hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Ivan Lendl
Ivan Lendl (s. 7. maaliskuuta 1960 Ostrava, Tšekkoslovakia) on entinen tennispelaaja. Hän aloitti ammattilaisuransa vuonna 1978 ja lopetti 1994.
Lendl voitti urallaan kahdeksan tenniksen Grand Slam -turnausta vuosina 1984–1990. Näistä kaksi oli Australian avoimen tennisturnauksen mestaruuksia vuosilta 1989–1990. Ranskan avoimet Lendl voitti urallaan kolmesti, vuosina 1984, 1986 ja 1987. Yhdysvaltain avoimet hän voitti vuosina 1985, 1986 ja 1987. Wimbledonin voittoa Lendl ei koskaan saavuttanut, mutta pelasi finaalissa vuosina 1986–1987. ATP-turnauksia Lendl voitti kaksinpelissä 94 ja nelinpelissä kuusi.
Lendl oli maailmanlistan ykkösenä 270 viikkoa rikkoen Jimmy Connorsin ennätyksen. Pidempään maailmanlistan ykkösenä ovat olleet vain Pete Sampras ja Roger Federer. Lendl oli myös junioreiden maailmanlistan ykkösenä. Hän on International Tennis Federationin maailmanmestari vuosilta 1985-1987 ja 1990.
Lendl sai Yhdysvaltain kansalaisuuden vuonna 1992.
John McKenzie
John McKenzie (12. joulukuuta 1937 High River, Alberta, Kanada – 8. kesäkuuta 2018 Boston, Massachusetts, Yhdysvallat) oli kanadalainen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan McKenzie oli hyökkääjä.
McKenzie aloitti uransa syksyllä 1956 OHA-junioriliigassa, jossa pelasi vuoteen 1958 saakka. 1958 McKenzie siirtyi WHL-liigaan, josta pääsi vielä saman kauden aikana NHL:ään Chicago Blackhawksin joukkueeseen. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi Detroit Red Wingsiin. Kaudet 1960–1963 McKenzie pelasi suurimmaksi osaksi AHL-farmiliigassa, jossa hänet valittiin tähdistökentälliseen 1963.
Syksyllä 1963 McKenzie palasi NHL:ään Chicago Blackhawksiin. Hän pelasi Chicagossa kaksi kautta, kunnes siirtyi New York Rangersiin. Yhden Rangersissa vietetyn vuoden jälkeen McKenzie siirtyi Boston Bruinsiin, jossa pelasi seitsemän kautta vuoteen 1972 saakka. Bostonissa McKenzie nousi tähtipelaajaksi. Hänet valittiin tähdistöotteluun kahdesti, vuosina 1970 ja 1972. Samoina vuosina Boston ylsi Stanley Cupin voittoon. Keväällä 1972 McKenzie siirtyi WHA-liigaan Philadelphia Blazersin pelaajavalmentajaksi. Hän pelasi WHA:ssa eri joukkueissa aina vuoteen 1979 saakka, jolloin lopetti pelaajauransa.
Yhteensä McKenzie pelasi urallaan 691 NHL-ottelua, joissa hän saalisti 206 maalia ja 268 syöttöpistettä. WHA:ssa hänen tehonsa olivat 477 ottelussa 163 maalia, 250 syöttöä eli yhteensä 413 tehopistettä. McKenzie oli mukana Neuvostoliittoa vastaan pelatussa Summit Series -ottelusarjassa 1974. Hartford Whalers on jäädyttänyt McKenzien pelaajanumeron (#19).
Kirk Maltby
Kirk Maltby (s. 22. joulukuuta 1972 Guelph, Ontario) on kanadalainen jääkiekkohyökkääjä. Hän edusti urallaan Edmonton Oilersia ja Detroit Red Wingsiä Detroitissa hänet muistetaan osana "The Grind Line" -hyökkäysketjua Kris Draperin ja Darren McCartyn kanssa.
Maltby vietti juniorivuotensa OHL-seura Owen Sound Platersissa. NHL-seura Edmonton Oilers varasi hänet vuoden 1992 varaustilaisuuden kolmannella kierroksella numerolla 65. Maltby pelasi koko tulokaskautensa AHL-seura Cape Breton Oilersissa. Hänen ensimmäinen NHL-kautensa oli 1993–1994, jonka aikana hän keräsi 68 ottelussa 11 maalia ja 8 maalisyöttöä sekä 74 jäähyminuuttia. Hän jatkoi Oilersissa vielä kaksi kautta kunnes siirtyi Detroit Red Wingsiin kaudella 1995–1996.
Maltby ilmoitti lopettavansa uransa lokakuussa 2010 ja jatkavansa jääkiekon parissa Red Wingsin kykyjenetsijänä.
Maltby on voittanut Stanley Cupin neljästi vuosina 1997, 1998, 2002, ja 2008 sekä jääkiekon maailmanmestaruuden Kanadan maajoukkueessa vuonna 2003.
Kaikkeinpyhin
Kaikkeinpyhin (kirjaimellinen käännös raamatullisesta hepreasta) oli osa Jerusalemin temppelissä, jonne vain ylimmäisellä papilla oli kerran vuodessa suurena sovituspäivänä pääsy sallittu ja siellä sijaitsi Liitonarkki. Ennen Salomonin temppelin rakentamista kaikkeinpyhimmäksi nimitettiin Ilmestysmajan huonetta, joka oli täysin pimeä ja jossa ei ollut lamppuja, ikkunoita tai rakoja, joista valo olisi päässyt huoneeseen. Erityisesti ortodoksisessa kirkossa Neitsyt Mariaa nimitetään myös kaikkeinpyhimmäksi.
Erben Wennemars
Egbert Rolf "Erben" Wennemars (s. 1. marraskuuta 1975 Dalfsen, Alankomaat) on alankomaalainen pikaluistelija, joka on erikoistunut sprintti- ja keskimatkoille.
1998 Wennemars voitti sprintterien MM-kisoista pronssia, mutta kaatui 1998 Naganon olympialaisissa 500 metrillä ja loukkasi olkapäänsä niin pahoin, ettei kyennyt luistelemaan 1 000 ja 1 500 metrin kilpailuja. Matkakohtaisista MM-kisoista hän voitti vuonna 1999 hopeaa 500 metrillä ja 2001 pronssia 1 500 metrillä.
Vuonna 2003 hän voitti matkakohtaisissa MM-kisoissa 1 000 ja 1 500 metrillä kultaa ja 500 metrillä pronssia ja saavutti lisäksi sprintterien MM-pronssia. 2004 hän uusi 1 000 metrin matkakohtaisen maailmanmestaruutensa, sai 1 500 metrillä pronssia ja kirkasti sprintterien MM-pronssinsa kullaksi, minkä toisti myös vuonna 2005. 2005 Wennemars voitti lisäksi Carl Verheijenin ja Mark Tuitertin kanssa matkakohtaisten MM-kisojen ohjelmassa olleen joukkuetakaa-ajon. 2006 Torinossa hän saavutti 1 000 metrin ja joukkuetakaa-ajon pronssia.
Wennemars sai matkakohtaisissa MM-kilpailuissa 2007 kultaa joukkuetakaa-ajossa ja hopeaa 1 500 metrillä. Seuraavana vuonna hän kuului kolmannen kerran joukkuetakaa-ajon maailmanmestaruuden voittaneeseen Alankomaiden joukkueeseen.
Vuonna 2003 Wennemars valittiin Alankomaiden vuoden urheilijaksi.
Juja
Juja (käytetään joskus myös kirjoitusasua Yua) oli palatsivirkailija muinaisessa Egyptissä faarao Amenofis III:n hallituskaudella. Juja oli alkujaan epäkuninkaallista syntyperää, mutta faarao ylensi hänet 'jumalisäksi' sen jälkeen, kun hänen tyttärensä Teje meni naimisiin Amenofis III:n kanssa. Jumalisän tiedetään olleen eräs merkittävimpiä ylipapin virkoja muinaisessa Egyptissä, mutta paljon muuta virasta ei tiedetäkään. Jujan sekä hänen vaimonsa Tujan hauta (KV46) sijaitsee Kuninkaiden laaksossa.
Kristin Størmer Steira
Kristin Størmer Steira (s. 30. huhtikuuta 1981 Mo i Rana, Norja) on aktiiviuransa hiihtäjänä lopettanut norjalainen maastohiihtäjä, joka kilpaili kansainvälisellä tasolla kaudesta 2002–2003 kauteen 2014–2015. Hän jatkaa kuitenkin edelleen urheilu-uraansa kestävyysjuoksijana.
Steira saavutti kolme maailmancupin osakilpailuvoittoa: Pregalaton yhdistelmäkilpailussa kaudella 2004–2005, La Clusaz'n yhteislähdössä kaudella 2008–2009 ja Sotšin yhdistelmäkilpailussa kaudella 2012–2013. Oberstdorfin MM-hiihdoissa 2005 hän saavutti kultaa Norjan viestijoukkueessa ja pronssia takaa-ajokilpailusta ja oli lisäksi yhdeksäs 10 kilometrillä. Torinon olympialaisissa 2006 Steira oli neljäs niin 10 ja 30 kilometrillä kuin takaa-ajossakin. 2007 Sapporon MM-hiihdoissa hän saavutti hopeaa 30 kilometriltä, pronssia viestistä ja takaa-ajosta sekä oli 10 kilometrillä neljäs. Liberecin MM-kilpailuissa 2009 hän sijoittui yhdistelmäkilpailussa hopealle, 30 kilometrillä viidenneksi ja 10 kilometrillä kuudenneksi. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän voitti viestissä kultaa, oli yhdistelmäkilpailussa neljäs ja 10 kilometrillä sekä 30 kilometrillä kahdeksas. Oslon MM-kilpailuissa 2011 hän voitti kultaa Norjan 4×5 km viestijoukkueessa sekä sijoittui 30 kilometrin vapaalla viidenneksi, yhdistelmäkilpailussa yhdeksänneksi ja 10 kilometrin perinteisellä kymmenenneksi. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 hän oli yhdistelmäkilpailussa neljäs sekä 10 kilometrin vapaalla ja 30 kilometrin perinteisen yhteislähdössä yhdeksäs. Viestistä hän voitti kultaa yhdessä Norjan joukkueen kanssa. Sotšin olympialaisissa 2014 Steira saavutti 30 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa pronssia ja oli yhdistelmäkilpailussa 23:s.
Steira on voittanut Norjan mestaruuden 5 000 metrin juoksussa vuonna 2009, 10 000 metrin juoksussa vuonna 2014 ja maastojuoksussa vuonna 2015.
Eugenio Monti
Eugenio Monti (23. tammikuuta 1928 Dobbiaco, Italia – 1. joulukuuta 2003) oli italialainen rattikelkkailija. Hän on yksi kaikkien aikojen menestyneimpiä kelkkailijoita kuudella olympia- ja 12 maailmanmestaruusmitalillaan. Parhaiten hänet kuitenkin muistetaan vuoden 1964 Innsbruckin olympialaisissa ensimmäisenä Pierre de Coubertinin mitalin saajana todellisen olympiahengen osoittajana.
Monti aloitti alppihiihtäjänä ja nousikin aina kansalliselle huipulle asti. Hän joutui kuitenkin lopettamaan hiihtouransa rikottuaan molemmat polvensa 1951. Monti siirtyi kelkkailun pariin ja nousi jo 1954 Italian mestariksi. Vuonna 1957 hän voitti ensimmäisen 11 maailmanmestaruudestaan.
Vuoden 1956 talviolympialaisissa Cortina d'Ampezzossa Monti voitti sekä kahden että neljän miehen rattikelkkailussa hopeaa. Neljä vuotta myöhemmin Squaw Valleyssä Monti ei pystynyt kirkastamaan mitaleitaan, sillä rattikelkkailu ei ollut olympialajina.
Monti muistetaan parhaiten 1964 Innsbruckin talviolympialaista, jossa hän osoitti todellista olympiahenkeä. Monti antoi omasta kelkastaan pultin brittiläisten Tony Nashin ja Robin Dixonille huomatessaan, että heiltä oli kyseinen osa rikki. Brittikaksikko voitti kisan ja Montin joukkue sijoittui pronssille. Kotimaassaan Italiassa lehdistö antoi Montille kritiikkiä toimistaan, mutta Monti vastasi: ”Nash ei voittanut, koska annoin hänelle pultin. Hän voitti, koska laski nopeammin.”
Lopulta vuoden 1968 talviolympialaisissa Grenoblessa 40-vuotiaana Monti voittaa olympiakultaa. Hänen joukkueensa oli ensimmäinen sekä kahden että neljän miehen rattikelkkailussa. Monti lopetti uransa olympiakullan jälkeen. Montille myönnettiin kisojen jälkeen Italian korkein siviiliarvonimi.
Parkinsonin tautia sairastanut Monti teki itsemurhan 1. joulukuuta 2003.
Shemagh
Shemagh, oikealta nimeltään keffiyeh (), on neliönmuotoinen usein puuvillasta valmistettu huivi sekä perinteinen arabialainen päähine, joka yleensä sidotaan päähän erilaisilla tavoilla. Tavallisimmin shemagheja on käytetty suojaksi aurinkoa ja aavikon kuivuutta vastaan tai suojaamaan kasvoja hiekkaa puhaltavalta tuulelta. Useimmiten shemaghit ovat valkoisia, joko mustalla tai punaisella kirjaillulla kuviolla.
Shemagh-huivi on viime aikoina assosioitu Lähi-itään, ja moni mieltää sellaisen käytön tuen osoitukseksi esimerkiksi palestiinalaisia tai libanonilaisia kohtaan.
Huivi on ollut pitkään Ison-Britannian ja Yhdysvaltain asevoimien käytössä, joiden shemaghit ovat yleensä khakeja tai oliivinvihreitä mustalla kuviolla kirjailtuna.
Shemagheja käyttävät useiden muidenkin maiden armeijat niiden monikäyttöisyyden sekä kylmältä ja kuumalta ilmalta tarjoamansa suojan ansiosta.
Akhetaten
Akhetaten tai Akhetaton (nykyisin Amarna tai el-Amarna) oli Egyptissä 18. dynastian aikana eläneen farao Akhenatenin rakennuttama kaupunki. Sen nimi tarkoittaa Atonin taivaanrantaa. Kaupunki sijaitsee nykyisessä Al-Minyan kuvernoraatissa.
Akhetatenin rakennustyöt kestivät noin vuoden ajan, minkä jälkeen koko kuninkaallinen hovi muutti uuteen kaupunkiin.. Kuninkaallisen perheen lisäksi kaupungissa asuivat Akhenatenin appivanhemmat Ay ja Tiy sekä kuninkaallisen aarrekammion valvoja Ramose. Akhetatenissa ei ollut slummeja ja rikkaiden asuinalueita erikseen, vaan köyhien majat kohosivat parempiosaisten palatsien vieressä. Farao Akhenatenin kuoltua kuninkaallinen perhe muutti takaisin vanhaan pääkaupunkiin Thebaan ja koko amarna-kausi, mukaan lukien Akhetatenin monoteistinen oppi Aton-jumalasta vaipui unholaan. Unhoon jäi myös Akhetaten, josta tuli muutaman vuoden aikana aavekaupunki.
Ensimmäisenä länsimaalaisena kaupungin löysi Niilin laakson läpi matkustanut ranskalainen jesuiittapappi Claude Sicard vuonna 1714. Muita vierailijoita olivat vuosina 1798–1799 Napoleonin joukot, jotka valmistivat Amarnan kartan, joka julkaistiin vuosina 1821–1830.
Sir John Gardner Wilkinson matkusti paikalle ja kartoitti kaupungin jäänteet. Robert Hay ja G. Laver tallensivat reliefit vuonna 1833. Kopiot ovat British Libraryssa.
Preussilaista ryhmää johti Richard Lepsius, joka vieraili alueella 1843–1845. Hän tallensi näkyvät monumentit ja Amarnan topogragfian kahdentoista päivän aikana käyttämällä piirroksia ja paperikääröjä. Tulokset on julkaistu teoksessa "Denkmäler aus Ægypten und Æthiopien" vuosina 1849–1913, ja ne sisältävät kaupungin kartan. "Denkmäler-lautaset" muodostivat perustan tietämykselle löydöksistä. Vuonna 1887 paikallinen nainen löysi kaupungista yli 300 nuolenpääkirjoitusta sisältävää savitaulua, jotka tunnetaan Amarna-kirjeinä.
Akhetatenin paikalla sijaitsee nykyään kylä nimeltä el Amarna (al-‘amārnah‎), joka on suosittu matkailukohde.
Hilde Gjermundshaug Pedersen
Hilde Gjermundshaug Pedersen (s. 8. marraskuuta 1964 Hamar, Norja) on norjalainen maastohiihtäjä.
Pedersen hiihti ensimmäisen maailmancupin kisansa jo 3. maaliskuuta 1984. Hän harrasti pitkän aikaa hiihtosuunnistusta, missä voitti seitsemän Norjan mestaruutta ja maailmancupin vuonna 1997. Maastohiihdossa hän teki paluun maailmancupiin samana vuonna.
Lahden MM-hiihdoissa 2001 ja Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002 Pedersen oli mukana Norjan hopeaa saavuttaneessa viestijoukkueessa. Val di Fiemmen MM-hiihdoissa 2003 hän saavutti jälleen hopeaa viestissä sekä lisäksi pronssia 10 kilometrin perinteisellä ja sprintissä. Oberstdorfin MM-hiihdoissa 2005 hän saavutti kultaa viestissä ja sprinttiviestissä.
Vuonna 2006 Pedersen voitti tyttäriensä Elin ja Idan kanssa Nybygda IL:n riveissä Norjan viestimestaruuden. Ensimmäisen maailmancupin osakilpailuvoittonsa hän saavutti samana vuonna tammikuussa Viron Otepäässä 10 kilometrin perinteisellä, 41-vuotiaana. Torinon olympialaisissa 2006 hän oli samalla matkalla pronssilla.
Algebran peruslause
Matematiikassa algebran peruslause sanoo, että jokaisella yhden muuttujan polynomilla formula_1, jonka aste formula_2 ≥ formula_3 ja jonka kertoimet ovat reaali- tai kompleksilukuja, on ainakin yksi nollakohta kompleksilukujen joukossa. Toisin sanoen kompleksilukujen kunta on algebrallisesti suljettu kunta, ja siten yhtälöllä formula_4 on asteluvun mukainen määrä juuria. Juurista voi tosin olla joitakin keskenään samoja, joten juurten kertaluku täytyy ottaa huomioon juurten lukumäärää laskettaessa.
Algebran peruslausetta pohti ensimmäisenä Albert Girard vuonna 1629, mutta vasta Gauss antoi sille vuoden 1800 vaiheilla (useammankin) pätevän todistuksen. Yksinkertaisin todistus perustuu funktioteorian Liouvillen lauseeseen.
Lauseen nimi on monien matemaatikoiden mielestä harhaanjohtava, sillä nykyään algebra tutkii paljon muutakin kuin pelkkiä polynomeja.
Puna-armeijan kuoro ja orkesteri
Aleksandrovin yhtye (), koko nimeltään "Venäjän armeijan akateeminen A. V. Aleksandroville nimetty laulu- ja tanssiyhtye" (), tunnettu yleisesti nimellä Puna-armeijan kuoro, on Venäjän asevoimiin kuuluva erillinen ja itsehallinnollinen joukko-osasto. Yhtyeeseen kuuluvat laulu- ja tanssiryhmät, orkesteri sekä johto(upseeristo), yhteensä yli 200 henkilöä. Yhtyeen ohjelmisto vaihtelee kansanmusiikista marsseihin.
Aleksandovin yhtye on Venäjän sisäministeriön kuoron lisäksi toinen venäläinen kuoro, joka nykyään esiintyy Puna-armeijan kuoron jatkajana. Aleksandrovin yhtye on kiistänyt sisäministeriön kuoron oikeuden esiintyä puna-armeijan kuoron jatkajana.
Neuvostoliiton puna-armeijaan perustettiin 12 henkilön lauluryhmä viihdyttämään sotilaita 1928. Koska kyseessä oli vielä tuolloin pelkästään laulajista muodostunut kokoonpano, kutsumanimeksi tuli ”puna-armeijan kuoro”. Sen ensimmäinen johtaja oli Moskovan konservatorion musiikin professori Aleksandr Aleksandrov. Yhtyeeseen tuli laulun ohella myös tanssi 1935, joten kyse ei enää ollut vain kuorosta. Ensimmäinen kansainvölinen esiintyminen kokoonpanolla oli Pariisin vuoden 1937 maailmannäyttelyssä.
Aleksandrovin poika Boris Aleksandrov otti kuoron johtoonsa isänsä kuoleman jälkeen 1946. Boris johti yhtyettä neuvostoajalle poikkeuksellisesti jo usealle maailmankiertueelle. Koska puna-armeijan nimi oli muuttunut Neuvostoliiton asevoimiksi 1946, myös yhtyeen nimessä luovuttiin viittauksesta puna-armeijaan 1949.
Venäjän asevoimien osana yhtye on esiintynyt kuuluisille henkilöille ja niiden kanssa, kuten paavi Johannes Paavali II:lle Vatikaanissa. Muita virstanpylväitä yhtyeelle oli esiintyminen Tšetšeniassa kymmenien asteiden pakkasessa, esitys keskellä autiomaata Afganistanissa sekä esitys Moskovassa Elton Johnin kanssa. Yhtyeen johtaja oli toukokuusta 2016 Valeri Halilov.
Ensimmäisen kerran Suomessa yhtye esiintyi jo alkuvuodesta 1945 melko pian jatkosodan jälkeen. Yhtyeen tuotti 1960–1980-luvuilla useita kertoja Suomeen Suomi-Neuvostoliitto-Seura. 6. kesäkuuta 1993 yhtye esiintyi Leningrad Cowboysin kanssa Helsingin Senaatintorilla yli 70 000 ihmiselle "Total Balalaika Show" -nimisessä ilmaiskonsertissa. Kiertue Leningrad Cowboysin kanssa jatkui Berliinin Lustgarteniin, jossa yhtye jätti jäähyväiset Saksasta vetäytyville venäläisjoukoille. Toisen kerran yhtye esiintyi Senaatintorilla Leningrad Cowboysien ja UMO:n kanssa "Global Balalaika Show" -nimisessä ilmaiskonsertissa vuonna 2003.
Yhtyeen nimi on muuttunut sen historian aikana. Aikaisemmat nimet olivat:
Joulupäivänä 25. joulukuuta 2016 yhtyettä kuljettanut Venäjän asevoimien Tu-154 -kuljetuskone putosi Mustaanmereen Sotšin eteläpuolella ja vei mukanaan lähes 70 yhtyeen jäsentä, jotka ovat kaikki todennäköisesti kuolleet. Mukana oli yhtyeen johtaja Halilov. Yhtye oli menossa uudenvuoden konserttiin Syyriaan esiintymään venäläisille sotilaille.
Aleksandr Aleksandrov
Aleksandr Vasiljevitš Aleksandrov ("Александр Васильевич Александров", 13. huhtikuuta 1883 Plahino – 8. kesäkuuta 1946 Berliini) oli neuvostoliittolainen sotilas ja säveltäjä.
Vuonna 1909 Aleksandrov aloitti opinnot Moskovan konservatoriossa, mistä hän valmistui vuonna 1918. Myöhemmin hän toimi konservatoriossa opettajana ja myöhemmin Puna-armeijan kuoron johtajana. Puna-armeijan kuoron kanssa hän kiersi ympäri Neuvostoliittoa.
Aleksandrov pääsi Stalinin suosioon ja sävelsi tämän henkilökohtaisesta määräyksestä toisen maailmansodan aikana useita isänmaallisia marsseja. Hän sävelsi Stalinin kehotuksesta Neuvostoliitolle myös uuden kansallishymnin, Neuvostoliiton hymnin, johon sanat laati lastenkirjailija Sergei Mihalkov.
Aleksandr Vasiljevitš Aleksandrov, joka tunnetaan nimellä Sasha, syntyi 13. huhtikuuta Plahinossa. Poikana hänen laulunsa oli niin vaikuttava, että hän matkusti Pietariin tullakseen kuoropojaksi Kazanin katedraalissa. Hän opiskeli sävellystä Pietarissa ja Moskovassa, jossa hänesta lopulta tuli musiikin professori vuonna 1918 ja kuoronjohtaja Kristus Vapahtajan katedraalissa Moskovassa. Hän oli kuoronjohtajana vuosina 1918-1922.
Alexandrov perusti Puna-armeijan kuoro ja orkesterin ja hän oli useita vuosia sen johtajana. Hänen kuoronsa menestyi menestyksekkäästi Pariisissa vuonna 1937 pidetyssä konsertissa, ja vuonna 1942 Stalin antoi hänelle ja sanoittajalle Sergei Mikhalkoville tehtäväkseen kirjoittaa uusi Neuvostoliiton kansallislaulu, joka sitten hyväksyttiin virallisesti 1. tammikuuta 1944. Se oli erittäin suosittu ja sitä käytettiin vuoteen 1991 jolloin Neuvostoliitto hajosi. Siitä tuli myöhemmin vuonna 2000 Venäjän kansallislaulu johon Mikhalkov kirjoitti uudet sanat.
Hän myös sävelsi kuuluisan kappaleen Sacred War josta tuli Neuvostoliiton ja Venäjän virallinen marssi.
Hän kuoli 8. heinäkuuta 1946, kun hän kierteli Berliiniä; jotkut lähteet sanovat, että hän oli palaamasta Saksasta.
Order of Canada
Order of Canada/L'Ordre du Canada on korkein Kanadan kansalaiselle myönnettävä kunniamerkki. Se voidaan myöntää kanadalaiselle, joka merkittävällä tavalla toteuttaa kunniamerkin latinankielistä mottoa "Desiderantes meliorem patriam", 'parempaa isänmaata haluten'. Kunniamerkki lanseerattiin vuonna 1967 ja tuosta vuodesta lähtien se on myönnetty yli 5 000 henkilölle – joukossa muun muassa näyttelijöitä, muusikkoja, poliitikkoja, hyväntekijöitä ja urheilijoita.
Order of Canada -kunnianosoitukset jaetaan kolmeen eri alaluokkaan. Nämä ovat, korkeimmasta lähtien, "Companion", "Officer" ja "Member".
Tämän kunniamerkin saaneet ovat toimineet merkittävällä tavalla Kanadan tai koko ihmiskunnan hyväksi kansallisella tai kansainvälisellä tasolla. Korkeintaan 15 companionia voidaan nimittää vuosittain ja samanaikaisesti heitä voi olla elossa 165, ainoana poikkeuksena erityisen kunnia-arvon saaneet, "honorary Companions". Syyskuun lopulla 2005 elossa oli 166 companionia, joukossa mukana neljä em. kunnia-arvolla palkittua.
Officer-tason kunniamerkki on tunnustus poikkeuksellisesta kyvykkyydestä ja kanadalaisten hyväksi tehdystä työstä. Korkeintaan 64 officeria voidaan nimittää vuosittain. Ylärajaa sille, kuinka monta arvonimen saanutta voi kulloinkin olla elossa, ei ole. Syyskuun lopulla 2005 elossa oli 1 006 O.C.-kunniamerkin saanutta.
Tämä kunniamerkki on tunnustus Kanadan tai kanadalaisten hyväksi tehdystä työstä paikallisella tai alueellisella tasolla. Vuosittain korkeintaan 136 henkilölle voidaan myöntää Member-arvo. Ylärajaa samaan aikaan elossa oleville membereille ei ole. Syyskuun lopulla 2005 elossa oli 1 964 C.M.:ää.
Goldfinger
Goldfinger on amerikkalainen vuonna 1994 perustettu ska punk -yhtye, jonka keulakuvana toimii bändin laulaja-kitaristi John Feldmann. Bändin muut jäsenet ovat kitaristi Charlie Paulson, basisti Kelly LeMieux sekä rumpali Darrin "Dangerous Darrin" Pfeiffer. Bändin perustivat John ja bändin alkuperäinen basisti Simon Williams. Yhtyeeseen liittyi tuolloin myös rumpali Darrin Pfeiffer sekä kitaristi Charlie Paulson, joka korvasi bändin alkuperäisen, vaikkakin lyhytaikaisen kitaristin, joka siirtyi ammattilaissurffariksi Costa Ricaan. Kesällä 1998 bändin basisti Simon Williams poistui musikaalisten erimielisyyksien vuoksi ja hänen tilalleen tuli nykyinen basisti Kelly LeMieux. Bändin kokoonpano koki vielä kolauksen, kun kitaristi Charlie Paulson syyskuussa 2001 lähti bändistä. Hänen paikkansa otti Brian Arthur, joka siirtyi texasilaisesta Unloco-bändistä Goldfingeriin. Charlie Paulson palasi kuitenkin bändiin vuonna 2005 ja on mukana uudella Hello Destiny -levyllä.
Bändin perustamisesta lähtien John Feldmann on ollut vegaani ja puolustanut eläinten oikeuksia. Hän on tehnyt sanoituksia ja toiminut monissa muissakin bändeissä, kuten Mest, The Used, Story of the year sekä Good Charlotte. Guinnesin ennätysten kirjaan 36-vuotias Feldmann on päässyt esittämällä eniten keikkoja vuoden aikana. Vuonna 1996 John Feldmannilla oli 385 show'ta eli enemmän keikkoja kuin vuodessa on päiviä.
Rumpali Dangerous Darrin eli Darrin Pfeiffer on tunnettu oudoista keikkarituaaleistaan sekä kanadalaisen jääkiekkoilun ihailijana. Keikoilla hän laittaa "twinkeen" takapuoleensa ja pyytää yleisöstä fanin puraisemaan siitä palan. Hän on myös tehnyt kappaleen jääkiekkolegenda Wayne Gretzkystä. Laulu kertoo millaista olisi seksi The Great One:n kanssa.
Shania Twain
Shania Twain, oikealta nimeltään Eilleen Regina Edwards, myöhemmin Eilleen Twain (s. 28. elokuuta 1965 Windsor, Ontario, Kanada) on kanadalainen laulaja-lauluntekijä. Hänen vuonna 1997 ilmestynyt "Come On Over" -albuminsa on myydyin naisartistin levy (vuoteen 2016 mennessä 43 miljoonaa kappaletta) ja samalla myydyin kantrialbumi. Twain on ainoa artisti, joka on Yhdysvalloissa myynyt kolmella levyllä timanttilevyyn oikeuttavan määrän, yli 10 miljoonaa levyä. Twain määritellään kantriartistiksi ja hänen musiikistaan suuren osan muodostaa kantripop.
Twainin vanhemmat ovat Sharon ja Clarence Edwards. He erosivat lapsen ollessa kaksivuotias. Tuleva laulaja kasvoi Eilleen Twain -nimisenä pohjoisemmassa ja pienemmässä Timminsin kaupungissa äitinsä muutettua sinne uuden miehensä Jerry Twainin (täysverinen ojibwe-intiaani) kanssa. Twainien perhe oli köyhä ja talvella he joutuivat polttamaan talonsa lautoja pysyäkseen lämpiminä.
13-vuotiaana Eilleen Twain kutsuttiin esiintymään CBC:n "Tommy Hunter Show’hun". Lukioaikoinaan hän lauloi Longshot-nimisessä yhtyeessä, joka esitti cover-versioita ajankohtaisista kappaleista. 1. marraskuuta 1987 Sharon ja Jerry Twain kuolivat auto-onnettomuudessa, minkä jälkeen Eilleen muutti kahden nuoremman veljensä ja sisarensa kanssa Huntsvilleen. Siellä hän elätti uusperhettä esiintymällä paikallisessa lomakohteessa, Deerhurst Resortissa. Kuultuaan Twainin esityksen vuonna 1991 nashvilleläinen Dick Frank kutsui hänet nauhoittamaan demon.
Ensimmäisen levytyssopimuksen tultua ajankohtaiseksi 1991 Twain muutti etunimensä Shaniaksi (). Shanian ojibwe-heimoon kuulunut isäpuoli pysyi hänelle tärkeänä vaikuttimena. Timminsin kaupunki nimesi myöhemmin kadun hänen mukaansa, perusti museon ja antoi hänelle kaupungin avaimet.
Twainista tuli yksi maailman parhaiten menestyneistä laulajista 1990-luvulla ja 2000-luvulla. Hänen albumeistaan kolme on myynyt Yhdysvalloissa yli 10 miljoonaa kappaletta. Huomattavan Twainin menestyksessä kantrimusiikin saralla tekee, että hän ei ole kotoisin kantrimusiikin alueilta. Twain lopetti laulajanuransa ja esitti vetäytymisen syyksi heikentyneen äänen. Vuonna 2017 Twain vieraili Yhdysvaltojen "The Voice" -televisio-ohjelmassa.
Twain erosi vuonna 2008 pitkäaikaisesta aviomiehestään, tuottaja Robert John ”Mutt” Langesta . Heillä on yksi lapsi, vuonna 2001 syntynyt Eja. Uutena vuotena 2011 Twain avioitui Frederic Thiebaudin kanssa. Twain asuu Sveitsissä.
CBC
CBC eli Canadian Broadcasting Corporation (ransk. La Société Radio-Canada) on Kanadan kansallinen julkisen palvelun televisio- ja radioyhtiö. Se lähettää radio-ohjelmia kuulijoillen AM-, FM- ja lyhytaaltolähetyksinä sekä televisio-ohjelmia katselijoilleen niin englannin kuin ranskan kielellä. Sillä on kaksi kansallista kaapelitv-kanavaa. Myös internet, satelliitti- ja digitaaliradio kuuluvat yhtiön välitystapoihin. Yhtiö tunneteen erityisesti korkeatasoisista uutisistaan ja julkisia asioita käsittelevistä ohjelmistaan. Yhtiön pääkonttori toimii Ottawassa.
Yhtiö rahoittaa toimintaansa Kanadan parlamentin antamin budjettivaroin ja mainosmyynnillä. Yhtiön lähetystoimintaa käytetään kansallisen kulttuurin välittämiseen ja kansallisen yhtenäisyyden välineenä. Etenkin Yhdysvalloista tulevat lähetykset vaikeuttavat yhtiön kansallisten tavoitteiden saavuttamista. Vastapainona CBC:n lähetyksistä tietty osuus tulee olla tuotettu Kanadassa.
Yksityiset kanadalaiset radiolähetykset alkoivat vuonna 1922, tosin monet kuuntelivat jo tuolloin yhdysvaltalaisia radiokanavia. Vuonna 1929 kansallinen rautatieyhtiö käynnisti ensimmäisen kansallisen radion; kansallinen komitea suositti kansallisen rannikolta-rannikolle ulottuvan radioyhtiön perustamista ja yksityisten radioasemien sulkemista. Canadian Broadcasting Corporation perustettiin vuonna 1936, ja se aloitti radiolähetykset englanniksi ja ranskaksi. Ohjelma sisälsi uutisia, dokumentteja, draamaa, klassista musiikkia, viihdettä, ja opetusohjelmia. Jääkiekkolähetysten radiointi aloitettiin 1939. Televisiolähetykset käynnistettiin 1952 ensin Montrealissa ja Torontossa. Vuonna 1955 CBC:n televisiolähetysten alueellinen kattavuus vastasi 66 prosenttia Kanadan väestöstä. Vuonna 1972 laukaistu Anik A-1 -satelliitti toi tv-signaalin saataville myös Kanadan pohjoisosiin. Suosituimpia tv-ohjelmia oli viikottaisia NHL-pelejä esittänyt "Hockey Night in Canada" ("Kanadan jääkiekkoilta").
Ranskankielisen ohjelmatoiminnan pääpaikka on Montreal ja englanninkielisen Toronto. Englanninkielisiä ohjelmia tuotetaan myös Vancouverissa ja Winnipegissä. Lisäksi Ottawassa tuotetaan ohjelmia molemmilla pääkielillä. Kansallisen kaapelikanavan lisäksi CBC:llä on ympärivuorokautinen uutiskanava. Kanadan puolustusministeriön kanssa yhtiö operoi asevoimien lähetystoimintaa. Yhtiöllä on myös kansainvälinen lyhytaaltopalvelu. Yhtiön mikroaaltolinkkiverkko on yksi maailman laajimmista - noin 6 400 kilometriä pitkä. Yhtiön Northern Service ("Pohjoiset palvelut") lähettävät ohjelmaa kauemmille syrjäseuduille ja maan pohjoisosiin. CBC:n paikalliset radioasemat tuottavat uutisia ja julkisen palvelun ohjelmia ja aluekeskukset lähettävät opetusohjelmia.
Emirates Stadium
Emirates Stadium on jalkapalloseura Arsenalin stadion Islingtonissa, Pohjois-Lontoossa. Sen nimeksi suunniteltiin Ashburton Grovea ja New Highburya, mutta sen nimioikeudet myytiin Emirates-lentoyhtiölle ja näin stadionin nimeksi tuli Emirates Stadium. 60 000 katsojaa vetävän Lontoon kolmanneksi suurimman stadionin rakennustyöt valmistuivat heinäkuussa 2006. Projektin rakennuskustannukset, muu infrastruktuuri mukaan lukien, olivat 390 miljoonaa puntaa. Emirates Stadium on toiseksi suurin Valioliiga-joukkueen stadion, vain Old Trafford on suurempi
Sihteeri
Sihteeri (lyhenne siht.) on toimistotyön ammattilainen, joka työskentelee toimistopalvelu-, tietohallinto- ja viestintätyössä erilaisissa organisaatioissa muun muassa yrityksissä, järjestöissä ja virastoissa. Ammattinimike voi olla myös "assistentti".
Virtuaalisihteeri on henkilö, joka tekee ostopalveluna sihteeri- tai assistenttitehtäviä hyödyntäen tietotekniikkaa ja etäyhteyksiä. Virtuaalisihteeristä käytetään myös nimitystä virtuaaliassistentti.
Sihteerin tehtäviin kuuluu muun muassa tilaisuuksien ja matkojen järjestäminen, kirjeenvaihto, käännöstyöt, kokoussihteerinä toimiminen, tiedottaminen, hankintojen ja tilausten tekeminen, esimiehen avustaminen ja juoksevien asioiden hoitaminen organisaation sisäisissä ja ulkoisissa yhteyksissä. Työn sisältöön vaikuttavat esimiehen asema, tehtävät sekä yrityksen tai organisaation toimiala ja koko.
Sihteerin tehtäviin koulutetaan esimerkiksi kauppaoppilaitoksissa (merkonomi), ammattikorkeakouluissa (tradenomi), aikuisopistoissa, aikuiskoulutuskeskuksissa ja instituuteissa (ammatti-/näyttötutkinto).
Yhteisöjen tai yrityksien kokouksien ajaksi valitaan sihteeri pitämään pöytäkirjaa. Yleensä sihteerinä toimii toimitusjohtaja tai asunto-osakeyhtiöissä isännöitsijä.
Kontiomäen rautatieasema
Kontiomäen rautatieasema () on Suomen rataverkon liikennepaikka Kainuussa, Paltamon kunnassa sijaitsevassa Kontiomäen kylässä. Liikennepaikan etäisyys ratakilometreinä Helsingin päärautatieasemalta Pieksämäen kautta on 658,8, ja Oulun kautta 918,9 ratakilometriä. Kontiomäen rautatieasema otettiin käyttöön 1923 rataosuuden Kajaani–Kontiomäki valmistuessa. Risteysasema Kontiomäestä tuli 1926, kun rataosuus Vuokatti–Paltamo valmistui.
Rautatieasemasta on valmistettu pienoismalli, joka sijaitsee Kontiomäen Shellin yläkerran pienoismallinäyttelyssä. Mallin on valmistanut Vaihtoehtona työ -projekti.
Kontiomäki on risteysasema, siellä risteävät Joensuusta, Iisalmesta, Oulusta, Ämmänsaarelta ja Vartiuksesta alkavat rataosat.
Matkustajaliikennettä on vain rataosalla Iisalmi–Kontiomäki–Oulu. Muut rataosat ovat tavaraliikenneratoja.
Kontiomäen rautatieasema sijaitsee myös valtateiden 22 ja 5 sekä kantatien 89 risteyskohdassa, ja sijaitsee liikenteellisesti tärkeällä alueella.
Rautatieaseman päärakennus on rakennettu vuonna 1923, jolloin rautatie Kajaanista Paltamoon valmistui. Gunnar Aspelinin suunnittelema asemarakennus noudattelee samaa rakennustyyliä kuin Iisalmen–Ylivieskan radan asemarakennukset.
Liikenteenohjaustoiminnot on siirretty asemarakennuksen vierelle sijoitettuun parakkiin asemarakennuksessa olleen homevaurion vuoksi. Asemarakennuksen homevauriot on nyttemmin korjattu
Kontiomäellä on laajahko tallialue, joka on peräisin 1920–1930-luvuilta, jolloin Kontiomäki oli merkittävä risteysasema.
Kontiomäen ratapiha on yksi Suomen viimeisiä ratapihoja, joilla ei ole ollut minkäänlaisia turvalaitteita. Alun perin Kontiomäellä oli ainoastaan ratapihaa suojaavat siipiopastimet, jotka korvattiin 1990-luvulla valo-opastimilla. Kun Matkalan vaihde lakkautettiin ja Kontiomäen ohitusraide valmistui, otettiin ohitusraiteella käyttöön VR-76 -tyyppinen releasetinlaite. Kontiomäen ratapihalle mitään turvalaitteita ei valo-opastimien lisäksi kuitenkaan asennettu.
Nykyisin liikenteenohjaustoiminnot Kontiomäen ratapihalla hoidetaan keskitetysti kaukokäytöllä Oulun rautatieasemalla sijaitsevasta liikenteenohjauskeskuksesta käsin. Ratapihan muutostöiden yhteydessä liikennepaikalle asennettiin sähkökääntölaitteilla varustetut vaihteet sekä tietokoneasetinlaite. Kontiomäki oli Kainuun viimeinen liikennepaikka, jolla junasuorittajat ohjasivat liikennettä paikallisesti.
1. joulukuuta 2006 otettiin käyttöön sähköistys rataosilla Oulu–Kontiomäki–Iisalmi ja Kontiomäki–Vartius.
Egyptin jalkapallomaajoukkue
Egyptin jalkapallomaajoukkue on Egyptin kansallinen edustusjoukkue jalkapallossa. Joukkuetta hallinnoi Egyptin jalkapalloliitto. Egyptistä tuli vuonna 1934 ensimmäinen jalkapallon MM-kilpailuissa pelannut afrikkalaisjoukkue. Se ei kuitenkaan päässyt ensimmäistä kierrosta pidemmälle, kuten ei myöskään toisella yrityksellään vuonna 1990. Egypti pääsi kolmatta kertaa MM-turnaukseen vuonna 2018.
Sen sijaan Afrikan-mestaruuskilpailuissa Egypti on menestynyt hyvin, sillä se on saalistanut enemmän mestaruuksia kuin muut Afrikan jalkapalloliiton maat. Seitsemästä mestaruudesta ensimmäinen tuli vuonna 1957, viimeisin ja samalla historiallinen kolmas perättäinen 2010.
Vuosina 1958–70 Egypti käytti nimeä Yhdistynyt arabitasavalta ja 1958–61 siihen kuului myös Syyria.
Sybotan taistelu
Sybotan taistelu käytiin vuonna 433 eaa. Korkyran ja Korintin laivastojen välillä. Se oli yksi tapahtumista joka johti peloponnesolaissodan alkamiseen.
Korkyra tai Kerkyra (nykyinen Korfu) oli vanha Korinttin kolonia, joka halusi päästä eroon Korinttin alaisuudesta. Korkyralla oli kreikkalaisen maailman suurin laivasto ja se oli liittoutunut Ateenan kanssa. Korintti oli puolestaan liitossa Spartan kanssa. Ateenalaiset lähettivät kymmenen laivaa Korkyran avuksi, mutta laivastolle annettiin määräys hyökätä vain, jos korinttilaiset yrittivät nousta maihin Korkyralle. Ateenalaisia komensivat Lakedaimonios (Kimonin poika), Diotimos ja Proteas. Samalla korinttilaiset lähettivät Korkyraa vastaan 150 laivaa käsittäneen laivaston, joka koostui korinttilaisista ja heidän liittolaistensa laivoista.
Korkyralaiset lähettivät korinttilaisia vastaan 110 laivaa, joita johtivat Mikiades, Aisimides ja Eurybatos. He tekivät Sybotan saaresta laivastonsa tukikohdan. Kun korinttilainen laivasto saapui Sybotan edustalle pistivät korkyralaiset laivastonsa taisteluvalmiuteen.
Ateenalaiset eivät aluksi ottaneet osaa taisteluun, vaikka olivatkin korkyralaisen laivaston oikealla siivellä. Kummallakin puolella oli laivoissaan jousimiehiä ja hopliittejä. Thukydides kertoo, että taistelu käytiin "vanhanaikaiseen tyyliin". Kumpikaan osapuoli ei yrittänyt upottaa vastustajiaan törmäämällä keula edellä vihollisen sivustaan, kuten myöhemmissä taisteluissa. Taistelu muistutti enemmän maataistelua merellä.
Korkyralaiset mursivat korinttilaisten oikean siiven ja ajoivat heidät pakosalle. Korinttilaisten vasen siipi pärjäsi paremmin ja pian ateenalaiset päättivät, että oli pakko avustaa heidän liittolaisiian. Lopulta korinttilaiset voittivat kuitenkin taistelun ja ottivat 1250 vihollisen sotilasta vangiksi.
Korkyralaiset ja ateenalaiset pakenivat nyt kohti Korkyraa puolustamaan itse saarta. Kun korinttilaien laivasto pääsi Korkyran edustalle, lähti se kuitenkin heti perääntymään, koska paikalle saapui uusi 20 laivaa käsittänyt ateenalainen laivasto. Seuraavana päivänä ateenalaiset ja korkyralaiset olivat valmiita uudelleen puolustamaan saarta vihollista vastaan. Korinttilaiset olivat kuitenkin saaneet tarpeekseen ja purjehtivat kotiin. Kumpikin osapuoli julisti voittaneensa. Korinttilaiset voittivat taistelun, mutta korkyralaiset estivät heitä valtaamasta saartaan.
Jo seuraavana vuonna Ateena ja Korintti ottivat yhteen Poteidaian taistelussa joka lopullisesti veti Spartan mukaan sotaan.
Seututie 888
Seututie 888 on Suomen tieverkon osuus Kainuussa. Se haarautuu kantatieltä 76 Sotkamon keskustasta ja kulkee Revonkannan, Ristijärven ja Uvan kautta Kantolan kylään, jossa se liittyy kantatiehen 78.
Kantatie 89
Kantatie 89 on Kainuussa kulkeva kantatie. Tie alkaa valtatieltä 22 Paltamon Mieslahdessa ja kulkee Kontiomäen pohjoispuolitse Revonkannan ja Härmänkylän kautta Kuhmossa sijaitsevalle Vartiuksen raja-asemalle, josta se jatkuu Venäjän puolelle Kostamukseen. Tien pituus on 104 kilometriä. Tie kuuluu yleiseurooppalaiseen TERN-tieverkkoon.
Tie kulkee seuraavien kuntien alueella:
Tie Paltamon Mieslahdesta Kuhmon Iivantiiraan on rakennettu 1950- ja 1960-luvuilla osana Mieslahden ja Lentiiran välistä maantietä. Osa kantatiestä 89 kuuluu niin sanottuihin Kekkosteihin. Tietä jatkettiin Iivantiirasta Vartiukseen 1970-luvulla. Tuolloin koko Mieslahden ja Vartiuksen välinen tie numeroitiin maantieksi 909. Kostamuksen kaupungin ja kaivoskombinaatin rakennustöiden aikaan vuosina 1977–1985 oli tien liikenne ajoittain hyvinkin vilkasta. Sittemmin tie on kuitenkin hiljentynyt. Vuoden 1996 tienumerouudistuksessa Mieslahden ja Vartiuksen välisestä tiestä tuli kantatie 89. Vuosina 2005–2006 tien siltoja levennettiin.
Uraeus
Uraeus tai ureus (, ""hännällään"") oli muinaisessa Egyptissä stilisoitu egyptinkobra, joka symboloi faaraon valtaa ja kuninkuutta. Se kuvattiin hyökkäykseen valmistuvana kobrana.
Alun perin Uraeus oli Ala-Egyptin suojelija Wadjet ja myöhemmin se yhdistettiin Nekhbetin kanssa ja niistä tuli yhdessä Nebty, "kaksi naista", jotka suojelivat yhdistynyttä Egyptiä. Faaraot käyttivät diadeemiä, jossa oli kuvattuna Nekhbet sekä Wadjet uraeus-käärmeen muodossa. Faaraoon läheisesti liittyvät Horus- ja Seth-jumalat kuvattiin myös usein uraeuksella koristetuin päähinein. Uraeuksen sanottiin sylkevän tulta faaraon vihollisten päälle. Faaraon nebty-nimen esittelyssä Wadjet kuvattiin korin päällä olevana uraeuksena.
Steela
Steela (kreik. "στήλη") tarkoittaa vapaasti pystyssä seisovaa monumenttia. Steeloja tunnetaan muun muassa muinaisesta Egyptistä, Etiopiasta ja mayakulttuurin parista.
Muinaisen Egyptin steelat olivat litteitä, suorakulmion muotoisia kivilevyjä, joiden yläpään kulmat oli pyöristetty. Kivilevyyn kaiverrettiin uskonnollisia kaavoja ja kuvia, ja niitä aseteltiin alttareille ja hautakammioiden eteen pareittain.
Etiopiassa steeloja on Aksumissa, mutta niiden käyttötarkoitus on hämärän peitossa. Niiden arvellaan kuitenkin olevan hautamuistomerkkejä.
Steeloja on pystytetty kaikkialla korkeakulttuureissa ja myöhemmin Euroopassa muistomerkeiksi voitoista ja merkittävistä tapahtumista ja haudoille.
Robert Rousseau
Robert ”Bobby” Rousseau (s. 26. heinäkuuta 1940 Montreal) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän oli hyökkääjä.
Rousseau oli mukana Kanadan olympiajoukkueessa 1960 talviolympialaisissa. Joukkue voitti turnauksessa hopeaa. Hän aloitti NHL-uransa kaudella 1960–1961 Montreal Canadiensin paidassa. Ensimmäisellä kaudella pelejä kertyi vain 15, mutta seuraavalla kaudella hän oli mukana jo 70 ottelussa tehden 40 tehopistettä. Kauden päätteeksi hänet sai vuoden tulokkaalle annettavan Calder Trophyn. Rousseau pelasi Canadiensissa vuoteen 1970 saakka. Sinä aikana hän voitti Stanley Cupin neljästi: 1965, 1966, 1968 ja 1969. Hänet valittiin NHL:n toiseen tähdistökentälliseen kauden 1965–1966 päätteeksi. Kauden 1970–1971 Rousseau pelasi Minnesota North Starsissa sekä kaudet 1971–1975 New York Rangersissa, kunnes lopetti uransa.
Topo Leistelä
Topo Leistelä (myös nimellä Leistilä, alk. Arthur Torsten Leistén, vuodesta 1935 Leistelä; s. 12. heinäkuuta 1893 Alavus – 20. marraskuuta 1955 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja. Leistelä kävi Ruotsalaisen Teatterin oppilaskoulua vuosina 1913–1915, minkä jälkeen hän toimi Viipurin, Savon ja Lahden näyttämöillä teatterinjohtajana. Leistelä toimi Suomi-Filmissä apulaistuotantopäällikkönä ja näyttelijänä vuosina 1933–1939 ja tämän jälkeen Oy Suomen Filmiteollisuudessa propagandaelokuvaosaston päällikkönä vuosina 1940–1948. Hän toimi sitten kuolemaansa saakka työväenliiketaustaisessa tuotantoyhtiössä Kansan Elokuva Oy:ssä .
Leistelä oli naimisissa kahdesti, ensin Hertta Jackin ja sitten laulaja Alila Sederströmin kanssa. Leistelä kirjoitti myös näytelmiä, joista tunnetuin on "Kotityranni" (1934), josta on tehty elokuva nimellä "Minä ja ministeri".
Topo Leistelä näytteli muun muassa elokuvissa "Minä ja ministeri" (1934), "Juurakon Hulda" (1937), "Sysmäläinen" (1938), "Vihreä kulta" (1938), "Suviyön salaisuus" (1945), "En ole kreivitär" (1945), "”Minä elän”" (1946) ja "Tapahtui kaukana" (1950). Leistelä näytteli rehtoria monissa Suomisen Olli -elokuvissa. Leistelän ohjauksia ovat "Minä ja ministeri" (1934, apulaisohjaaja) sekä "Suomi maksaa" (1951).
Topo Leistelän veli oli arkkitehti Veikko Leistén.
Nimellä "Topo Leistelä":
Nimellä "Topo Leistilä":
Nimimerkillä "Toni" (Niilo (Nisse) Hirnin ja Topo Leistelän yhteinen salanimi):
Nimellä "Topo Leistelä":
Nimellä "Topo Leistilä":
Brian Glennie
Brian Glennie (s. 29. elokuuta 1946 Toronto) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän oli puolustaja.
Glennie oli mukana Kanadan olympiajoukkueessa 1968 talviolympialaisissa. Joukkue sai turnauksesta pronssia. Hän aloitti NHL-uransa syksyllä 1969 Toronto Maple Leafsin paidassa. Glennie pelasi Torontossa yhdeksän kautta kevääseen 1978 saakka. Hän pelasi tämän jälkeen vielä yhden kauden Los Angeles Kingsissä. Yhteensä Glennie keräsi NHL:n runkosarjassa 572 ottelua, joissa syntyi 14 maalia, 100 maalisyöttöä ja 621 jäähyminuuttia. Pudotuspeleissä saldo oli 32 ottelua, 1 syöttö ja 66 jäähyminuuttia. Hän tappeli urallaan 14 kertaa.
Glennie nimettiin maajoukkueeseen myös 1972 Neuvostoliittoa vastaan pelattuun Summit Series -tapahtumaan. Hän ei kuitenkaan pelannut yhdessäkään ottelussa.
Šabti
Šabti, josta voidaan käyttää myös nimityksiä ušabti ja vastaajapatsas, oli muinaisessa Egyptissä pieni vainajaa esittävä veistos.
Šabteja asetettiin hautakammioihin, sillä niiden uskottiin tekevän manalassa raskaat ruumiilliset työt vainajan puolesta. Joistakin haudoista on löydetty jopa 365 šabtia, yksi vuoden jokaista päivää kohden. Jokaisen šabtin ajateltiin työskentelevän yhden päivän vuodessa.
Vastaajapatsaat voitiin myös jakaa kymmenen šabtin ryhmiin, ja jokaisella ryhmällä oli oma esimiesšabtinsa.
Lysandros
Lysandros (kuoli 395 eaa.) oli spartalainen laivaston komentaja, joka kukisti ateenalaiset peloponnesolaissodan aikana käydyssä Aigospotamoin taistelussa vuonna 405 eaa.
Lysandroksen urasta ei tiedetä mitään ennen vuotta 407 eaa., jolloin hänet määrättiin johtamaan Spartan laivastoa niin sanottuna navarkkina. Laivaston päämaja sijaitsi tuolloin Jooniassa Efesokessa. Ateenalaiset lähettivät Lysandrosta vastaa Alkibiadeen. Jooniassa Lysandros tapasi uuden persialaisen satraapin Kyyroksen, joka oli kuningas Dareios II:n poika. Lysandros ja Kyyros tulivat hyvin keskenään toimeen, ja Kyyros lupasi maksaa spartalaisen laivaston soutajien palkat. Lysandroksen johtama laivasto kukisti vuonna 408 eaa. ateenalaiset Notionin taistelussa. Ateenalaiset komentaja Alkibiades ei ollut itse paikalla ja oli jättänyt laivastonsa kokemattoman avustajansa huostaan.
Kukistettuaan ateenalaiset Lysandros yllytti Joonian kaupunkeja kapinoimaan Ateenaa vastaan. Monissa kaupungeissa valtaan nousi Lysandroksen tuella hänelle itselleen uskollisia oligarkkisia ryhmiä. Näitä kutsuttiin dekarkkeiksi, koska heitä oli aina kymmenen.
Spartan lain mukaan kukaan ei saanut olla navarkkina kuin korkeintaan vuoden. Siksi Lysandroksen oli palattava Spartaan virkakautensa päätyttyä. Vuonna 405 eaa. hänet lähetettiin kuitenkin uudestaan johtamaan laivastoa, tällä kertaa nimellisesti vain sen varakomentajana, mutta käytännössä hän oli laivaston todellinen komentaja. Aigospotamoin taistelussa Lysandros kukisti ateenalaiset perusteellisesti ja tuhosi heidän laivastonsa. Ateena antautui sen jälkeen vuonna 404 eaa.
Peloponnesolaissodan jälkeen Lysandros joutui riitaan Spartan kuninkaiden kanssa. Vuonna 399 eaa. kuningas Agis II:n kuoltua Agesilaios II:a tuli kuningas ehkä Lysandroksen ansiosta. Kun Agesilaios hyökkäsi Persiaa vastaan, hän ja Lysandros riitaantuivat, ja Lysandroksen oli palattava Spartaan. Korintin sodan aikana Lysandros johti armeijaa Boiotiassa, mutta hän kaatui, kun thebalaiset yllättivät hänet Haliartoksen taistelussa.
Stade Rennais FC
Stade Rennais on ranskalainen jalkapalloseura, joka on perustettu vuonna 1901. Joukkueen koko nimi on "Stade Rennais Football Club".
Toulouse FC
Toulouse FC on ranskalainen jalkapalloseura, joka on perustettu vuonna 1970. Joukkueen koko nimi on "Toulouse Football Club".
Jo vuosina 1937–1967 oli olemassa täsmälleen samanniminen ammattilaisseura Toulouse FC, tämä oli kuitenkin täysin eri seura kuin nykyinen Toulouse FC. Vuosina 1952–1960 aikaisempaa seuraa edusti yksi Suomen ensimmäisistä ammattilaisjalkapalloilijoista, Aulis Rytkönen. Alkuperäisen organisaation toiminta päättyi sarjapaikan ja pelaajiston siirtyessä pariisilaisen Red Star -seuran haltuun.
ESTAC Troyes
ESTAC Troyes on ranskalainen jalkapalloseura, joka on perustettu vuonna 1900. Joukkueen koko nimi on "Espérance Sportive Troyes Aube Champagne", mutta yleensä siitä puhutaan nimellä "Troyes". Sen kotipaikka on Troyes’n kunta koillisranskalaisessa Auben departementissa.
FC Sète
FC Sète on ranskalainen jalkapalloseura, joka on perustettu vuonna 1900 eteläranskalaisessa Sèten kaupungissa. Se oli 1930-luvulla Ranskan menestyneimpiä joukkueita, mutta nykyään se pelaa toiseksi ylimmällä sarjatasolla Ligue 2:ssa.
Racing Club de France
Racing Club de France 92 on Pariisin luoteisesta esikaupungista Colombesista kotoisin oleva jalkapalloseura, joka on perustettu vuonna 1896. Se oli menestyksekäs seura vielä 1950-luvulle asti, kunnes se putosi alemmille sarjatasoille. Se nähtiin Ligue 1:ssa vielä 1980-luvulla, mutta lopulta rahavaikeudet pakottivat seuran konkurssiin ja se menetti ammattilaisasemansa. Nykyisin Racing Club de France pelaa Ranskan viidennellä sarjatasolla eli CFA 2 -tasolla.
CO Roubaix-Tourcoing
CO Roubaix-Tourcoing oli ranskalainen jalkapalloseura, joka perustettiin vuonna 1945 Racing Club de Roubaix'n, Excelsior de Roubaix'n ja US Tourcoingin yhdistyttyä. Seura ylsi yllättäen jopa Ranskan liigamestariksi kaudella 1946–47. Seura kuitenkin lakkautettiin vuonna 1970.
Jeremy Wotherspoon
Jeremy Lee Wotherspoon (s. 26. lokakuuta 1976 Humboldt, Saskatchewan, Kanada) on kanadalainen pikaluistelija.
Wotherspoon ajautui pikaluistelun pariin aluksi vain, koska ajatteli siitä olevan hyötyä hänen jääkiekkoilu-uralleen. Hän kilpaili sekä pitkän radan että lyhyen radan pikaluistelussa ja valitsi lopulta perinteisen pikaluistelun lajikseen. 17-vuotiaana hän siirtyi Kanadan maajoukkueen kanssa Calgaryyn.
Vuonna 1997 Wotherspoon voitti ensimmäiset maailmancupin kilpailunsa. 1998 Naganon olympialaisissa hän sijoittui hopealle 500 metrillä. 2002 Salt Lake Cityn olympialaiset olivat ennakkosuosikki Wotherspoonille pettymys, kun hän kaatui heti 500 metrin lähdössä. Hän on voittanut sprintterien maailmanmestaruuden neljästi (1999, 2000, 2002, 2003), saanut hopeaa neljästi (1998, 2004, 2005, 2008) ja pronssia kerran (2001). Matkakohtaisissa MM-kisoissa Wotherspoon on voittanut kultaa 500 metrillä vuosina 2003, 2004 ja 2008, hopeaa 2001 ja pronssia 1998, 2000 ja 2005. 1000 metrillä hän on saavuttanut kultaa vuonna 2001 ja hopeaa vuosina 1998 ja 2004. Maailmancupin kokonaiskilpailun hän on voittanut 500 metrillä kahdeksan ja 1 000 metrillä viisi kertaa. Maailmanennätyksiä hän on tehnyt uransa aikana 16.
Wotherspoon lopetti luistelu-uransa kauden 2009–2010 jälkeen. Vuonna 2013 hän ilmoitti tekevänsä paluun ja haluavansa kilpailla Sotšin olympialaisissa 2014.
Tomas Jonsson
Tomas Jonsson (s. 12. huhtikuuta 1960 Falun) on ruotsalainen entinen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän oli puolustaja. Jonsson oli Håkan Loobin ja Mats Näslundin kanssa ensimmäinen pelaaja, joka saavutti olympiavoiton, maailmanmestaruuden sekä Stanley Cupin voiton.
Jonsson aloitti uransa MoDo AIK:n riveissä, jossa hän pelasi kaudet 1977–1981. New York Islanders varasi Jonssonin 1979 varaustilaisuuden toisella kierroksella numerolla 25. Hän siirtyi Islandersiin kaudella 1981–1982. Kauden päätteeksi Islanders voitti Stanley Cupin. Voitto toistui myös seuraavalla kaudella. Jonsson siirtyi Edmonton Oilersiin kesken kauden 1988–1989. Hän pelasi kauden loppuun Oilersissa, jonka jälkeen siirtyi Ruotsiin Leksand IF:ään, jossa pelasi vuoteen 1998 saakka.
Jonsson oli Ruotsin maajoukkueessa pronssia 1980 talviolympialaisissa voittaneessa joukkueessa sekä voittamassa olympiakultaa 1994. Jonsson osallistui myös vuoden 1987 Canada Cupiin.