Nazcan linjat
Nazcan linjat (lisäksi muun muassa "Nazcan viivat" "ja" "Nascan viivat") ovat muinaisten Nazca-kulttuurin intiaanien Nazcan autiomaahan tekemiä erilaisia suuria kuvioita. Nazcan ja Palpan kaupunkien seuduille on aavikkoon piirretty lähinnä eläinten kuvia ja valtavia geometrisia kuvioita. Eläinten kuvat esittävät muun muassa apinaa, lintua ja hämähäkkiä, kun taas geometriset kuviot ovat esimerkiksi viivoja, kolmioita ja suorakaiteita.
Kuviot on tehty tummia pintakiviä siirtelemällä, jolloin niiden alla oleva vaalea maa on paljastunut. Arvion mukaan ne on tehty noin vuosien 200 eaa. ja 600 jaa. välillä. Kuvioiden arvellaan kehittyneen kalliokaiverruksista. Kuvioita tehtiin mitä luultavimmin uskonnollisten menojen paikoiksi. Näihin sateenjumalan palvontamenoihin liittyi ihmisuhrejakin, sillä sen lepyttäminen ei onnistunut kultilla. Nazcan kulttuurin arvellaan tuhoutuneen kuivuuteen.
Nazcan linjat ovat pitkiä viivoja, suuria geometrisia kuvioita ja melko pieniä eläinhahmoja. Erillisiä kuvioita on yhteensä satoja.
Piirrettyjä eläimiä on lukuisia, kuten kolibri, valas, kondori, papukaija, fregattilintu, hämähäkki, kettu, apina, lisko ja koira; lisäksi eräs hahmo muistuttaa ihmismäistä "astronauttia". Kuviot ovat melko isoja, sillä esimerkiksi kondori on 148 metriä pitkä ja kolibri nokasta pyrstöön 80-metrinen.
Suurimmat kuviot ovat geometrisia: epäsuunnikkaita, kolmioita, suorakaiteita, spiraaleja ja murtoviivoja. Suoria linjoja on noin tuhat, monet lähtevät säteittäin jostain keskipisteestä. Jotkut linjat ovat jopa 13 kilometriä pitkiä. Nazcan linjat muuttuivat ajan kuluessa, ja uusia viivoja piirreltiin vanhojen päälle. Suuret geometriset kuviot ja linjat lienee tehty nazcojen eli vuoden 700 jaa. jälkeen.
"Nazca" (tai "Nasca") on Perun etelärannikon läheisyydessä sijaitsevien jokilaaksojen muodostama kokonaisuus ja samalla alueen suurimman kaupungin nimi. Nascan ihmiset elivät aikoinaan Chinchan, Piscon, Ican ja Rio Granden laaksoissa.
Nazcan kuviot ovat pääosin noin 220 neliökilometrin kokoisella viuhkamaisella pampalla, tulvatasangolla kahden suuren joen välissä. Alue sijaitsee Nazcan ja Palpan puolivälistä lounaaseen Andien suuren valtatien eteläpuolella. Viivat keskittyvät 22 kilometriä Nazcasta pohjoiseen Ingenion laakson ylle Pampa de San Josen ylle sekä Palpaa ympäröivälle tasangolle. Pienemmät eläin- ja ihmishahmot ovat geometrisiä kuvioita huomattavasti pienemmällä, vain kymmenen neliökilometrin laajuisella alalla. Linjoja on paljon Nazcasta länteen Pampe Coloradassa ja Pampe de Jumanassa Nazcan ja Changuillon välissä alueella, missä ovat apinaa ja hämähäkkiä esittävät kuviot.
Alue on Pampa de san Josen eli Pampa de Ingenion laitaa. Myös muualla Keski-Andien kulttuurialueella on "maaglyfejä". Perusta on löydetty muitakin kuvioita, esimerkiksi rinteeseen tehty Piscon lahden kynttelikköä muistuttava kuvio, joka on aiempien Paracas-intiaanien tekemä. Nazcan linjojen lähellä on myös 25 metriä korkea kivestä työstetty patsas.
Nazcan kalliopiirrokset liitettiin yhdessä Pampas de Jumanan kalliopiirrosten kanssa Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1994. Intiaanien rakentamat maanalaiset vesijohdot ovat edelleen käytössä.
Alueelle ei saa mennä ilman erikoislupaa ja erikoisjalkineita. Ympäristöjärjestö Greenpeacen aktivistit turmelivat aluetta vuonna 2014 mielenosoituksensa yhteydessä. Perun ympäristöjärjestön mukaan pelkät jalanjäljet jäävät Nazcan maaperään näkyviin sadoiksituhansiksi vuosiksi ja että aktivistit olivat vaurioittaneet kulttuurihistoriallisesti mittaamattoman arvokasta monumenttia.
Saksalainen arkeologi Uhle löysi ensi kertaa Nazcan esineistöä 1900-luvun alussa. Nazcan linjat havaittiin ensi kertaa 1920-luvulla, kun säännöllinen kaupallinen lentoliikenne alkoi autiomaan yli. Vuonna 1926 perulainen arkeologi Julio Tello ja amerikkalainen arkeologi Alfred Kroeber löysivät Nazcan viivat. Kroeber näki viivat lentokoneesta. Toribio Mejoa Xesspe tutki viivoja ensimmäisenä.
Arkeologi Paul Kosok vaimoineen kävi Perussa vuonna 1941 ja teki kuviot uudestaan tunnetuiksi. Tunnetuin linjoja tutkinut akateemikko oli Saksassa syntynyt matemaatikko Maria Reiche, joka tutki linjoja vuoteen 1963 lähes yksin.
Linjojen tarkkaa käyttötarkoitusta ei varmasti tiedetä. Niillä on saattanut olla eri aikoina monia käyttötarkoituksia. Kuviot olivat luultavasti uskonnollisten kokoontumisten paikkoja. Paikallisten kyläläisten mukaan muinaiset intiaanit suorittivat näiden kuvioiden luona rituaaleja, joilla kiittivät jumalia ja varmistivat veden tulon jatkumisen Andeilta. Vesi oli välttämätöntä maanviljelylle ja juomavedeksi. Näin sitä tuonutta sadetta palvottiin. Vesi valui idän vuorilta lähteisiin. Nascan kuviot liittyisivät tällöin hedelmällisyyskulttiin.
He olisivat tällöin palvoneet sadetta tuovaa vuori-vesijumalaa ihmisuhrein ja rukouksin. Tällöin kuviot olisivat liittyneet veden odotukseen ja etsintään. Jumalia olivat keramiikasta ja muusta esineistöstä päätellen muun muassa maanviljelyyn ja hedelmällisyyteen liittyvä pilkukas Kissajumala, kamala Lintujumala ja kalojen herra Miekkavalas. Lintujumalan ja Miekkavalaan palvontaan lienee liittynyt vangittujen vihollispäälliköiden uhrausta. Vedenjumalan palvontaan viittaa muun muassa viivoista koostuvien "sädekimppujen sijainti", sillä ne ovat lähteiden lähellä, tarkemmin niiden yläpuolella. Näin ollen suorat linjat yhdistivät pyhiä paikkoja. Hämähäkkiä, apinaa ja spiraalia pidetään hedelmällisyyssymboleina. Linjojen suunnat saattavat olla tiettyjen rituaaliajankohtien auringon ja tähtien aseman mukaan, mutta varmaa tämä ei ole.
Ihmiset käyttivät viivoja kokoontumispaikkoina ja kulkureitteinä rituaaleihin. Intiaanit, joiden uskonnossa sateen jumala oli keskeinen, yrittivät yhä suuremmilla palvontamenoilla − eli suuremmilla linjoilla − lepyttää vihastuneen sateen jumalan. Luultavasti myöhimpään tehdyt suorat linjat saattavat olla seremoniateitä suurelle ihmisjoukolle. Puolisuunnikkaan muotoisten "viivojen" tai pikemminkin pitkien kenttien päissä on korokkeita, jotka lienevät alttareita. Linjojen läheltä on löydetty myös kiviröykkiöitä, ruukunsirpaleita ja rakennusten jäänteitä. Suorat linjat näyttävät kulkevan maanalaisten vettä johtavien murtumalinjojen yllä. Monet linjat osoittavat kohti sadekauden alun ajan auringonnousua.
Linjoja on väitetty seremoniakeskusten lisäksi muun muassa tähtikartoiksi tai kalentereiksi. Vuonna 1968 sveitsiläinen Erich von Däniken ehdotti kirjassaan "Vieraita avaruudesta", että kuviot olivat itse asiassa muinaisten astronauttien lentokentän laskeutumisopasteita. Hänen mukaansa geometriset kuviothan tuovat ylhäältä katsoen mieleen lentokentän. Joe Nickell on myöhemmin tehnyt yhden kuvioista käyttäen Nazca-intiaanien aikaisia menetelmiä, ilman apua yläilmoista.
Nazcan kuviot näkyvät hyvin lentokoneesta. Uusien kolmiulotteisella tietokonemallilla tehtyjen tutkimusten mukaan monet kuviot näkyvät kuitenkin myös maastosta monesta suunnasta. Nazcojen on väitetty lentäneen tekemillään kuumailmapalloilla.