakuvat ja rocklevyt.
Kultti-ilmiöön kohdistuva innostus voi olla parodista, ironista ja camp-henkistä: esimerkiksi lipunmyynnissä flopanneet elokuvat ovat kulttielokuvia nimenomaan siksi, että niitä pidetään poikkeuksellisen kummallisina, mauttomina tai huonoina. Usein kultti-ilmiöön kohdistuu kuitenkin aitoa ihailua ja kunnioitusta. Esimerkiksi rockhistoriasta löytyy paljon levyjä, joita niiden ihailijat pitävät unohdettuina mestariteoksina.
Toisinaan kultti-ilmiö on alun perin ollut suuren yleisön suosikki, joka ajan kuluessa on jäänyt elämään vain pienen ihailijakunnan harrastuksen kohteena. Esimerkiksi televisiosarjat kokevat usein tällaisen kohtalon. Joskus voi käydä päinvastoin: kultti-ilmiö nousee vähitellen yleiseen tietoisuuteen ja saavuttaa massasuosion.
Toisinaan kultti-ilmiöt ovat peräisin maista, joissa tuotettu populaarikulttuuri ei yleensä nouse laajan kansainvälisen huomion kohteeksi. Tällaiset ilmiöt voivat olla kotimaassaan hyvinkin suosittuja, mutta muissa maissa tai maanosissa ne saavuttavat vain kulttistatuksen. Syynä tähän ovat usein kieli- ja kulttuurierot sekä markkinointivaikeudet. Esimerkiksi latinalaisamerikkalainen ja aasialainen populaarikulttuuri esiintyy Yhdysvalloissa ja Euroopassa usein kultti-ilmiöinä.
Geoffrey Ashe
Geoffrey Ashe (s. 1923) on brittiläinen kirjailija, joka on julkaissut tietokirjallisuutta ja kirjoittanut muutamia romaaneja. Useat hänen historiallisista kirjoistaan keskittyvät arthuriaaniseen tarustoon ja erityisesti Kuningas Arthuriin. Hänen ensimmäinen tätä aihetta käsittelevä kirjansa oli "King Arthur's Avalon: The Story of Glastonbur", joka ilmestyi vuonna 1957. Kirja sai vaikutteita G. K. Chestertonin "Short History of England" -kirjasta, jonka Ashe oli lukenut.
Ashe syntyi Lontoossa, mutta vietti useita vuosia Kanadassa. Kanadassa hän kasvoi ja valmistui University of British Columbiasta Vancouverissa, ennen kuin jatkoi opintojaan Cambridgen yliopistossa.
Ashe kannatti käsitystä, jonka mukaan historiallinen Kuningas Arthur oli Riothamus. Hän kirjoittikin aiheesta "Speculumin" artikkelissa huhtikuussa 1981 ja selitti siitä yksityiskohtaisemmin kirjoissa "The Discovery of King Arthur" (1985), "The Landscape of King Arthur" (1987), sekä muissa artikkeleissa.
Cityterminalen
Cityterminalen on Ruotsin pääkaupungin Tukholman linja-autoterminaali. Se sijaitsee Norrmalmin kaupunginosa-alueella. Yhdessä keskusrautatieaseman kanssa Cityterminalen muodostaa Tukholman matkakeskuksen ("Resecentrum"). Vaikka rakennukset ovat yhteydessä toisiinsa, niihin viitataan usein omilla nimillään. Linja-autoterminaalin rakentaminen aloitettiin 3. kesäkuuta 1985, ja se vihittiin lopulta käyttöön 20. tammikuuta 1989. Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Ralph Erskine ruotsalaisen arkkitehtitoimiston avustamana.
Valtaosa Tukholman kaukolinja-autoliikenteestä lähtee Cityterminaalista. Merkittävä terminaalin käyttäjä on myös Flygbussarna ja sen sisarbrändi Båtbussarna, jotka liikennöivät lentokenttä- ja satamaliikennettä Tukholman neljälle lentoasemalle (Arlanda, Bromma, Skavsta ja Västerås) ja kahteen satamaan (Viking Linen Stadsgården ja Tallink Siljan Värtahamnen). Terminaalin alemmassa kerroksessa sijaitsee lentokenttä- ja satamalinja-autojen portit 1–9, lipunmyynti, neuvontapiste, matkatavarasäilytys ja liiketiloja. Ylemmässä kerroksessa on pääsääntöisesti kaukoliikenteen käyttämät portit 10–19.
Asemalta on maanalainen jalankulkuyhteys keskusrautatieaseman kautta metroon ja paikallisjunaan.
Stockholms östra
Stockholms östra (, myös Stockholm Ö, paikallisten keskuudessa usein Östra station) on rautatieasema Ruotsin pääkaupungissa Tukholmassa. Se on eteläinen päätepiste Roslagsbananille, kapearaiteiselle esikaupunkijunajärjestelmälle. Asemarakennus sijaitsee Valhallavägenillä.
Arkkitehti Albin Starkin suunnittelema nykyinen asemarakennus on valmistunut 1932. Pyöreässä lippuhallissa on taidemaalari Evald Dahlskogin tekemät kattomaalaukset, jotka esittävät radanrakennusta. Asema sijaitsee lähellä Kungliga tekniska högskolania, ja asemalta on yhteys Tukholman metron Tekniska högskolan -asemalle.
Skogskyrkogården
Skogskyrkogården on hautausmaa ja kirkkopuisto Tukholman Gamla Enskeden kaupunginosassa. Se vihittiin käyttöön vuonna 1920. Sen suunnittelivat arkkitehdit Gunnar Asplund ja Sigurd Lewerentz voitettuaan vuonna 1915 järjestetyn suunnittelukilpailun. Hautausmaa rakennettiin vaiheittain vuosina 1916–1940. Hautausmaata ympäröimään rakennettiin vuosina 1923–1932 alkujaan 3,6 kilometriä pitkä kivimuuri, jota on myöhemmin jatkettu. Hautausmaan pinta-ala on 102 hehtaaria ja siellä on noin 100 000 hautapaikkaa. Hautausmaan läheisyydessä on samanniminen metroasema.
Skogskyrkogården (sananmukaisesti ”Metsäkirkkomaa”) uudisti hautausmaiden suunnittelun Ruotsissa, kun luonnon merkitystä tunnelman luomisessa alettiin painottaa aiempaa enemmän. Haudat ovat metsäisellä hautausmaalla pääosin mäntyjen keskellä. Hautausmaalla on useita kappeleita. Gunnar Asplundin suunnittelema metsäkappeli valmistui 1920, Lewerentzin suunnittelema uusklassinen ylösnousemuskappeli 1926 ja Asplundin suunnittelema Pyhän ristin kappeli 1940. Johan Celsingin suunnittelema uusi krematorio on ollut rakenteilla vuodesta 2010 ja sen on tarkoitus valmistua vuonna 2014.
Skogskyrkogården otettiin UNESCO:n maailmanperintöluettelon kohteeksi vuonna 1994, koska sillä on katsottu olleen merkittävä vaikutus hautausmaiden suunnitteluun kautta maailman.
Hautausmaalla on erilliset alueet muslimeille, ortodokseille, katolilaisille, bahai-uskon kannattajille ja mandealaisille. Skogkyrkogårdenin vieressä on juutalainen hautausmaa, joka ei kuitenkaan kuulu maailmanperintökohteeseen. Juutalaisella hautausmaalla on 1969 valmistunut S. I. Lindin suunnittelema kappeli.
Einstein-torni
Einstein-torni () on arkkitehti Erich Mendelsohnin suunnittelema astrofysikaalinen observatorio Albert Einstein -tiedepuistossa Potsdamissa, Saksassa. Se rakennettiin tähtitieteilijä Erwin Finlay Freundlichille ja sitä on käytetty keräämään havaintoaineistoa Albert Einsteinin kehittämän suhteellisuusteorian tueksi. Rakennus suunniteltiin noin 1917 ja rakennettiin vuosien 1920 ja 1921 välillä julkisten lahjoitusten avulla. Toiminta käynnistyi vuonna 1924. Observatorio on yhä toimiva ja osa Potsdamin astrofysiikan instituuttia.
Spandau (hallintoalue)
Spandau on yksi Berliinin 12 hallintoalueesta (), joilla on oma, paikallisvaaleissa valittu hallintonsa ja rajoitettu itsemääräämisoikeus. Alue sijaitsee Havel- ja Spreejokien risteyskohdassa. Se on laajuudeltaan 91,91 km, ja siellä asuu 238 278 asukasta (31.12.2017).
Berliiniläisten keskuudessa "Spandau" viittaa yleensä Spandaun kaupunginosaan, ei samannimiseen hallintoalueeseen.
Spandaun historia alkaa joko 600- tai 700-luvulta slaavilaisen heimon asetuttua alueelle ja rakennettua sinne linnoituksen. Saksalainen kuningas Henrik I valloitti linnoituksen vuonna 928 mutta se palasi slaavilaisten hallintaan myöhemmin 900-luvulla.
Vuonna 1156 kreivi Albrecht von Ballenstedt otti alueen hallintaansa. Vuodelta 1197 löytyy ensimmäinen maininta Spandausta dokumentista, jota on sittemmin kutsuttu nimellä "Spandowe". Spandaulle annettiin kaupunkioikeudet vuonna 1232. Spandaun linnoituksen kunnostustyöt päättyivät vuosien 1559 ja 1594 välillä. Vuonna 1558 Gatowin kylä liittyi Spandaun kaupunkiin. Spandau antautui ruotsalaisille vuonna 1634.
Vuonna 1806 ranskalaiset joukot Napoleonin johdolla ottivat kaupungin hallintaansa vuoteen 1807 asti. Vuonna 1812 Napoleon palasi ja 1813 Preussin ja Venäjän joukot aloittivat Spandaun linnoituksen piirityksen.
Vuonna 1920 Spandau (jonka nimi oli vaihdettu Spandowiksi 1878) liitettiin osaksi Berliiniä. Ennen ensimmäistä maailmansotaa Spandaussa oli useita metallinsulattamoja ja ruutitehtaita sotatarvikkeiden valmistukseen.
Toisen maailmansodan jälkeen Spandau kuului Ison-Britannian miehitysvyöhykkeeseen Länsi-Berliinissä ja 1876 valmistunutta Spandaun vankilaa käytettiin Nürnbergin oikeudenkäynnissä tuomittujen natsien sijoituspaikkana. Viimeisen vangin Rudolf Hessin kuoltua liittoutuneet tuhosivat vankilan vuonna 1987.
Nykyään Spandaussa toimii metalli- ja kemikaaliteollisuutta sekä matonvalmistusteollisuutta.
Myös suosittu brittibändi Spandau Ballet on lainannut nimensä Spandaulta.
Spandaun ystävyyskaupunki on brittiläinen Luton.
Messier 77
Messier 77 (tunnettu myös nimellä NGC 1068) on sauvaspiraaligalaksi noin 47 miljoonan valovuoden etäisyydellä valaskalan tähdistössä. Messier 77 on aktiivinen galaksi, mikä on havaittu tutkimalla tähtienvälistä pölyä näkyvillä aallonpituuksilla.
Sun FM
Sun FM tarkoittaa seuraavia radiokanavia:
Korkein oikeus
Korkein oikeus voi viitata seuraaviin asioihin:
Maastojuoksun maailmanmestaruuskilpailut 2007
Maastojuoksun maailmanmestaruuskilpailut vuonna 2007 järjestettiin Mombasassa, Keniassa, 24. maaliskuuta. Lajeina oli vain pitkä matka kun vuonna 2006 Fukuokassa oli kilpailtu sekä lyhyellä että pitkällä matkalla.
Etiopian Kenenisa Bekele tavoitteli pitkällä matkalla kuudetta peräkkäistä voittoaan. Hän joutui kuitenkin vatsavaivojen vuoksi keskeyttämään kilpailun.
Mattilanperä
Mattilanperä on runsaan 350 asukkaan kylä Raahessa entisen Saloisten kunnan alueella, noin 10 kilometriä Saloisten kirkonkylältä kaakkoon ja noin 17 kilometriä Raahen keskustasta kaakkoon. Mattilanperällä on ala-aste, sekä ryhmäpäiväkoti. Kylän läpi virtaavat Haapajoki ja Poikajoki. Mattilanperällä sijaitsee myös Kettukankaan kivikautinen muinaisjäännösalue sekä 2011 toimintansa aloittanut Laivakankaan kaivos.
Mattilanperän naapurikyliä ovat Kopsa, Äyrinmäki, Romuperä, Lasikangas ja Ketunperä.
Ensimmäinen talo Mattilanperälle rakennettiin ison vihan aikana piilopirtiksi. Se sijaitsi luultavasti Haapajoenmäellä. Rauhan palattua talo liitettiin Salon kylän Tokolan kantatilaan. Myöhemmin se autiotui ja hävisi. Varsinaisena kylän perustamisvuotena voidaan pitää vuotta 1781, jolloin Yrjö Haapakangas perusti Haapakankaan uudistilan Haapajoenmäelle. Seuraavana vuonna Samuli Mattila perusti Mattilanmäelle Mattilan tilan, jonka mukaan kylä on saanut nimensä. Vuosisadan lopulla perustettiin vielä kaksi uudistilaa, Martti Martikkalan perustama Martikkala sekä Yrjö Tikkalan perustama Tikkakangas. Kaikki tilat sijaitsivat Haapajokivarressa. 1800-luvulla kylälle perustettiin näiden talojen lisäksi muutama torppa sekä yksi sotilastorppa. 1800-luvulla kylän taloluku nousi myös tilojen jakamisen seurauksena.
Vuonna 1928 Mattilanperälle perustettiin kansakoulu; aiemmin oli käyty kiertokoulua. Kansakoulu aloitti toimintansa Tikkalan talossa ja sen vuoksi se tunnetaan edelleen Tikkalan kouluna. Näissä tiloissa toimittiin ns. Supistettuna kouluna lähes 20 vuotta. Rakennuksen kylmyyden vuoksi koulua jouduttiin käymään vuoden verran Ylängön talossa ennen uuden koulurakennuksen valmistumista vuonna 1948. Rakennus oli koulukäytössä vuoden 1991 loppuun asti, jolloin valmistui uusi koulurakennus. Vanhoissa tiloissa aloitti toimintansa päiväkoti. Uuden koulun pihapiiriin nousi vuonna 2002 kyläyhdistyksen talkoilla rakentama uusi päiväkoti.
Mattilanperällä on myös toiminut Raahen seudun osuuskaupan myymälä, joka toimi aluksi Mattilassa, myöhemmin muutamissa muissa taloissa ja 1960-luvulta lähtien omassa rakennuksessaan. Lopuksi osuuskauppa muuttui Ruonalan yksityiseksi kyläkaupaksi ja lakkautettiin 1990-luvun puolivälissä. 1950-luvulla kylälle perustettiin myös oma urheiluseura Saloisten viesti. 1950- ja 1960-luvuilla mattilanperäläinen Antti Kinnunen toimi SKDL:n kansanedustajana. Hän oli myös presidentin valitsijamiehenä. Nykyvuosina Mattilanperälle on noussut runsaasti uusia taloja ja kyläyhdistystoiminta on vilkasta.
Tunnissa taiteentuntijaksi
Tunnissa taiteentuntijaksi () on August Strindbergin vuonna 1877 Tukholmassa julkaisema satiirinen opas, jonka avulla lukija kykenee antamaan itsestään 'sivistyneen' vaikutelman taidenäyttelyissä.
Opas on laadittu sanakirjan muotoon ja hitaampikin lukija omaksuu sen alle tunnissa. Opas neuvoo välttämään perspektiiviin liittyviä kommentteja. Sen sijaan kehotetaan puhumaan muun muassa värisekoituksista. Strindberg antaa lauseelle "pilvissä kremsinvalkoista on käytetty liian pastoosisti, aivan samalla tavoin kuin Marcus Larssonin maalauksissa" tehotakuun.
Suomeksi teos ilmestyi vuonna 1996 Kustannusosakeyhtiö Jack-in-the-boxin kustantamana. Suomennoksesta vastasi Maija Hirvonen.
Tom Franklin
Tom Franklin (s. 23. lokakuuta 1950, Fresno, Kalifornia) on yhdysvaltalainen pokeriammattilainen. Hänen lempinimensä on "The Captain" ("kapteeni").
Tom Franklin aloitti pokeriuransa 1970-luvulla. Hän oli ensimmäistä kertaa rahasijoilla World Series of Pokerissa (WSOP) vuonna 1990, jolloin hän oli WSOP:n pääturnauksessa 24.. Vuonna 1995 Franklin oli saman turnauksen seitsemäs. Vuonna 1999 Franklin voitti WSOP:n 2 500 dollarin limit omaha -turnauksen. Vuoden 2006 WSOP:ssa Franklin saavutti seitsemän rahasijaa ja oli kahdessa turnauksessa kolmas.
Joulukuussa 2005 Franklin voitti Five Diamond World Poker Classic -turnauksen 5000 dollarin no limit hold'em -kisan. Lopussa hän kukisti englantilaisen John Galen ja ansaitsi 434 025 dollaria. World Poker Tourilla Franklin on parhaimmillaan ollut yhdestoista (lokakuussa 2006 Festa Al Lago V Poker Tournamentissa).
Elokuussa 2007 Franklinin pokeriuran turnausansiot ylittivät 2,3 miljoonaa dollaria.
Pieni Katekismus (Strindberg)
Pieni Katekismus () on August Strindbergin vuonna 1884 julkaisema pamfletti, jonka muoto ja viesti muistuttavat suuresti Karl Marxin Kommunistista manifestia.
Pieni Katekismus jakaantuu kolmeen pääkappaleeseen: yhteiskunta, yläluokan valheet ja yläluokan puheenparret alaluokan harhauttamiseksi. Ensimmäisessä pääkappaleessa selvitetään yhteiskunnan luonne, toisessa esitellään yläluokan keinoja alaluokan alistamiseksi ja kolmannessa puretaan yksitoista yläluokan yleisesti käyttämää sanontaa vallankumousta vastaan.
Esimerkiksi puheenparren neljä "Te yritätte vain päästä käsiksi rahoihin" osalta Strindberg toteaa: "Emme vain, vaan myös! Sillä raha on nykyisissä oloissa valtaa. Eikä yläluokkaa voida kukistaa ilman sitä valtaa".
Suomeksi teos ilmestyi vuonna 1981 Love Kirjojen kustantamana. Suomennos on Rauno Ekholmin.
Tulityö
Tulityö on työtä, jossa syntyy kipinöitä tai jossa käytetään liekkiä tai muuta lämpöä ja joka aiheuttaa palovaaraa. Tulityöt on luokiteltu pelastuslaissa erityistä vaaraa aiheuttavaksi työksi. Tilapäisellä tulityöpaikalla tulityön tekijällä tulee olla tulityökortti, vakituisella tulityöpaikalla kortti ei ole pakollinen. Tulitöiden tekemistä ohjaavat pelastuslain lisäksi työturvallisuuslaki, SFS 5900 -standardi sekä vakuutetuissa kohteissa vakuutusyhtiöiden suojeluohjeet. Säädökset ohjaavat työskentelyä tilapäisellä tulityöpaikalla.
Pelastuslain (379/2011) yleisiä velvollisuuksia koskevan 2. luvun 5. pykälässä "Varovaisuus tulen käsittelyssä" todetaan, että: ”"Ryhdyttäessä tulityöhön tai sellaiseen korjaustyöhön tai muuhun työhön, jonka johdosta tulipalon tai muun onnettomuuden vaara tuntuvasti lisääntyy, on huolehdittava riittävistä varotoimista."”
Pelastuslain yksityiskohtaisissa perusteluissa kerrotaan tarkemmin lain edellyttämistä riittävistä varotoimista. Perusteluissa viitataan Tulitöistä aiheutuvien henkilö- ja omaisuusvahinkojen torjumisesta on annettuun standardiin SFS 5900:2011 ("Tulitöiden palo-turvallisuus asennus-, huolto- ja korjaustöissä") Standardi sisältää ohjeita tulitöitä tekeville ja valvoville henkilöille ja siinä on määritelty tulitöissä tarvittavia turvatoimia.”
Standardin kanssa samansisältöiset ohjeet on laatinut myös vakuutusala.
Finanssialan Keskusliiton "Tulityöt suojeluohje 2016" mukaan tulitöitä ovat muun muassa sähkö- ja kaasuhitsaustyöt, kaasujuotostyöt, kuumailmapuhallintyöt, polttoleikkaustyöt sekä metallien hionta ja katkaisu laikkaleikkaimella.
Em. säädösten mukaan ennen tulitöiden aloittamista tulee kohteessa suorittaa vaarojen arviointi ja tarvittavien turvallisuustoimenpiteiden toteutus. Tehdyt toimenpiteet käyvät ilmi kirjallisesta tulityöluvasta. Luvan myöntäjällä ja tulitöitä tekevällä pitää olla voimassa oleva tulityökortti. Tulityökortin saa käymällä päivän mittaisen tulitöiden turvallisuuskoulutuksen. Koulutuksen sisältöä ohjaa ja kehittää "Tulityötoimikunta", johon kuuluu edustajia Suomen Pelastusalan Keskusjärjestöstä, Suomen Palopäällystöliitosta, Rakennusliitosta, Kattoliitosta ja Finanssialan Keskusliitosta.
Vakituinen tulityöpaikka
Tilapäinen tulityöpaikka
Katto- ja vedeneristysalan tulityöt
Tulityösuunnitelma
Tulitöistä aiheutuvien vaarojen selvitys ja arviointi
Tulityölupa
Tulitöiden turvallisuustutkinto
Katto- ja vedeneristysalan tulitöiden turvallisuustutkinto
Tulityökortti
Katto- ja vedeneristysalan tulityökortti
Kylätoiminta
Kylätoiminta on asukkaiden omaehtoista toimintaa oman asuinalueensa, yleensä kylän, hyväksi. Kylätoiminta on kansalaisjärjestötoimintaa (ei-valtiollista).
Kylätoiminnan perustana on paikalliseen identiteettiin ja palveluihin liittyvät toiminnot.
Kyläyhdistykset järjestävät kylän juhlia ja kerhoja sekä pitävät yllä toiminnan paikkoja, kuten uimarantoja, latuja ja kylätaloja.
Perinteisesti kylätoimintaan kuuluu myös kylän asioiden ajaminen paikallis- ja valtionhallinnossa.
Kyläyhdistykset ovat erityisesti 1990-luvulta lähtien alkaneet toimia enemmän kylän kehittäjinä. Yhtäältä palveluita on alettu tuottaa tai järjestellä itse, toisaalta on kehitetty kylän elinkeinojen edellytyksiä. Palveluista tärkeimmät ovat olleet vanhusten kotona asumista tukevat kyläpalvelut (kyläavustajat yms.). Elinkeinojen kehittämisessä on tuettu muun muassa maaseutumatkailua rakentamalla reitistöjä, jotka ovat sekä kyläläisten virkistyskäytössä että matkailun käytössä. Myös infrastruktuurin kehittäminen on monilla kylillä osa kylätoimintaa, vaikkakin monesti itse rakentaminen organisoidaan omaan organisaatioonsa.
Kylä- ja asukastoimintaa harjoitetaan kylällä kylätoimikunnissa, kyläyhdistyksissä, asukasyhdistyksissä tai muissa yhdistyksissä. (Yleisnimellä näitä kutsutaan kyläyhdistyksiksi.)
Kuntakohtaisesti voi olla kyläneuvostoja tai pitäjäneuvostoja, joihin kaikki ko. kunnan kyläyhdistykset kuuluvat.
Maakunnallisesti Suomessa toimii maakunnallisia kylien yhdistyksiä, esimerkiksi Pohjois-Karjalan Kylät ry, joiden jäseninä on kyläyhdistyksiä ja muita kylien kehittämisestä kiinnostuneita järjestöjä
Valtakunnallisesti Suomessa keskusjärjestönä toimii Suomen Kylätoiminta.
Euroopassa kylätoimijoita ja muita maaseudun toimijoita yhdistää European Rural Alliance ERA.
Vastaavia organisaatiorakenteita on muun muassa Ruotsissa ja Virossa. Pohjois- ja Keski-Euroopan ulkopuolella kylätoiminnalla ei yleensä ole julkishallinnosta riippumattomia valtakunnallisia organisaatioita.Voimaa kuin pienessä kylässä, Valtakunnallinen kylätoimintaohjelma 2003-2007. Suomen Kylätoiminta ry.
Bernie Tormé
Bernie Tormé (oik. Bernard Tormey, s. 1952 Dublin, Irlanti) on irlantilainen rockkitaristi, laulaja, säveltäjä, sanoittaja, äänittäjä ja tuottaja, joka on tunnettu muun muassa Gillan-yhtyeen kitaristina 1980-luvun alusta.
Tormé on työskennellyt muun muassa Ozzy Osbournen, Dee Sniderin ja Ian Gillanin kanssa ja tehnyt menestyksekkään, yhä jatkuvan soolouran muusikkona.
Fyllokinoni
Fyllokinoni on K-vitamiini, joka on yksi K-vitamiineista. Fyllokinonin kemiallinen kaava on CHO, moolimassa 450,696 g/mol ja CAS-numero 84-80-0.
Ihminen saa K-vitamiinia ravinnosta riittävästi. Sitä on erityisesti vihreissä kasveissa. Se muuttuu elimistössä kemiallisiksi johdannaisiksi, joista osa muuttuu takaisin K-vitamiiniksi.
Fyllikinonin kaltaista ainetta on olemassa synteettisenä valmisteena fytomenadionina. Sitä käytetään hoitona verenvuodon tai verenvuotovaaran yhteydessä, jos elimistön fyllokinonimäärä on jostakin syystä alhainen. Fytomenadionia sisältäviä lääkkeitä ovat mm. reseptivalmisteet Vitalipid, jossa on lisäksi muita vaikuttavia aineita, sekä Konakion Novum.
Fytomenadioni on WHO:n listalla yhteiskunnalle tärkeimmistä lääkkeistä.
K-vitamiini on vasta-aine rotanmyrkyissä käytetylle bromadiolonille, difenakumille ja muille vastaaville antikoagulanteille.
D2-vitamiini
D-vitamiini tai ergokalsiferoli on vitamiini, jota ei muodostu ihmisen iholla toisin kuin D-vitamiini ultraviolettisäteilyn seurauksena, vaan on ainoastaan kasviperäistä. Ergokalsiferolia voidaan valmistaa synteettisesti säteilyttämällä ergosterolia ultraviolettivalolla. D-vitamiinin vaikutus on kolekalsiferolin (CHO) eli D-vitamiinin kaltainen.
Ergokalsiferoli muuttuu maksassa kolekalsiferoliksi ja osa siitä 25-hydroksikolekalsiferoliksi eli kalsidioliksi. Pieni osa kalsidiolista muuttuu pääasiassa munuaisissa mutta myös paksusuolessa, eturauhasessa, rintarauhasessa ja veren valkosoluissa aktiiviseksi kalsitrioliksi eli 1,25-dihydroksikalsiferoliksi.
Ergokalsiferolin kemiallinen kaava on CHO, moolimassa 396,648 g/mol, sulamispiste 115–119 °C ja CAS-numero 50-14-6. Yhdiste on olomuodoltaan kiteistä valkoista jauhetta, joka kuitenkin kellastuu ilman, valon ja lämmön vaikutuksesta. Ergokalsiferoli liukenee etanoliin, asetoniin, etyylietanoaattiin, eetteriin ja rasvaöljyihin.
Rosala
Rosala () on saari Kemiönsaaren kunnassa. Rosalan saari kuuluu Hiittisten saaristoon ja kuului aiemmin Hiittisten ja myöhemmin Dragsfjärdin kuntaan. Rosalalla on noin 140 ympärivuotista asukasta, joista suurin osa asuu Rosalan kylässä. Merenkulkulaitoksen yhteysalus M/S Aura liikennöi Rosalan saarelle Kasnäsistä.
Rosala sijaitsee Hangon läntisen selän länsipuolella Kemiön ja Hangon välissä yhdessä Hiittisen kanssa. Saaret ovat Hiittisten pääsaaret, ja niiden välinen salmi Kyrksundet oli aikoinaan merkittävä merenkulkureitti. Salmen yli on rakennettu silta, joka yhdistää saaret.
Saarella on kolme kylää, Rosala, Böle ja Stubbnäs, joista suurin on Rosala. Saaren yhteysaluksen M/S Auran satama on saaren pohjoisosassa Långnäsissä. Rosalan kylässä on venesatama, josta kulkee yhteysalus lähisaarille.
Rosalan kylän nimen oletetaan juontuvan ruotsalaisesta Roslagenista, joko suoraan tai suomalaisten naapurien antaman nimityksen ”Ruotsala” tai ”Ruotsinsalo” kautta, joka on tarkoittanut ruotsalaisten kylää.
Rosalassa sijaitsee Rosalan Viikinkikeskus, johon on rakennettu jäljitelmiä noin tuhat vuotta vanhoista asumuksista ja veneistä. Tosin viikinkiasutusta ei Suomessa ole koskaan ollut. Kylästä järjestetään kesäisin venekuljetuksia Bengtskärin majakalle.
Lauri Leskinen
Lauri ”Lassi” Leskinen (21. tammikuuta 1918 Lapinsalo, Kiuruvesi - 27. syyskuuta 1979 Kuopio) oli suomalainen opettaja ja kirjailija.
Leskisen vanhemmat olivat pienviljelijä Juho Alfred Leskinen ja hänen puolisonsa Anna Juljaana (o.s. Pekkala). Perheessä oli yhdeksän lasta.
Leskinen opiskeli kansakoulun jälkeen Portaanpään herännäisten kansanopistossa Lapinlahdella. Hän meni sitten Kajaanin seminaariin 1936 ja valmistui sodan aiheuttaman viivästymisen jälkeen kansakoulunopettajaksi 1943. Sodan aikana yliluutnantiksi kohonnyt Leskinen palveli Uhtuan ja Porajärven suunnilla sekä Santahaminan koulutuskeskuksessa pataljoonan adjutanttina.
Sodan jälkeen Leskinen oli opettajana Närpiössä, Pyhäjärvellä ja Kiuruveden Luupuvedellä. Kiuruvedellä ollessaan hän kirjoitti myös ensimmäisen romaaninsa "Ehtoona sitten raukee turhaan…" sekä kaksi seuraavaa teosta. Leskinen oli mukana myös nuorisoseura- ja seuranäyttämötoiminnassa.
Vuonna 1955 Leskinen perheineen muutti Kuopioon, jossa hän toimi opettajana Puijon ja Haapaniemen kouluissa. Leskisellä oli kuitenkin edelleen Tuulentupa-niminen kesäpaikka Luupuvedellä. Kuopiossa Leskinen jatkoi kirjoittamistaan, ja hänen esikoisnäytelmänsä "Läpikäytävä" kantaesitys oli Kuopion yhteisteatterissa lokakuussa 1962. Muutamaa vuotta myöhemmin Leskinen voitti näytelmällä "Kunniakuja" Kuopion näytelmäkilpailun.
Leskinen jäi opettajan työstä eläkkeelle 1978 ja aikoi omistaa enemmän aikaa näytelmien kirjoittamiseen. Hän sairastui kuitenkin vakavasti ja kuoli ehdittyään olla vain vuoden eläkkeellä.
Paavo Liski ja Ilkka Vanne ohjasivat vuonna 1974 televisionäytelmän Leskisen näytelmästä "Uudesta luotava maa". Liskin vuonna 1993 ohjaama kolmiosainen televisioelokuva "Elämän totuutta etsi" kertoi Lauri Leskisen nuoruusvuosista. Leskistä esitti Kari Hakala.
Luujärvi (järvi)
Luujärvi eli Lujaur (, , , ) on Murmanskin alueella Kuolan niemimaaan keskiosassa sijaitseva järvi. Se on alueen järvistä neljänneksi suurin, pinta-alaltaan on noin 200 neliökilometriä, ja se laskee Voronjajokea pitkin pohjoiseen Barentsinmereen. Järven länsipuolella nousevat Lujaurtunturit. Järven rantaviiva on mutkikas, järvessä on runsaasti saaria ja niemimaita.
Vuonna 1970 Voronjaan noin 100 km järvestä alavirtaan rakennettiin Serebrjanskin vesivoimala, ja voimalan patoallas yhtyy nyt järveen samassa veden pinnan tasossa. Vuotuinen vedenpinnan vaihtelu on 1,55 m. Luujärven pohjoisrannalla sijaitsee Lovozeron taajama.
Viljo Kojo
Viljo Johannes Kojo, salanimi "Juho Poutanen" (13. joulukuuta 1891 Kaukola – 21. huhtikuuta 1966 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, sanomalehtitoimittaja ja kuvataiteilija (taidemaalari, kuvittaja ja pilapiirtäjä).
Kojon vanhemmat olivat maanviljelijä Pekka Kojo ja Anna Hirvonen. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1925 oli Helmi Ruissalo (k. 1938) ja toinen vuodesta 1940 Eeva Maria Aikala. Käkisalmessa keskikoulun käytyään Kojo opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa 1911–1912 ja Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1912–1914. Taiteilijana Kojo kuului Tyko Sallisen lailla ekspressionistiseen Marraskuun ryhmään.
Viljo Kojo oli mukana perustamassa Viipurin Taiteilijaseuraa, ja toimi sen puheenjohtajana 1930-1960. Kojo toimi Karjala-lehden toimittajana Viipurissa 1925–1940. Hän toimitti myös eräitä pilalehtiä, kuten viipurilaista Ampiaista sekä vuoden verran Helsingissä ilmestynyttä kuukausilehti Hymyä. Aleksis Kiven Seuran sihteerinä hän toimi vuosina 1941–1943.
Kojo oli Huugo Jalkasen lailla yksi ensimmäisiä vapaan runomitan kokeilijoita kokoelmallaan "Aamutuuli". Hän kirjoitti boheemiromaaneja taiteilijaystävistään ("Suruttomain seurakunta", "Kiusauksesta kirkkauteen") ja lähinnä Käkisalmen ympäristöön paikantuvia karjalaisaiheisia romaaneja.
Kojo kuului Marraskuun ryhmään ja osallistui sen näyttelyihin 1910-1920-luvulla. Lehtikuvittajana hän aloitti jo ennen toimittajanuraansa Karjala-lehdessä. Pilalehdistä hänen töitään julkaisivat Tuulispää, Velikulta ja Kurikka. Hän teki myös kirjankansia ja kirjankuvituksia etenkin omiin teoksiinsa, mutta jonkin verran muidenkin. Ville Hytösen mukaan hänen lehtiin kehittämänsä kevyt tussiviiva antoi kirjoille luonnetta. Runokirjojen kannet ovat kevyen koristeellisia ja Hytösen mukaan amatöörimäisiä, jopa lapsellisia mutta eivät kuitenkaan harkitsemattomia. Hännisen mukaan tutkimus ei toistaiseksi ole käsitellyt Kojon kuvitustyötä. Kojo itse kertoo siitä työnsä puolesta muistelmissaan, esimerkiksi teoksessa "Taiteen tie on pitkä" (1960).
USS George H. W. Bush (CVN-77)
USS George H. W. Bush (CVN-77) on Yhdysvaltain laivaston Nimitz-luokan lentotukialus, joka on nimetty entisen laivaston lentäjän, Yhdysvaltain 41. presidentin George H. W. Bushin mukaan.
Alus tilattiin Newport News Shipbuilding and Drydock Companyltä (myöh. Northrop Grumman) Newport Newsistä Virginiasta. Sen köli laskettiin 6. syyskuuta 2003. Lentokannelle nostettiin 8. heinäkuuta 2006 aluksen 700-tonnin kansirakenteet, mikä samalla oli viimeinen 162 moduulista. Alus kastettiin 7. lokakuuta, jolloin esiteltiin aluksen käyttöönotosta vastaava päällikkö Kevin O'Flaherty. Se otettiin palvelukseen 10. tammikuuta 2009 Norfolkin laivastotukikohdassa. Aluksen rakentaminen maksoi 6.2 miljardia yhdysvaltain dollaria.
Alus aloitti koeajot 13. helmikuuta joitakin viikkoja aiemmin kuin oli alun perin suunniteltu. Se lähti vastaanottotesteihin 7. huhtikuuta, joiden päätyttyä alus luovutettiin 11. toukokuuta laivastolle. Aluksen katapultilla laukaistiin 19. toukokuuta ensimmäisenä lentokoneena F/A-18F Super Hornet ja 26. toukokuuta alus todettiin lentotoimintakelpoiseksi.
Alus oli koulutuksessa vielä heinäkuussa 2013.
UltraNoir
UltraNoir on Tampereella 2000-luvun alkupuolella perustettu goottirockia ja post-punkia soittava yhtye. Yhtyeeltä on ilmestynyt yksi pitkäsoitto vuonna 2006. Tätä ennen yhtye julkaisi kaksi omakustanne-EP:tä, "Why Can't We Believe We Can't Be Loved" 2004 ja "Songs of Sex and Self-hate" 2005 ja split 7" "Godspeed For Good / Worldwide Panic" Romantic Visionin kanssa 2004. Yhtyeen kosketinsoittaja Utu soittaa koskettimia myös I Was A Teenage Satan Worshipper-yhtyeessä.
Anneli Toijala
Anneli Toijala (s. 4. heinäkuuta 1930 Tampere) on suomalainen Tampereella asuva opettaja ja kirjailija joka tunnetaan parhaiten nuortenkirjailjana mutta Anneli Toijala on kirjoittanut myös muutamia Tampere-aiheisia historiallisia romaaneita.
Toijala valmistui ylioppilaaksi 1950, kansakoulunopettajaksi 1953, kansalaiskoulun opettajaksi 1962 ja englannin kielen tuntiopettajaksi 1966.
Anneli Toijalan tuotantoon kuuluu nuortenkirjoja, romaaneja, historiallisia teoksia, kuunnelmia, näytelmiä ja artikkeleita eri lehdissä. Hänelle tärkeitä kirjailijoita ovat olleet Isaac Bashevis Singer, Marguerite Duras ja Peter Høeg.
Anneli Toijalan Tampere-aiheisia kirjoja ovat olleet 1930-luvulle sijoitetut "Kukkiva kaakinpuu" ja työttömyyttä kuvannut "Kaikki elämäni päivät". "Lentäkää linnut" ja "Lehti putoaa" -romaanit puolestaan kuvasivat tamperelaisen työläisperheen elämää 1960-luvulta 1980-luvulle. "Myrskylintu"-romaanin aiheena oli taas 1850-luku ja päähenkilönä nuori Minna Canth. 1999 ilmestyneen "Punainen maa, valkea meri" -romaanin tapahtumat liikkuivat taas Suomen sisällissodan aikaisessa Oulussa, Suomussalmella, Tampereella ja Vienan Karjalassa. Kirjan jatko-osa "Merten takaa tulleet" oli Finlandia-palkintoehdokkaana vuonna 2005.
Martti Kainulainen
Martti Kainulainen () oli suomalainen näyttelijä, kirjailija, ohjaaja ja teatterinjohtaja.
Martti Kainulainen näytteli useissa elokuvissa. Tunnetuin hänen rooleistaan lienee "Herkko Päätalon" osa Kalle Päätalon romaaneista 1980-luvulla tehdyissä elokuvissa Elämän vonkamies ja Nuoruuteni savotat. Hänen viimeinen televisiotyönsä oli vuonna 2000 valmistunut "Kekkosen kaveri". Hän jäi eläkkeelle Lahden kaupunginteatterista vuonna 1985 mutta vieraili tämän jälkeenkin eri teattereissa näyttelijänä ja ohjaajana.
Kainulainen menehtyi syöpään Joutsenon sairaalassa 72-vuotiaana.
Vinny Vinh
Quoc Al "Vinny" Vinh (s. 30. marraskuuta, Vietnam) on vietnamilaissyntyinen yhdysvaltalainen pokeriammattilainen.
Vinh menestyi 2000-luvun alussa pienemmissä pokeriturnauksissa voittaen muun muassa Kalifornian mestaruuden pot limit omahassa vuonna 2002. Kansainväliseen tietoisuuteen hän nousi helmikuussa 2004 sijoituttuaan toiseksi World Poker Tourin (WPT) L.A. Poker Classic -turnauksessa. Vinh ansaitsi kakkostilastaan 718 485 dollaria. Voittaja oli Antonio Esfandiari.
Vuonna 2005 Vinh oli toinen World Series of Pokerin (WSOP) 10 000 dollarin pot limit omaha -turnauksessa. Turnauksen voitti Rafi Amit ja Vinh sai palkintona 282 280 dollaria. Marraskuussa 2005 Vinh voitti 10 000 dollarin no limit texas hold'emissa Caesarsin Indianan kasinolla. Tämä oli WSOP-kiertueeseen kuulunut oheisturnaus. Ykköstilasta Vinh ansaitsi 437 760 dollaria.
Syyskuussa 2007 Vinhin pokeriuran turnausansiot ylittivät 2,3 miljoonaa dollaria.
Keijo Virtanen
Keijo Aarre Virtanen (s. 28. elokuuta 1945 Naantali) on suomalainen kulttuurihistorioitsija. Hän toimi vuodesta 1997 vuoteen 2012 Turun yliopiston rehtorina.
Hänet valittiin yliopiston rehtoriksi viisi kertaa, ja kautensa päättyessä hän oli hoitanut tehtävää 15 vuoden ajan. Hän on Turun yliopiston pitkäaikaisin rehtori. Virtasen toimikausi päättyi 31. heinäkuuta 2012.
Virtanen on Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 2000 lähtien.
Keijo Virtanen on työskennellyt Turun yliopiston palveluksessa vuodesta 1969 alkaen tutkimusapulaisena, assistenttina ja virkaa toimittavana apulaisprofessorina yleisen historian oppiaineessa. Vuodesta 1983 hän toimi kulttuurihistorian virkaa toimittavana professorina. Kulttuurihistorian professoriksi hänet nimitettiin vuonna 1990. Turun yliopiston vararehtorina Virtanen toimi vuosina 1993–1997.
Keijo Virtanen on Viron kunniakonsuli Turussa ja Varsinais-Suomessa vuodesta 2001 lähtien. Hän on Siirtolaisuusinstituutin hallintoneuvoston (aik. valtuuston) puheenjohtaja vuodesta 2000.
Virtanen on Liettualaisen Klaipedan yliopiston kunniatohtori (2001), virolaisen Tarton yliopiston kunniatohtori (2003) sekä kanadalaisen Lakeheadin yliopiston kunniatohtori (2016). Hänelle on myönnetty sekä Suomen Valkoisen Ruusun Ritarikunnan että Suomen Leijonan Ritarikunnan komentajamerkit sekä muita huomionosoituksia kotimaan lisäksi Virosta, Italiasta ja Venäjältä.
Virtanen on toiminut lukuisien kotimaisten ja ulkomaisten tieteellisten ja muiden organisaatioiden puheenjohtajana ja jäsenenä, mm. valtion tutkimus- ja innovaationeuvoston (aik. tiede- ja teknologianeuvosto) jäsenenä 2002-2005 sekä 2007-2011, TS-yhtymän hallintoneuvoston puheenjohtajana 2001-2015 sekä Journal of American Historyn Suomen toimittajana 1992-2009.
Keijo Virtanen valmistui ylioppilaaksi Naantalin Yhteiskoulusta vuonna 1964 sekä filosofian kandidaatiksi 1972, filosofian lisensiaatiksi 1977 ja filosofian tohtoriksi 1980 Turun yliopistosta. Hän työskenteli tutkimusassistenttina Michiganin yliopistossa 1974-1975 sekä samassa yliopistossa Fulbright-tutkijana 1988-1989. Hän on tehnyt lukuisia tutkimusmatkoja etenkin Yhdysvaltoihin ja Kanadaan.
Hänen julkaistut tutkimuksensa ovat keskittyneet valtamerten takaiseen siirtolaisuuteen ja etnisyyteen, Yhdysvaltojen ja Kanadan historiaan ja yhteiskuntaan, amerikkalaisen kulttuurin vaikutuksiin Euroopassa ja Suomessa, Euroopan integraatioprosesseihin, kulttuurihistorian metodologisiin kysymyksiin sekä yliopisto- ja tiedepolitiikkaan.
Kalevan Nuorten Liitto
Kalevan Nuorten Liitto oli lasten ja varhaisnuorten kasvatus- ja kulttuurijärjestö, jonka toiminnat yhdistettiin osaksi Suomen Nuorisoseurat ry:tä loppuvuodesta 2012.
Kalevan Nuorten Liitto perustettiin vuonna 1960. Sen tehtävänä oli edistää kulttuurista lasten ja nuorten harrastustoimintaa nuorisoseuroissa.
Kalevan Nuorten Liitto koordinoi lasten osallisuushanketta "Mun Vuoro" 2009-2011.
Tuomo Prättälä
Tuomo Prättälä (s. 30. huhtikuuta 1979 Helsinki) on suomalainen soul- ja jazzmuusikko ja -säveltäjä. Hän laulaa ja soittaa pääinstrumentteinaan pianoa ja koskettimia. Hän on ollut mukana useissa kokoonpanoissa soittajana ja säveltäjänä sekä julkaissut kolme soololevyä taiteilijanimellä Tuomo.
Prättälä aloitti pianonsoiton seitsemänvuotiaana. Hän on opiskellut Sibelius-lukiossa ja Pop & Jazz Konservatorion tanssimuusikkolinjalla ja suorittanut lisäksi siviilipalveluksen Teatterikorkeakoulun äänimiehenä. Musiikillisiksi vaikuttajikseen hän mainitsee Stevie Wonderin, Marvin Gayen, Curtis Mayfieldin ja varsinkin Princen, jolta hän on myös saanut vaikutteita laulutyyliinsä.
Muusikonuransa Prättälä aloitti Quintessence-yhtyeessä ja on soittanut kosketinsoittimia ja pianoa, laulanut ja tuottanut sekä tehnyt kappaleita useissa kokoonpanoissa, kuten Q-Continuum (jonka riveissä hän esiintyy taiteilijanimellä ”Organ Kane”), Ilmiliekki Quartet, Huba, Emma Salokoski Ensemble ja MP4. Vuosina 2002–2006 Prättälä oli mukana yhteensä kymmenellä albumilla seitsemässä eri kokoonpanossa, oli näissä yhtyeissä neljä kertaa ehdolla Emma-palkinnon saajaksi, voitti kaksi kansainvälistä jazzkilpailua Teosto-palkinnon ja Finland Festivalsin Vuoden nuori taiteilija -palkinnon.
Maaliskuussa 2007 Sony Finland ja Suomen Jazzliitto myönsivät Prättälälle Sony Jazzpalkinnon. Vuonna 2007 hän oli muun muassa mukana soittajana ja tuottajana Janna Hurmerinnan albumilla "Right Now".
Prättälän ensimmäinen, taiteilijanimellä ”Tuomo” tehty sooloalbumi "My Thing" julkaistiin 17. tammikuuta 2007. Albumilla Prättälä lauloi, soitti piano- ja kosketinosuudet, sävelsi ja sanoitti kappaleet sekä teki sovitukset yhtyeelle, puhaltimille ja jousille. Albumi on julkaistu CD:n lisäksi vinyylinä. Albumilta julkaistiin single ”Don't Take it Too Hard / Ourselves”.
"My Thing" oli parhaimmillaan Suomen albumilistalla kahdeksannella sijalla. Maaliskuussa 2008 "My Thing" palkittiin Emma-palkinnolla kategoriassa Vuoden hip hop-, dance-, R&B-albumi. Prättälä oli samana vuonna ehdokkaana Vuoden miessolisti -kategoriassa. "My Thing" valittiin myös Radio Helsingin vuoden 2007 levyksi. Albumi on myynyt Suomessa kultalevyyn oikeuttavan määrän kopioita.
Prättälän toinen sooloalbumi "Reaches Out For You" julkaistiin CD:nä 4. helmikuuta 2009 ja vinyylinä 1. huhtikuuta. 15. lokakuuta 2008 albumilta julkaistiin radiosoittoon single "Ordinary". Singleä ei julkaistu CD:nä tai vinyylinä. "Reaches Out For You" nousi julkaisuviikollaan Suomen virallisen albumilistan toiseksi ja pysyi listalla viiden viikon ajan.
Prättälän kolmas albumi "My Own Private Sunday" julkaistiin 4. tammikuuta 2010. Prättälä soittaa useilla albumin kappaleilla suurimman osan instrumenteista. Albumi oli parhaimmillaan Suomen albumilistan sijalla kuusi.
Kanangaöljy
Kanangaöljy on varsinkin hajuvesiteollisuudessa käytettävää eteeristä öljyä, jota saadaan Filippiineillä ja Indonesiassa kotoperäisenä kasvavan tuoksuilangian ("Cananga odorata", tunnetaan myös nimellä ylang-ylang) kukista. Puun viljely on levinnyt myös Polynesiaan, Mikronesiaan ja Melanesiaan.
Öljyä käytetään myös aromaterapiassa. Antropologi Margaret Mead kuvasi sen käyttöä Tyynenmeren saarilla lemmenrohtona.
Öljyn vienti muodostaa lähes 30 prosenttia Komorien vientituloista.
Kanangaöljyn CAS-numero on 68606-83-7.
Kirjallisuuden valtionpalkinto
Kirjallisuuden valtionpalkinto on Suomen valtion kirjallisuustoimikunnan vuosittain myöntämä palkinto kirjailijoille ja kääntäjille. Vuonna 2013 jaettiin palkinto ensimmäistä kertaa myös kuvittajalle nimellä kuvitustaiteen valtionpalkinto.
Vuonna 2015 palkinto oli suuruudeltaan 13 500 euroa.
Kirjallisuuden valtionpalkintoa edelsi vuosina 1865–1992 jaettu valtion kirjallisuuspalkinto, jonka jakoi aluksi senaatti ja vuodesta 1919 lähtien opetusministeriön alaisuudessa toiminut Valtion kirjallisuustoimikunta. Se myönnettiin kirjailijalle tai kääntäjälle edellisen vuoden aikana ilmestyneestä teoksesta. Ensimmäinen palkittu oli Aleksis Kivi. Kääntäjille myönnettävää valtionpalkintoa kutsutaan täsmällisemmin "kääntäjien valtionpalkinnoksi".
Valtion kirjallisuustoimikunta jakoi 1970-luvun puolivälistä alkaen erityisiä lastenkirjallisuuden ja nuorten kirjallisuuden valtionpalkintoja, jotka on myös luettu valtion kirjallisuuspalkinnoiksi. Vuoden 1993 valtionpalkintouudistuksen yhteydessä erilliset lasten ja nuorten kirjallisuuden valtionpalkinnot lakkautettiin, ja lastenkirjallisuutta on sittemmin palkittu lastenkulttuurin valtionpalkinnoilla.
Maurice Béjart
Maurice Béjart (oik. Maurice-Jean Berger, 1. tammikuuta 1927 Marseille, Ranska – 22. marraskuuta 2007 Lausanne, Sveitsi) oli ranskalainen tanssija ja koreografi, joka perusti sekä tanssiryhmiä että tanssikouluja. Hänen koreografisen tyylinsä voidaan katsoa edustaneen nykybalettia.
Maurice Béjart oli filosofi Gaston Bergerin poika. Hän opiskeli tanssia samaan aikaan kun suoritti lukio- ja yliopisto-opintoja. Hän ihastui Serge Lifarin tanssiresitaaliin ja päätti antautua kokonaan tanssijaksi. Hän suoritti neljätoistavuotiaana debyyttinsä Pariisin oopperassa ja toimi sen jälkeen Roland Petit'n johdolla.
Vuonna 1951 hän teki Tukholmassa ensimmäisen koreografiansa "L’Inconnu". Sen jälkeen oli vuorossa Igor Stravinskyn "Tulilintu" (). Vuonna 1955 hän valmisti oman tanssiryhmänsä "Ballets de l’Étoilen" kanssa baletin "Symphonie pour un homme seul", joka perustui Pierre Henryn ja Pierre Schaefferin musiikkiin. Niin lehdistö kuin yleisökin ylisti teosta.
Vuonna 1960 Brysselin Théâtre royal de la Monnaien johtaja Maurice Huisman oli huomannut Béjartin kyvyt. Béjart siirtyi Brysseliin ja perusti XX:n vuosisadan baletin, jonka kanssa hän kiersi maailmaa ja opetti myös laajalle yleisölleen uuden tanssin saloja.
Brysselistä tuli hänen toimintansa ansiosta eräänlainen modernin eurooppalaisen baletin ja tanssin keskus. Merkittävimmät teoksensa Béjart loi ehkä juuri Brysselissä, sillä säveltäjä Igor Stravinskin syntymän satavuotisjuhlien kunniaksi siellä esitettiin kaikki säveltäjän keskeiset balettiteokset uudistettuina versioina. Se oli Stravinskin juhla, mutta myös Brysselin ja ennen kaikkea Maurice Béjartin henkilökohtaisen menestyksen juhla.
Brysselissä XX:n vuosisadan baletissa solisteina tanssineet ainoat suomalaiset tähtitanssijat
Riitta Heinosen (kultamitali Lausannesta, hopeamitali Varnasta) ja Hannu-Pekka, (HP) Holmströmin, Béjart halusi kiinnittää heti solisteiksi nähtyään heidät Pariisissa keväällä v. 1979.
Vuonna 1987 Le Monnaien teatterin johtaja Gerard Mortier ajautui avoimeen konfliktiin Maurice Béjartin kanssa. Ollessaan kiertueella Pietarissa Béjart päätti olla palaamatta Belgiaan. Vähän myöhemmin Philip Morris -säätiö kutsui Béjartin pysyvästi Sveitsin Lausanneen, jossa säätiö pitää päämajaansa. Näin Béjart lopetti XX:n vuosisadan baletin toiminnan ja perusti Lausanneen uuden tanssiryhmän, jolle hän antoi nimen Béjart Ballet Lausanne.
Brysselissä, kuten sen jälkeen myös Lausannessa, Béjart otti ryhmäänsä tulevia huipputanssijoita eri puolilta maailmaa. Béjartilla oli tavoitteenaan saada miesten tanssi uudelleen arvostetuksi, ja hän vaati tanssijoiltaan täydellistä venäläis-ranskalaisen tanssin hallintaa ja taitoa soveltaa ja hallita uusklassisen tanssin uusia virtauksia. Hän halusi toteuttaa kokonaisesityksen, jossa musiikki, lyyrisyys, teatteri ja koreografia yhdistyvät kokonaisuudeksi, ja siihen hän liitti vaatimukset solistisesta mestaruudesta. Teoksissaan Béjart ei kaihtanut suuria universaaleja kysymyksiä, kuten aidsia ja ekologiaa, jotka saivat ryhmän esityksissä oman sijansa.