hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Monte Alto
Monte Alto oli muinainen esiklassinen intiaanien rakentama temppelikeskus varhaisessa Guatemalassa lähellä Tyynenmeren rannikkoa noin 1800 eaa. - 500 jaa. Paikalta on löydetty muun muassa suuri pyramidi ja kiviveistoksia. Noin vuonna 1800 eaa. Monta Altoa merkittävämpiä olivat siitä 10 km itään ja länteen sijainneet El Bálsamo ja Los Cerritos Sur. Monte Alto kasvoi kuitenkin myöhäisesiklassisella ajalla noin 400 eaa. -200 jaa. alueelliseksi keskukseksi.
Monte Alton tyyppisten keskusten. joita olivat myös Izapa ja Takalik Abaj. uskotaan syntyneen todennäköisesti Perun ja Ecuadorin intiaanikulttuurien vaikutuksesta. Monte Alton aikoihin Perussa vallitsi niin sanottu alkujakson kulttuuri, joka myös rakensi suuria pyramideja ja teki kiviveistoksia.
Mamberamo
Mamberamo on 700 kilometriä pitkä joki Indonesian Papuan ja Irian Jaya Baratin provinssissa Uuden Guinean saarella. Se saa alkunsa Taritatu- ja Tariku-jokien kohtaamisesta, virtaa etelästä pohjoiseen ja laskee Tyyneenmereen saaren pohjoisimmassa nurkassa suurehkon suistoalueen läpi. Jokilaaksossa on biodiversiteetti vertaansa vailla ja paljon endeemisiä lajeja. Alueella asuu myös heimoja, joilla on hyvin vähän kontakteja ulkomaailmaan.
Mamberamon suurimmat sivujoet ovat Taritatu (Idenburg) ja Tariku (Rouffaer). Joissa on monia koskia, mutta silloin kun vettä on tarpeeksi, niitä pitkin voi kulkea moottoriveneillä.
Joen valuma-alue on 7,8 miljoonaa hehtaaria, ja sen korkeus vaihtelee yli viidestä kilometristä merenpinnan tasoon. Vuotuinen sademäärä on noin 3000 mm ja päivälämpötila 26 ̊C. Yli 90% valuma-alueesta on metsän tai muun luonnonkasvillisuuden peitossa
Georgian kansallismuseo
Georgian kansallismuseo () on museoverkko Georgiassa. Se tuo yhteen useita johtavia museoita maan eri osista. Kansallismuseo perustettiin 30. joulukuuta 2004 yhdistämään seuraavien museoiden hallinto:
Kansallismuseoon kuuluva Sighnaghin museo Sighnaghissa perustettiin vuonna 2007.
Kansallismuseon juuret ovat Venäjän maantieteellisen seuran Kaukasuksen osaston museossa, joka perustettiin vuonna 1852. Nykyinen museoverkosto luotiin, jotta kulttuuriperinnön hallinnan rakenteita, instituutioita ja lakeja saataisiin uudistettua. Sen tarkoituksena on tuoda museoihin nykyaikainen johto ja yhtenäinen hallinto, parantaa museoiden säilytysoloja ja koordinoida niiden harjoittamaa koulutusta ja tutkimusta. Museota on perustamisestaan lähtien johtanut professori Davit Lordkipanidze.
Charles Colson
Charles Wendell Colson (16. lokakuuta 1931 − 21. huhtikuuta 2012) oli yhdysvaltalainen juristi, joka toimi presidentti Richard Nixonin erikoisneuvonantajana vuosina 1969–1973. Vaikka hänet yhdistettiin julkisuudessa Watergate-skandaaliin, hän todellisuudessa sai vain siihen varsinaisesti liittymättömän vankeustuomion (1–3) vuotta "viranomaisten vastustamisesta" ("obstruction of justice"). Hän maksoi myös sakkoja ja menetti lakimiesoikeutensa. Tuomio tuli 21. kesäkuuta 1974, ja vapaus koitti etuajassa 31. tammikuuta 1975.
Colson syntyi Bostonissa, Massachusettsissa. Hän valmistui "Juris Doctorina" George Washingtonin yliopistosta ja nousi merijalkaväessä kapteeniksi.
Colson koki 1970-luvulla uskonnollisen herätyksen ja ryhtyi aktiiviseksi kristinuskon puolestapuhujaksi. Hän perusti "Prison Fellowshipin" ja sai useita kunniatohtorin arvoja. Hän julkaisi runsaasti uskonnollista kirjallisuutta ja hänelle myönnettiin vuonna 1993 Templeton-palkinto.
Ossie Davis
Raiford Chatman "Ossie" Davis (18. joulukuuta 1917 Cogdell, Georgia, Yhdysvallat – 4. helmikuuta 2005 Miami, Florida, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja elokuvaohjaaja. Hän voitti Emmyn ja oli ehdolla Golden Globen saajaksi.
Georgian osavaltiossa syntynyt Davis aloitti uransa teatterissa ja teki elokuvadebyyttinsä vasta vuonna 1950. Hänet muistetaan esimerkiksi useista Spike Leen teoksista. Ohjaajana hän teki itse viisi elokuvaa 1970-luvulla. Hän oli myös tunnettu mustien oikeuksien puolestapuhuja.
Davis esiintyi varsin vanhaksi saakka; vielä yli 85-vuotiaana hänellä oli rooli televisiosarjassa "L-koodi". Hän oli kuollessaan Floridassa 87-vuotias. Leskeksi jäi Ruby Dee, jonka kanssa Davis oli ollut naimisissa vuodesta 1948. Pari sai vuonna 2000 Screen Actors Guildin palkinnon elämäntyöstä; niin ikään pariskunta jakoi vuonna 1995 National Medal of Artsin.
Turun rannikkopataljoona
Turun Rannikkopataljoona (TURRP) oli joukkoyksikkö Turussa Saaristomeren Meripuolustusalueella. Pääosa pataljoonasta sijaitsi Pansion laivastotukikohdan alueella. Rannikkopataljoonaa vastasi varuskunnan turvallisuudesta sekä valvonnasta. Vuoden 2015 PV-uudistuksessa rannikkopataljoona lakkautettiin ja sen pohjalle muodostettiin laivastojoukko-yksikkö 8. huoltolaivue, jonka aluksia on sekä Turussa Pansiossa, että Kirkkonummella Upinniemessä.
Siihen kuuluvat muun muassa
• Huolto- ja kuljetuskomppania (HKK) (mm. meripioneerit, huoltopalvelu)
• sotilaspoliisikomppania (SPOLK) (AUK ja sotilaspoliisimiehistö)
• kuljetusviirikkö (KULJVKÖ) (laivastojoukot ja veneenkuljettajia)
• Korppoon Merivalvontakeskus Gyltön linnakkeella sekä
• vartiolinnakkeiksi muutetut valmiuslinnakkeet.
Pataljoona tunnettiin nimellä Saaristomeren Meripataljoona (MeP/SmLaiv ja MeP/SmLaiv) vuoden 2006 loppuun asti.
Sarah Barrable-Tishauer
Sarah Barrable-Tishauer (s. 6. heinäkuuta 1988) on kanadalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan Liberty Van Zandtin roolista televisiosarjassa "". Sen lisäksi hänellä on ollut rooli Gregory Hinesin televisioelokuvassa "The Red Sneakers" (2002).
Torontossa syntynyt Barrable-Tishauer on musta juutalainen. Hän voitti vuonna 2002 jaetun Young Artist -palkinnon. Hän ei ole pelkkä näyttelijä, vaan myös etevä tanssija ja muusikko.
Christina Schmidt
Christina Schmidt (s. 16. syyskuuta 1987) on kanadalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan lähinnä Terri MacGregorin roolista televisiosarjassa "". Schmidt on voittanut kaksi Young Artist -palkintoa; ensimmäisen jaettuna (2002) ja toisen yksilösuorituksesta (2005).
Pigalle
Pigalle ("Quartier Pigalle") on kaupunginosa Pariisissa, sen 18. ja 9. arrondissementissa. Se on kuuluisa kapakoistaan ja Punaisten lyhtyjen alueistaan, jossa on runsaasti seksikauppoja ja ilotaloja. Kaupunginosassa on myös erotiikkamuseo sekä kuuluisa Moulin Rouge -kabaree.
Kuvataiteilija Henri de Toulouse-Lautrecin studio sijaitsi Pigallessa. Myös Pablo Picasso ja Vincent van Gogh ovat asuneet alueella. Salvador Dalín töitä on nykyään nähtävillä Espace Dalí -museossa.
Suomalainen kuplettilaulaja Reino Helismaa teki Pigallea tunnetuksi suomalaisille vuonna 1961 julkaistussa laulussa "Pigalle ja Montmartti". Kappaleessa laulettiin myös runsaasti Montmartresta. Myös "Kankkulan kaivolla" -elokuvasta tutuksi tullut Tippavaaran isäntä lauloi Pigallesta kappaleessa Pigalle.
Kaupunginosa on nimetty kuvanveistäjä Jean-Baptiste Pigallen mukaan.
Jake Goldsbie
Jake Benjamin Goldsbie (s. 8. elokuuta 1988 Toronto, Kanada) on kanadalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan Toby Isaacsin roolista televisiosarjassa "".
Goldsbie palkittiin vuonna 2002 Young Artist -palkinnolla. Hän on esiintynyt "Degrassi: The Next Generationin" ohella useissa televisioelokuvissa.
Jack McCloskey
John William ”Jack” McCloskey (19. syyskuuta 1925 Mahoney City, Pennsylvania – 1. kesäkuuta 2017 Savannah, Georgia) oli yhdysvaltalainen koripallojohtaja, -valmentaja ja koripalloilija. Hänet tunnetaan erityisesti NBA-joukkue Detroit Pistonsin menestyksekkään ”Bad Boys” -aikakauden general managerina: vuosina 1979–1992 tehtävässä toiminut McCloskey suoritti useita onnistuneita pelaajahankintoja, jotka johtivat Pistonsin NBA-mestariksi vuosina 1989 ja 1990.
McCloskey pelasi pelaajaurallaan vain yhden ottelun ammattilaisseurassa, vuonna 1953 Philadelphia Warriorsissa. Pelaajauransa jälkeen McCloskey toimi yliopistovalmentajana, vuodet 1956–1966 Pennsylvanian yliopistossa, josta hän itse oli vuonna 1948 valmistunut, ja vuosina 1972–1974 NBA-joukkue Portland Trail Blazersin päävalmentajana. Valmentajanuransa viimeiset vuodet McCloskey toimi NBA:ssa apuvalmentajana.
McCloskey siirtyi vuonna 1979 NBA-joukkue Detroit Pistonsin general manageriksi, missä toimessa hän pysyi vuoteen 1992 saakka. Pistonsin menestyksekkään ”Bad Boys” -aikakauden aikana McCloskey suoritti kymmeniä joukkuettaan vahvistaneita pelaajakauppoja ja -hankintoja (mm. Joe Dumars, Isiah Thomas, Vinnie Johnson, Bill Laimbeer, John Salley, Dennis Rodman, James Edwards ja päävalmentaja Chuck Daly), mistä hyvästä hän sai lempinimen Trader Jack. Pistons selviytyi McCloskeyn manageriaikana yhdeksän kertaa peräkkäin NBA:n pudotuspeleihin vuosina 1984–1992, viidesti idän konferenssifinaaleihin ja kolmesti NBA:n loppuotteluihin. Kolmesta finaalikerrasta Pistons voitti vuosina 1989 ja 1990 NBA:n mestaruuden. Pistonsin jälkeen McCloskey työskenteli muiden NBA-joukkueiden organisaatioissa. Vuonna 2008 Pistons nosti McCloskeyn paidan kotiareenansa kattoon.
McCloskey oli toisen maailmansodan veteraani. Hän kuoli 91-vuotiaana Savannahissa 1. kesäkuuta 2017.
Eilen, tänään, huomenna
Eilen, tänään, huomenna on Vittorio De Sican ohjaama italialainen elokuvakomedia vuodelta 1963. Elokuva muodostuu kolmesta episodista, joista jokainen kuvaa pariskuntaa jossain päin Italiaa. Pariskuntia esittävät sen ajan supertähdet Marcello Mastroianni ja Sophia Loren.
Elokuva sai parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa hauskan puheliaaksi mutta vanhahtavaksi aikuiskomediaksi ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Puhallus
Puhallus () on yhdysvaltalainen rikoskomediaelokuva vuodelta 1973. Tarina perustuu osittain tositapahtumiin. Elokuva sai seitsemän Oscar-palkintoa, muun muassa parhaan elokuvan, parhaan ohjauksen ja parhaan elokuvamusiikin palkinnot. Elokuvan ajankuvaa, varsinkin Scott Joplinin ragtime-musiikkia ja lavastusta on myöhemmin ylistetty. Elokuvan tunnusmusiikkina soi Joplinin säveltämä pianokappale ”The Entertainer”.
Elokuvalle on tehty jatko-osa "Uusi puhallus" (). Lisäksi myöhempi huijarisarja "Kelmien kerho" perustuu monilta ideoiltaan ja teemaltaan "Puhallukseen".
__notoc__
Elokuva sijoittuu syyskuulle 1936. Se kertoo ammattihuijarista (Paul Newman) sekä nuoresta aloittelijasta (Robert Redford), jotka yrittävät monimutkaisella suunnitelmalla huijata haltuunsa suuren määrän rahaa.
"Puhallusta" esitettiin Suomessa vuosia elokuvateattereissa, ja se sai vuosina 1974–1980 kaikkiaan yli 478 000 teatterikatsojaa.
Sk8er Boi
Sk8er Boi on kanadalaisen laulaja-lauluntekijä Avril Lavignen kappale, joka julkaistiin hänen Let Go-debyyttialbumin toisena singlenä. Kappaleen ovat sanoittaneet Avril Lavigne ja The Matrix (Scott Spock, Lauren Christy, ja Graham Edwards) sekä sen tuotosta vastasi The Matrix. Kappale on pop-punk- ja voimapopkappale, joka sanoituksellisesti kertoo tarinan laulajan näkökulmasta hänen rokkaripoikakaveristaan sekä tytöstä joka tiesi että kuka erotti heidät sen takia kun poika oli skeittilautailija sekä tyttö puolestaan snobi.
Kappale sai pääosin positiivisia vastaanottoja, monien ylistäessä sen kertosäettä, kutsuen kappaletta "haussuksi" ja "viisaaksi". Kappale sai myös vuonna 2003 Grammy-ehdokkuuden kategoriassa "Paras naisrokkarin kappaleen esitys". Kaupallisesti "Sk8er Boi" oli menestys, saavuttaen sijan kymmenen parhaan joukossa yli kymmenessä eri valtiossa, kuten Australiassa, Uudessa-Seelannissa, Iso-Britanniassa sekä Yhdysvalloissa (muodostuen Lavignen toiseksi kymmenen parhaan joukkoon päässeeksi singleksi Billboard Hot 100-listalla).
Kappaleeseen liittyvällä, Francis Lawrencen ohjaamalla musiikkivideolla Lavigne esiintyy konsertissa kaupungin kadulla, samalla kun väkijoukko juhlii hänen ympärillään. Kappale oli menestys TRL:llä, ja se äänestettiin BT TV:lla yhdeksi vuosikymmenen parhaista musiikkivideoista. Kappaleen ovat levyttäneet myös Cascada, Kidz Bop Kids. Lisäksi Lavigne on esittänyt kappaletta kaikissa konserteissaan ja kaikilla kiertueillaan ensimmäisestä, "Try to Shut Me Up Tourista" (2002-2003) lähtien aina viimeisimpään "The Avril Lavigne Touriin" (2013-2014) asti.
Flavors of Entanglement
Flavors of Entanglement on kanadalaisen laulaja-lauluntekijä Alanis Morissetten seitsemäs albumi. Flavors of Entanglement ilmestyi vuonna 2008. Albumin kappaleet käsittelevät pääasiassa Morissetten eroa entisestä kihlatustaan Ryan Reynoldsista.
Albumi nousi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan kahdeksannelle sijalle. Iso-Britanniassa se ylsi virallisen albumilistan sijalle 15.
Kaikki kappaleet sanoittanut Alanis Morissette, kaikki kappaleet säveltänyt Alanis Morissette ja Guy Sigsworth.
Vapaa Venäjä
Vapaa Venäjä on marssimuotoinen työväenlaulu, josta tunnetaan useita suomalaisia tekstiversioita ja levytyksiä.
Kappale on tavallisesti merkitty Vasili Agapkinin (1884−1964) sävellykseksi (alun perin "Proshtshanije slavjanki" eli "Slaavilaistytön jäähyväiset"), mutta on ilmeisesti alkujaan venäläiseen kansansävelmään perustuva marssilaulu. Suomalaisten sanojen tekijää tai tekijöitä ei tunneta, mutta käännöksen on arveltu syntyneen sisällissodan jälkeen suomalaisten punapakolaisten keskuudessa Venäjällä ja kulkeutuneen sieltä Suomeen. Tarttuvan sävelmänsä ansiosta kappale tuli Suomessa hyvin tunnetuksi ja suosituksi jo 1920-luvulla.
1920-luvulla kappale oli erityisen suosittu myös amerikansuomalaisten keskuudessa. Yhdysvalloissa kappaleesta tehtiinkin peräti neljä eri versiota. Ensimmäisessä Otto Pyykkösen levyttämässä versioissa oli erilainen sanoitus kun myöhemmässä Jukka Ahdin levytyksessä.
Kööpenhaminassa 11.-12. huhtikuuta 1929 äänitetyllä savikiekolla B-puolella Warnys Danseorkester soittaa "Vapaan Venäjän". Ensimmäinen Suomessa tehty levytys oli 1955 Rytmi-merkille Solistiseitsikko Otavan tekemä versio. Ensimmäinen Suomessa tehty lauluesitys oli Reijo Frankin levytys vuodelta 1969.
"Maailman raatajat," 
"sorron kahleet pois!"
"Meitä keisarit ei enää hoivaa"
"eikä veriset julmuritkaan."
"Tovereissamme meillä on voimaa"
"vapauttamme puolustamaan."
"Me kahlehia kyllin oomme kantaneet,"
"ja kaikki toverimme on vankityrmiin sortuneet."
"Meitä keisarit ei enää hoivaa"
"eikä veriset julmuritkaan."
"Tovereissamme meillä on voimaa"
"vapauttamme puolustamaan."
"Jo ääni vapauden"
"kultahelminä helähtelee."
"Sen tenho valtaa"
"ja kahleet poistaa"
"tai kansat julmain tyrannein."
"Toverit kuulkaa,"
"jo murtuu kahleet"
"pois tieltä onnen," 
"vapauden!"
Elaine Pagels
Elaine Pagels (o.s. Hiesey, s. 13. helmikuuta 1943) on yhdysvaltalainen uskontotieteilijä. Hänet tunnetaan "Gnostilaiset evankeliumit" -kirjan (1979) kirjoittajana.
Valmistuttuaan tohtoriksi Harvardin yliopistosta vuonna 1970 Pagels opetti Columbian yliopistossa ja Barnard Collegessa. Vuodesta 1982 hän on työskennellyt Princetonin yliopistossa.
Jämsän ryhmä
Jämsän ryhmä oli Suomen sisällissodan valkoisen armeijan sotilasryhmittymä, jonka komentajana oli Karl Fredrik Wilkman myöh. Wilkama. Ryhmästä käytettiin myös nimeä Wilkmanin osasto. Jämsän ryhmä perustettiin ylipäällikön käskystä 18. helmikuuta 1918, jossa hän antoi tehtävän Jyväskylän piiripäällikölle, että hänen tuli koota Jämsään suojeluskuntalaisista 1500 miehen ryhmittymä. Käskyn mukaan joukot tuli jakaa pataljooniin, joissa kussakin oli kolme komppaniaa ja lisäksi oli perustettava kolme konekiväärikomppaniaa, joissa kussakin oli kaksi konekivääriä. Eversti Wilkman saapui 2. maaliskuuta 1918 esikuntineen Jämsään ja 4. maaliskuuta ilmoitti päämajoitusmestari eversti Hannes Ignatius päämajasta, että Jämsä ryhmän vahvuus oli määrätty 2300 mieheen ja konekiväärien määräksi 10 ja lisäksi ryhmä saisi 4 tykkiä. Jotta tähän miesmäärään päästäisiin oli Jämsän ryhmään liitettävä jo olemassa olevien joukkojen lisäksi Uudenmaan rakuunat ja pataljoonat Seinäjoelta, Vaasasta ja Perä-Pohjolasta sekä kenttälennätin osasto. Maaliskuun 13. päivänä eversti Wilkman sai tiedon kapteeni Ingelbergiltä, että Pohjois-Hämeen tykmentti oli tullut muodostetuksi Jyväskylän piirin miehistä ja Lapuan komppanioista sekä hämäläisistä pakolaisista. Rykmentti käsitti kolme pataljoonaan, joissa oli kahdeksan komppaniaa. Kyseisen uuden rykmentin komentajaksi Wilkman määräsi väliaikaisesti everstiluutnantti L. Bergströmin.
Komentaja: everstiluutnantti O. A. Wilkman
Komentaja: majuri Sixten Öberg
Pataljoonan komentajana toimi jääkärikapteeni Aarne Silvio Heikinheimo ja hänen apulaisenaan jääkäri Ragnar Heikel (Heikel toimi pataljoonassa ensisijaisesti konekivääriupseerina).
Pataljoona koostui kolmesta komppaniasta, joista kaksi 1. ja 2. komppania siirrettiin rintamalle 14. maaliskuuta 1918 ja kolmas komppania vasta 4. huhtikuuta ja se oli tullessaan Oulun 3. rintamakomennuskunta ja se liittyi pataljoonaan Lempäälässä ja sai järjestysnumeroksi 3. Pataljoonan miehistö oli jo saanut sotakokemusta olihan se osallistunut jo aikaisemmin Tervollassa ja Torniossa käytyihin alkutaisteluihin. Näistä joukoista kokosi jääkärikapteeni Heikinheimo pataljoonan Kemin rautatieasemalla 5. helmikuuta. Tässä vaiheessa pataljoonaan kuului vain kaksi komppaniaa. Pataljoonan miehistö koostui suurimmalta osalta tavallisista siviilimiehistä komppanianpäälliköt mukaan lukien, muutamin poikkeuksin ja ne olivat muutanat Vöyrin sotakoulun käyneet, yksi Saksassa jääkärikoulutuksen saanut jääkäri ja yksi Ruotsalainen aliupseeri (tosin suomen kansalainen). Pataljoona pysyi sotatoimien aikana yhtenäisenä ja kiinteänä, siitäkin huolimatta, että sen päällystö koki kovia menetyksiä. Menetyksiä paikkaamaan luutnanti Broman toi pataljoonalle täydennystä huhtikuun alussa 40 miehen verran. Pataljoonaan kuului aikakautensa jättiläinen, hän näkyy kulmamiehenä viereisessä valokuvassa.
Suomen Valkoisen armeijan rykmenttijaotteluun siirtymisen myötä pataljoona sijoitettiin 4. Pohjois-Pohjanmaan rykmenttin 2. pataljoonaksiKomentaja oli majuri Torsten Carl Otto Aminoff ja v.t. komentaja oli kapteeni B. G. L. Schauman.
Komentaja: Ahrenberg
Alatalja
Alatalja on pääosin yläselän lihaksille tarkoitettu kuntosalilaite. Siinä käydään istumaan kasvot laitteeseen päin ja yleensä kahdella kädellä vedetään taljaa itseen päin. Alataljaa vastaavia liikkeitä ovat kulmasoutu käsipainoilla tai tangolla.
Hannes Saari
Hannes Saari (1886 Oulu – 1967) oli amerikansuomalainen laulaja, joka oli eräs tuotteliaimmista amerikansuomalaisista levyttäjistä.
Saaren vanhemmat muuttivat Yhdysvaltoihin pojan ollessa 16-vuotias, mutta Saari palasi Suomeen 10 vuotta myöhemmin opiskelemaan laulua ja musiikkia Helsingin Musiikkiopistoon. Valmistumatta opinnoistaan hän palasi Yhdysvaltoihin pari vuotta myöhemmin asettuen asumaan New Yorkiin. Hän alkoi laulaa New Yorkin Laulumiehissä, joita hän myöhemmin myös johti. Vuosina 1925–1931 Saarelta ilmestyi kaikkiaan 43 levynpuolta kattaen laajasti iskelmää, kuplettia ja kansansävelmiä.
Ajankohta ilmaisee levytysession ajankohdan.
vie Raita-tietokantaan, jossa kappaleesta on mp3-tiedosto.
Mustamarjaorapihlaja
Mustamarjaorapihlaja ("Crataegus douglasii") on orapihlajiin kuuluva puuvartinen kasvi, joka kasvaa luonnonvaraisena Pohjois-Amerikan länsiosissa.
Mustamarjaorapihlaja kasvaa leveälatvuksiseksi pieneksi puuksi tai puumaiseksi pensaaksi, jonka korkeus on 8–12 metriä. Oksissa on harvakseltaan noin 3 cm pitkiä lyhyitä ja tanakkoja piikkejä. Puikeat lehdet ovat kiiltäviä, 3–8 cm pitkiä, hammaslaitaisia ja matalalovisia. Valkoiset kukat sijaitsevat huiskiloissa. Hedelmät ovat kiiltävän mustia luumarjoja. Laji muistuttaa aitaorapihlajaa.
Mustamarjaorapihlajaa käytetään koristekasvina runsaan kukinnan, hedelmien, koristeellisen lehdistön ja lehtien kirkkaanpunaisen syysvärityksen vuoksi. Laji ei tarvitse leikkaamista, mutta sietää sitä hyvin. Kasvupaikan suhteen se on vaatimaton. Talvenkestävyys on hyvä, Suomessa se menestyy miltei koko maassa eli kasvuvyöhykkeillä I–VI.
Amnesty Internationalin kritiikki
Tässä artikkelissa käsitellään Amnesty Internationalia kohtaan esitettyä arvostelua.
Amestyn luonne ja toiminta on muuttunut merkittävästi 1990- ja 2000-luvuilla. Perustamisestaan lähtien Amnesty keskittyi kampanjoimaan erityisesti mielipidevankien vapauttamiseksi. Toiminnan perustana olivat maakohtaisten tutkijoiden tekemät selvitykset. Amnestyn Head of Research Office (HORO) eli tutkimustoimiston johto tarkasti kaikki tiedot, ennen niiden käyttöä järjestön tiedotteissa. Puolueettomuutta pidettiin keskeisenä. Pierre Sanén pääsihteerikaudella, 1992-2001, tutkijoiden roolia vähennettiin ja jäsenaktiivisuus nähtiin tärkeämpänä. HORO lakkautettiin 1994 ja sen johtaja Malcolm Smart erosi Amnestysta.
The Observer -lehden toimittaja Nick Cohen on kritisoinut Amnestyn huomion kääntämisestä pois ihmisoikeuksista ja Yhdysvaltoihin kohdistuvasta suhteettomasta kritiikistä.
The Economistin Edward Lucasin mukaan Amnesty näyttää muistuttavan "tyypillistä vasemmistolaista painostusryhmää", kun se on syyttänyt Viroa venäläisvähemmistön huonosta kohtelusta.
Israel-mielinen järjestö NGO Monitor taulukoi miten paljon Amnestyn vuosiraportti 2006 kritisoi kutakin maata Lähi-idän alueella. Järjestön mukaan Amnesty keskittyi suhteettoman paljon Israelin kritisoimiseen verrattuna sellaisiin alueen maihin kuin Saudi-Arabia, Sudan tai Syyria. Myös Harvardin yliopiston oikeustieteen professori Alan Dershowitz sanoi Jerusalem Post -lehdessä vuonna 2006 Amnestyn olevan Israelin vastainen ja lisäksi vääristelevän kansainvälistä oikeutta Israelia koskevissa sotarikossyytöksissä.
1990-luvulle asti Amnestya arvosteltiin siitä, että se ei huomioinut juuri lainkaan seksuaalisen suuntautumisen takia vangittuja ihmisiä tai sotien seurauksena seksuaalirikoksien uhriksi joutuneita naisia. Tilanne kuitenkin muuttui vuonna 1991, kun Amnesty päätti julistaa homoseksuaalisuuden takia vangitut ihmiset mielipidevangeiksi ja ehdotti sotatilan aikana tehdyn raiskauksen määrittelemistä sotarikokseksi.
Katolinen kirkko on arvostellut Amnestya sen uuden aborttilinjan vuoksi ja vaati vuonna 2007 katolilaisia lopettamaan järjestön tukemisen.
Amnestyn julkilausuman, jossa Guantamon vankileiriä kutsuttiin "Gulagiksi", on väitetty loukanneen todellisen Gulagin uhreja.
Vuonna 2010 Amnesty vastusti tšetšeenitaustaisen Ahmed Chatajevin luovutusta Ukrainalta Venäjälle, jossa tätä vastaan oltiin nostettu rikossyytteitä. Amnesty perusteli julkilausumaansa sillä, että sen mielestä oli olemassa merkittävä riski sille, että Chatajevia olisi Venäjällä kidutettu eikä hän olisi saanut reilua oikeudenkäyntiä. Chatajevin mahdolliseen syyllisyyteen Amnesty ei kuitenkaan ottanut kantaa. Tapaus nousi esille uudestaan vuonna 2016, kun sittemmin ISIS:kseen liittynyt Chatajev toimi ilmeisesti Turkin lentoasemalle tehdyn terrori-iskun suunnittelijana.
Keepers of the Flame
Keepers of the flame: Understanding Amnesty International on Stephen Hopgoodin vuonna 2006 ilmestynyt kirja, jossa kirjoittaja käsittelee Amnesty Internationalin toimintaa.
Hopgood sai järjestön johdolta luvan tehdä kirjaansa varten tutkimusta Amnestyn päätoimistossa Lontoossa. Hän teki siellä tutkimusta vuoden ajan syyskuusta 2002 syyskuuhun 2003. Tutkimus sisälsi yli 150 haastattelua järjestön nykyisten ja entisten työntekijöiden kanssa. Hopgood osallistui myös kansainvälisen sihteeristön, kansainvälisen johtokunnan (IEC, International Executive Council) ja Amnestyn korkeimman päättävän elimen eli kansainvälisen edustajainkokouksen (ICM, International Council Meeting) kokouksiin. Tämän lisäksi hän perehtyi kansainvälisen sihteeristön arkistoon.
Kirjassa Hopgood käy läpi Amnestyn historiaa sekä kertoo järjestön sisäisestä toimintakulttuurista ja järjestön läpikäymistä muutoksista.
Amnestyn luonne ja toiminta on muuttunut merkittävästi 1990- ja 2000-luvuilla. Perustamisestaan lähtien Amnesty keskittyi kampanjoimaan erityisesti mielipidevankien vapauttamiseksi. Toiminnan perustana olivat maakohtaisten tutkijoiden tekemät selvitykset. Amnestyn Head of Research Office (HORO) eli tutkimustoimiston johto tarkasti kaikki tiedot, ennen niiden käyttöä järjestön tiedotteissa. Puolueettomuutta pidettiin keskeisenä. Pierre Sanén pääsihteerikaudella, 1992-2001, tutkijoiden roolia vähennettiin ja jäsenaktiivisuus nähtiin tärkeämpänä. HORO lakkautettiin 1994 ja sen johtaja Malcolm Smart erosi Amnestysta.
Vuonna 2001 Amnestyn mandaatti korvattiin missiolla, johon sisällytettiin TSS-oikeuksien ajaminen. Kansainvälinen sihteeristö on vasemmistolainen ja myös suurimmassa maajärjestössä, Yhdysvaltain Amnestyssa, on paljon vasemmistolaisia, jotka ovat halunneet edistää myös poliittisia tavoitteita, mitä TSS-oikeuksien sisällyttäminen missioon edesauttaa. Toimintaa muutettiin projektikohtaisemmaksi esimerkkinä kampanja naisiin kohdistuvaa väkivaltaa vastaan.
Bangladeshilainen musliminainen Irene Khan valittiin pääsihteeriksi 2001. Hänen kaudellaan Amnesty on laskelmoidusti luopunut puolueettomuudesta tavoitteena suurempi vaikuttavuus. Khanilla on muistutuksena tästä ollut työhuoneessaan iskulause:""Advocacy, not impartiality"" eli ""vaikuttaminen, ei puolueettomuus"". Osana puolueettomuudesta luopumista on ollut Yhdysvaltojen voimakas arvostelu. Sanén tavoin myös Khan on halunnut heikentää oman maan sääntöä jäsenaktiivisuuden lisäämiseksi.
Okavango (joki)
Okavango on joki eteläisessä Afrikassa. Joki alkaa Angolasta ja virtaa sieltä kaakkoon päin. Angolassa se tunnetaan nimellä Cubango. Etelämpänä se virtaa Angolan ja Namibian rajajokena ja Namibian kautta Botswanan pohjoisosiin. Joen pituus on noin 1 600 km. Se on Afrikan neljänneksi pisin joki. Okavangon merkittävin sivujoki on Angolassa virtaava Cuito.
Okavango ei laske mereen vaan muodostaa suistoalueen, Okavangon suiston, Kalaharin autiomaan pohjoisosaan. Osa joen virtaamasta täyttää laskujoetonta Ngamijärveä.
Spellbinder Live
Spellbinder Live on Uriah Heepin kesäkuussa 1996 julkaistu livealbumi, joka sisältää myös yhden studiokappaleen, ”Sail the Rivers”.
Leo Kauppi
Leo Kauppi (alkujaan Kauppinen, 4. helmikuuta 1900, Kotka – 1938) oli amerikansuomalainen laulaja, joka levytti Yhdysvalloissa vuosina 1926–1931 kaikkiaan nelisenkymmentä kappaletta iskelmiä ja kupletteja.
Kauppi oli alun perin merimies, mutta 1920-luvun alussa hän asettui Kanadaan toimien muun muassa painijana. Vuosikymmenen puolivälissä hän muutti New Yorkiin ja alkoi levyttää Columbia-levymerkille. Hän esiintyi tanssilaulajana pääpaikkanaan New Yorkin Työn Temppeli -haali eli eräänlainen suomalaissiirtolaisten työväentalo. Suuren laman lopetettua Kaupin levytysuran hän muutti monien muiden amerikansuomalaisten tavoin Neuvosto-Karjalaan, missä hän kuoli vuonna 1938. Erään tiedon mukaan Kauppi tuomittiin vakoilusta pakkotyöhön ja hän menehtyi työleirillä.
Leo Kauppi poikkesi eräässä suhteessa muista saman ajan amerikansuomalaisista muusikoista. Muiden muassa Arthur Kylander, Hiski Salomaa ja Antti Syrjäniemi kuvailivat omissa kupleteissaan siirtolaisten elämää ja kommentoivat Yhdysvaltain tapahtumia, mutta Leo Kaupin laulujen sanoituksissa mikään ei viittaa siihen, että ne on levytetty uudella mantereella. Kaupin suosituimmiksi levytyksiksi nousivat jenkka "Kuuliaiset Kottilassa" ja valssi "Meren aallot". Jälkimmäisestä tuli Yhdysvalloissa ilmeisesti kaikkien aikojen suosituin amerikansuomalainen äänilevy; sitä myytiin eräiden tietojen mukaan noin 30 000 kappaletta. Molemmat levytykset menestyivät hyvin myös Suomessa, vaikka levyjä ostaneet suomalaiset tuskin kiinnittivät niiden "amerikkalaisuuteen" sen enempää huomiota. Pääosa Kaupin levyttämistä lauluista oli muiden tekemiä – joukossa oli muun muassa J. Alfred Tannerin ja Tatu Pekkarisen kupletteja – mutta "Kuuliaiset Kottilassa" lienee hänen sanoittamansa.
Ajankohta ilmaisee levytysession ajankohdan. Raita-linkin takana on Raita-tietokannassa kappaleen mp3-versio. vie Raita-tietokantaan, jossa kappaleesta on mp3-tiedosto.
Ediskosken voimalaitos
Ediskosken voimalaitos on Kymijoen Pyhtäänhaarassa sijaitseva vesivoimalaitos. Alun perin se oli vähätehoinen Oy Stockfors Ab:n voimalaitos, joka kunnostettiin vuonna 1990. Fortum myi voimalaitoksen Helsingin Energialle vuonna 2000.
Kuusankosken voimalaitos
Kuusankosken voimalaitos on 1950-luvun taitteessa rakennettu ja 1990-luvulla revisioitu Kymijoen toiseksi suuritehoisin vesivoimala, jonka omistaa UPM. Kymin Osakeyhtion sähköpulaa lievittämään rakennettu vesivoimala tuottaa sähköä UPM-Energialle, kuten myös yläjuoksun Voikkaan voimalaitos ja alajuoksun Keltin voimalaitos.
Kuusankoskella on myös UPM:n ja Kouvolan Seudun Energian (KSSE) yhteinen kiinteällä polttaineella käyvä Kuusankosken biopolttoainevoimalaitos, joka käyttää puuperäisiä polttoaineita.
Kissakosken kanava
Kissakosken kanava on Puulaveden virtaamissuunnan kääntämiseksi ja sen pinnan laskemiseksi vuosina 1831–1854 kaivettu 1,1 km pitkä avokanava Hirvensalmen Kissakoskella. Kanava laskee Liekuneesta ja Puulasta Metsälampeen ja Vahvajärveen. 1907–1920 Kanavan rannalla toimi Osakeyhtiö Kissakoski Aktiebolag. Itse paperitehdasta alettiin rakentaa 1909. Vuoden 1920 tulipalon jälkeen tehdas toimi enää pelkkänä puuhiomona 1922–1939. Alueelle perustettiin Kissakosken voimalaitos 1939.
Kesällä 2012 Kissakosken vanha kalaporras poistettiin ja tilalle rakennettiin uusi, luonnonmukainen kalatie Mäntyharjun reitin vaelluskaloja varten. Samalla voimalaitoksen tehokkuutta parannettiin ja entinen maisemaa hallinnut betoninen ränni poistettiin.
Nykyään Kissakoskella tarjotaan ravintolapalveluita.
Samppanjasosialisti
Samppanjasosialisti (), myös salonkisosialisti ja salonkikommunisti, on halventava nimitys puoluekannaltaan vasemmistolaisesta poliitikosta. Termillä viitataan poliitikon tekopyhyyteen: hänen väitetään työväenhenkisistä mielipiteistään huolimatta elävän itse porvarillista elämää.
Käsitettä "champagne socialist" eli samppanjasosialisti ovat käyttäneet Isossa-Britanniassa lähinnä työväenpuolueen poliittiset vastustajat, ja sana on lainautunut Suomeenkin; vanhastaan meillä on käytetty saksan kielestä lainattuja sanoja "salonkikommunisti" ja "salonkisosialisti" (saks. "Salonsozialist"). Ranskassa kaytetään ilmausta "gauche caviar" eli kaviaarivasemmisto.
Vastaavantyyppisiä ilmauksia käytetään muissakin maissa:
Seurapiirien sosialismiharrastuksia arvosteli venäläinen sosialisti Aleksandr Herzen teoksessaan "Vastarannalta" (1855): 
”He siellä nälkään kuolevat eivätkä ketkään muut, – – kun taas me istumme yläkerrassa ja keskustelemme sosialismista šamppanjan ja leivonnaisten äärellä.”
Suomessa näkyvimpiin salonkikommunisteihin kuului Hella Wuolijoki, joka oli myös näytelmäkirjailija, miljoonaomaisuuden hankkinut kauppahuoneen pitäjä, elinkautisvanki ja Yleisradion pääjohtaja. Suomalaisen tiede-elämän tunnetuimpia salonkisosialisteja oli Väinö Voionmaa. Voionmaa oli arvostettu historioitsija, jolle sosialismi oli ennen kaikkea aineellinen ja henkinen sivistysliike. Häneen voitiin aina viitata, kun tiedemaailmaa syytettiin porvarillisuudesta tai vasemmistolaisten syrjimisestä.
Moninkertaisesti täydellinen luku
Moninkertaisesti täydellinen luku on täydellisten lukujen yleistys.
Mikäli luonnollisen luvun "n" kaikkien positiivisten jakajien, 1 ja luku itse mukaan lukien, summa on "kn" jollekin luonnolliselle luvulle "k" luvun "n" sanotaan olevan "k"-kertaisesti täydellinen. Luvun "k" ollessa 2 (kaksinkertaisesti täydellinen luku) kyseessä ovat tavalliset täydelliset luvut.
Esimerkiksi 120 on kolminkertaisesti täydellinen, sillä sen jakajien summa 1+2+3+4+5+6+8+10+12+15+20+24+30+40+60+120 = 360 on 3 × 120.
Ainoa 1-kertaisesti täydellinen luku on 1. "k"-kertaisesti täydellisiä lukuja tunnetaan arvoon "k"=11 asti.
Missouri (täsmennyssivu)
Missouri tarkoittaa seuraavia asioita:
Vaajakosken kanava
Vaajakosken kanava yhdistää Leppäveden Päijänteeseen ja on osa Keiteleen kanavaa. Kanavan rakensivat neuvostoliittolaiset 1990–1993 osana Neuvostoliiton ja Suomen välisen bilateraalikaupan tasapainottamista, koska Suomen vienti Neuvostoliittoon oli suurempaa kuin Suomen tuonti Neuvostoliitosta. Kanava on 250 metriä pitkä. Leppäveden ja Päijänteen korkeusero on 2,50–2,65 m.
Tukinkuljetus palasi Vaajakoskelle vähäksi aikaa vuonna 1993, jolloin tukkeja alettiin kuljettaa nippuina pitkin juuri valmistunutta Vaajakosken kanavaa. Puunkuljetus kanavalla kuitenkin loppui vuonna 2002. Uitot olivat vilkkaimmillaan 1995, jolloin kanavasta kulki puuta 160 000 kuutiota.
Syksyllä 2013 kanavan sulun ympärille asennettiin kaiteet.
Viitasaaren reitti
Viitasaaren reitti on Kymijoen vesistön pohjoinen vesistöreitti, jonka keskusjärvi on Keitele. Keitele on yhdistetty kanavilla Leppäveteen, ja Leppävesi on yhdistetty Vaajakosken kanavalla Päijänteeseen Vaajakosken kohdalla.
Listonsalmen kanava
Listonsalmen kanava on Listonniemen poikki rakennettu kanava Keiteleellä Konginkankaalla. Kanavan pituus on 500 metriä.
Naarkosken voimalaitos
Naarkosken voimalaitos on Pukkilan Naarkoskella sijaitseva vesivoimala. Naarkoskelle Porvoonjokeen perustettiin ensimmäinen vesivoimala 1910-luvulla. Vesivoiman ansiosta jo ennen sähkön tuloa Naarkosken lähelle muodostui taajama-asutusta, joka sulautui Pukkilan kirkonkylään.
Mäntsälän Sähkö osti voimalaitoksen vuonna 1998 ja sähköntuotanto nykyisellä koneistolla aloitettiin 2000.
Porvoonjoen vesistö
Porvoonjoen vesistö (vesistöaluetunnus 18) on Suomessa vesistöalue, jonka laskujoki Porvoonjoki laskee Suomenlahteen. Vesistöalueen pinta-ala on 1 237,09 neliökilometriä.
Alueen järvisyys on 1,34 %. Se on yksi Suomen päävesistöistä, joka saa alkunsa Lahden seudulta Salpausselän eteläpuolelta.
Vesistöalueen toisessa jakovaiheessa on seuraavat alueet tai valuma-alueet :
Porvoonjoki on pituudeltaan 143 kilometriä ja joenlatvan korkeusero Suomenlahteen verrattuna on 68 metriä. Porvoonjoen valuma-alue on pinta-alaltaan 1 270 neliökilometriä. Porvoonjoen valuma-alueen järvisyysprosentti on 1,34. Porvoonjoen valuma-alueen eteläosan vallitsevin maalaji on savi ja yläjuoksulla hieta, hiesu ja moreeni. Noin kolmannekselle valuma-alueen pinta-alasta on peltoja.
Porvoonjoen suurin sivujoki on Orimattilasta siihen laskeva Palojoki ja suurimmat järvet Mallusjärvi (530 ha), Isojärvi (300 ha) ja Sahajärvi (200 ha).
Porvoonjoen virtaamamittauspiste on Vakkolassa, jossa valuma-alueen pinta-ala on 1 128 km². Pukkilan kirkonkylän Naarkoskella valuma-alue on 911 km². Naarkoskella ylivirtaama on 128 m³/s, keskiylivirtaama (MHQ) 75 m³/s, keskivirtaama (MQ) 11,3 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) 2,1 m³/s.
Porvoonjoen merkittävin vesikuormituslähde ovat yhdyskuntien puhdistetut jätevedet, joiden päästöt näkyvät fosforin ja typen kuormituksessa sekä vesieliöstöllä haitallisen ammoniumtypen pitoisuuksissa, biologisen hapenkulutuksen pitoisuuksissa ja kiintoainepitoisuuksissa. Päivittäin Porvoonjokeen johdetaan 50 000–55 000 kuutiometriä puhdistettuja jätevesiä, joten keskimääräisvirtaamassa noin kuusi prosenttia virtaamasta on jätevesiä ja keskialivirtaamasta 30 prosenttia.
Mallusjärvi
Mallusjärvi on Porvoonjoen vesistön suurin järvi. Sen pinta-ala on 520 hehtaaria. Järvi on savinen, mutta se on hyvä lintuhavaintokohde. Järvi sijaitsee Orimattilan eteläisessä kylässä, jonka nimi on Mallusjoki.
Mallusjärven alueella on havaittu mm. jänkäsirriäinen, tiiralokki ja mustatiira.
Mallusjärveltä lähtevissä ojissa ja joissa on useita koskia: Porvoossa, entisen Porvoon maalaiskunnan alueella Porvoonjokea pitkin Strömsberginkoski, Henttalankoski, Askolassa Vakkolankoski, Hiirikoski, Onkimaankoski, Pukkilassa Syvänojan ylikoski, Syvänojan alikoski, Naarkoski ja Napiankoski sekä Orimattilassa Hakoistenkoski.
Mallusjärvellä on 2018 valtakunnallinen asiantuntijoiden tarkkailema levänseurantapaikka Orimattilan evankelis-luterilaisen seurakunnan leirikeskuksella.
Panssarikenraali Patton
Panssarikenraali Patton ("Patton") on yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1970. Se kertoo panssarikenraali George S. Pattonista toisen maailmansodan aikana.
Elokuva alkaa kohtauksella, jossa Patton pitää katsojille puheen sodasta ja sotimisesta. Käsikirjoittaja Francis Ford Coppola kertoi elokuvan Blu-ray-version alussa olevassa esittelyvideossa käyttäneensä kohtauksessa kohtia useista Pattonin pitämistä puheista.
"Panssarikenraali Patton" voitti parhaan elokuvan Oscar-palkinnon ja kuusi muuta Oscaria. George C. Scott voitti Oscarin roolistaan Pattonina, muttei ottanut palkintoaan vastaan. Hän oli ensimmäinen näyttelijä, joka on kieltäytynyt palkinnostaan.
"Panssarikenraali Patton" valittiin vuonna 2003 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Mediasuunnittelu
Mediasuunnittelu on viestintävälineiden välittämien viestien ulkomuodon suunnittelua. Se on yhtä lailla kirjan, videon tai internetin kotisivujen ulkoasun suunnittelua. Mediatoimistoissa mediasuunnittelu on lähinnä mainoskampanjoitten suunnittelua ja oikean median valintaa mainostettavalle tuotteelle. Mediasuunnittelu on terminä uusi kuten useimmat mediatkin. Mediasuunnittelua tutkitaan mm. mediatieteessä.
Suunniteltaessa sarjakuvaa, video-ohjelmaa tai kirjan kantta joudumme pohtimaan syvällisemmin mediatuotteen toteutusta ja suunnittelua. Tämä vaatii monen ongelman ratkomista, ennen kuin itse viesti tulee huomaamattomasti esille. Huono suunnittelu tuntuu ja näkyy. Hyvää suunnittelua ei vastaanottaja edes huomaa.
Uudet mediat (videot, cd-romput, Internet ...) perustuvat vanhoille perinteisille viestimille (painotuotteet, äänitteet, elokuvat). Niitä yhdistää yhteinen alkuperä ja kehitys. Mediatuotteiden suunnittelu perustuu traditioon. Voidaksemme viestiä tehokkaasti meidän täytyy ymmärtää menneiden aikojen medioita. Kirjoituksen synnyn, kirjainmuotojen ja graafisen tyylin kehityksen tunteminen auttaa meitä suunnittelemaan omia mediatuotteita .
Walther von Seydlitz-Kurzbach
Walther von Seydlitz-Kurzbach (22. elokuuta 1888 – 28. huhtikuuta 1976) oli saksalainen tykistönkenraali toisen maailmansodan aikana.
Seydlitz-Kurzbach syntyi Hampurissa kuuluisaan preussilaiseen Seydlitz-sukuun. Ensimmäisessä maailmansodassa hän taisteli sekä länsi- että itärintamalla upseerina. Toisessa maailmansodassa, 1940–1942 hän johti 12. jalkaväkidivisioonaa Wehrmachtissa. Hänet ylennettiin kenraaliksi tilanteessa, jossa hänen johtamansa divisioona pystyi murtautumaan ulos neuvostoliittolaisten saartorenkaasta. Hänen joukko-osastonsa liitettiin kenraali Pauluksen kuudenteen armeijaan Stalingradin taistelussa.
Kenraali Seydlitz-Kurzbach argumentoi vahvasti Stalingradin saartorenkaasta murtautumisen puolesta, vastoin Adolf Hitlerin käskyä puolustaa kaupunkia viimeiseen mieheen. Kun Stalingradin puolustus murtui, hän joutui venäläiselle vankileirille. Sotavankina hänestä tuli natseja vastustavan organisaation, Saksalaisten upseerien liiton ("Bund deutscher Offiziere") johtaja. Monet hänen kenraalitovereistaan tuomitsivat hänen maanpetoksellisen käyttäytymisensä, ja hänet tuomittiin Saksassa kuolemaan "in absentia". Häntä käytettiin säälimättömästi sekä saksalaisessa että neuvostopropagandassa.
Sodan jälkeen hänet päästettiin Saksan liittotasavaltaan 1955, ja vuonna 1956 hänen natsiaikainen kuolemantuomionsa kumottiin. Hän kuoli vuonna 1976 Bremenissä.
Hauptscharführer
Hauptscharführer (lyh. Hscha, ) oli SS:n käyttämä arvo, joka vastasi Wehrmachtin ylivääpeliä.
SS käytännössä murskasi Ernst Röhmin johtaman Sturmabteilungin pitkien puukkojen yönä 1934. Kesäkuussa uudelleenorganisoinnin yhteydessä luovuttiin SA:lta peritystä Obertruppführerin arvosta ja se korvattiin Hauptscharführerillä.
Allgemeine SS:n Hauptscharführer saattoi olla komppanian kokoisen "SS-Sturm"-yksikön korkein aliupseeri tai sitten arvonhaltija oli virkamies SS:n päämajassa, Gestapossa tai Sicherheitdienstissä. Arvo oli yleinen myös keskitysleirien vartijoiden aliupseerien arvo.
Waffen-SS:n riveissä Hauptscharführeriä pidettiin toiseksi korkeimpana aliupseerin arvona. Seuraava ylennys tuli tyypillisesti joko Sturmscharführerin tai Stabsscharführerin arvoon, joka tarkoitti yksikkönsä virkaiässä vanhinta aliupseeria.
Pasilan konepaja
Pasilan konepaja oli Helsingin Vallilan kaupunginosassa Aleksis Kiven kadun, Sturenkadun ja Teollisuuskadun välisellä alueella vuosina 1903–2001 toiminut Valtionrautateiden ja sittemmin VR-Yhtymän konepaja, jossa valmistettiin ja huollettiin rautatievaunuja. Se oli Helsingin suurimpia yksittäisiä työpaikkoja.
Nykyään konepaja-alueelle ja sen entiselle ratapihalle rakennetaan Konepaja-nimistä asuinkaupunginosaa. Sturenkadun varteen tulee myös uusia toimistotaloja. 1900-luvun taitteessa rakennetut teollisuushallit on suojeltu ja otettu uuteen käyttöön; niitä kutsutaan nykyisin Vallilan makasiineiksi. Rakennukset ovat löytäneet konepajatoiminnan loputtua monenlaista uutta käyttöä: halleissa on media-alan yritysten keskittymä, urheilutiloja, toimistoja, katsastusasema ja rakennuskonevuokraamo. Osa konepajan rakennuksista on purettu lakkautuksen jälkeisinä vuosikymmeninä; nämä ovat olleet pääosin varastoja Aleksis Kiven kadun ja Sturenkadun varrella sekä ratapihalla sijannut punatiilinen halli.
Konepajan suosio media-alalla johtuu hallien kattoikkunoista ja avoimista tiloista. Halleissa on kuvattu mm. tv-mainoksia ja muuta tuotantoa.
Konepajan uudemmissa sähköjunahalleissa jatkuu yhä raideliikenteeseen liittyvä toiminta. Bombardier tekee siellä määräaikaishuoltoja HKL:n Variotram-vaunuille.
Aluskehyshallissa toimi yli 10 vuotta konepaja-ajan jälkeen kirpputori Valtteri. Kirpputorin tiloihin remontoitiin Amer Sports Oyj:n pääkonttori.
Vuonna 2015 vanhaan kokoonpanohalliin perustettiin uusi kirpputori- ja tapahtumapaikka, Konepajan Bruno.
Helsingin päärautatieaseman yhteyteen oli jo vuonna 1861 perustettu Helsingin konepaja, joka kuitenkin kävi vuosisadan lopulla ahtaaksi, ja toimintaa oli laajennettava muualle. Silloisen kaupunkialueen ulkopuolelta ostettiin entinen laidunalue. Bruno Granholmin suunnittelemat suuret tehdashallit valmistuivat 1901 ja Aleksis Kiven kadun varren konttorirakennus 1900. Toiminta käynnistyi vuonna 1903. Suurin kokoonpanohalli oli yli hehtaarin laajuinen. Alueelle rakennettiin lisää konepajan rakennuksia 1980-luvulle saakka. Henkilökuntaa oli enimmillään 1950-luvun lopulla noin 1500.
Konepajan suuri ammattiosasto oli erityisesti sotien jälkeisinä vuosikymmeninä yksi kommunistien tärkeimmistä tukikohdista pääkaupungissa.
Toimintansa aikana konepaja valmisti pääosan Suomessa käytetyistä puisista matkustajavaunuista, niin sanotusta sinisestä kalustosta ja kaikki lähiliikenteen teräsvaunut.
Konepajan toiminta ajettiin alas asteittain 1990-luvun aikana. Vaunujen valmistuksen päätyttyä konepajaa käytettiin matkustajavaunujen ja sähköjunien huollossa. Viimeisinä VR:n toimintoina konepaja-alueella toimivat muun muassa VR Koulutuskeskus ja VR Keskitetyt toiminnot (entinen VR Teknologia). Koulutus siirtyi Kouvolaan vuonna 2014 Kouvolan Rautatie- ja Aikuiskoulutus Oy:lle ja Keskitetyt toiminnot siirtyivät viimeisenä konepajalla toimineena VR:n yksikkönä Ilmalaan toukokuussa 2017.
Horst Skoff
Horst Skoff (22. elokuuta 1968 – 7. kesäkuuta 2008) oli itävaltalainen tennispelaaja. Hän syntyi Klagenfurtissa ja aloitti ammattilaisuransa vuonna 1985.
Skoff ylsi kaksinpelissä parhaimmillaan maailmanlistan 18. ja nelinpelissä 70. sijalle. Hän pelasi vuosia maansa Davis Cup -joukkueessa ja osallistui kaksiin kesäolympialaisiin (1988 & 1992).
Skoff voitti kaksinpelimestaruudet Athens Openissa (1988), BA-CA TennisTrophyssa (1988), ATP Genevassa (1990) ja Swedish Openissa (1993). Hän vetäytyi vuonna 1995 ja kuoli Hampurissa sydänvikaan ollessaan vain 39-vuotias.
Alberto Berasategui
Alberto Berasategui (s. 28. kesäkuuta 1973) on entinen espanjalainen tennispelaaja. Hän aloitti ammattilaisuransa vuonna 1991 ja vetäytyi 2001.
Berasategui oli korkeimmillaan kaksinpelin ATP-rankingissa seitsemäs. Kymmenen parhaan joukossa hän oli yhtäjaksoisesti syyskuusta 1994 toukokuuhun 1995. Palkintorahoja hän voitti urallaan 4,6 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Grand Slam -turnauksissa hän ylsi miesten kaksinpelissä finaaliin Ranskan avoimissa 1994, mutta hävisi Sergi Brugueralle.
Renato Bruson
Renato Bruson (s. 13. tammikuuta 1936) on italialainen oopperalaulaja, äänialaltaan baritoni. Hän opiskeli musiikkia Padovassa ja debytoi roolilla "Trubaduurissa" vuonna 1961.
Bruson on myöhemmälläkin urallaan niittänyt mainetta lähinnä Verdin rooleilla, mutta tulkinnut myös muiden muassa Donizettia ja verismiä.
Bruson teki ensiesiintymisensä Metropolitan-oopperassa vuonna 1969, La Scalassa 1972, Covent Gardenissa 1975 ja Wienin valtionoopperassa 1978.
Cosmopolitan Productions
Cosmopolitan Productions oli yhdysvaltalainen elokuvayhtiö, joka toimi 1918–1923 New Yorkissa ja sen jälkeen vuoteen 1938 Hollywoodissa.
Lehtimoguli William Randolph Hearst perusti yhtiön edistääkseen naisystävänsä, näyttelijä Marion Davies uraa. Davies esiintyi 29:ssä yhtiön tuottamassa mykkäelokuvassa ja 17 äänielokuvassa.
Cosmopolitanin elokuvien levytyksestä vastasi ensi vuosina Paramount. Vuodesta 1923 levittäjä ja toinen tuottaja oli MGM ja vuodesta 1934 Warner Bros..
Robert G. Vignola on ohjaaja, joka liittyy vahvasti Cosmopolitan Productionsiin. Hän ohjasi sille useita elokuvia, kuten noiden aikojen kalleimman elokuvan "When Knighthood Was in Flower" (1922). Ohjaaja King Vidor teki yhtiölle kolme komediaa "Show People" (1928), "The Patsy" (1928) ja "Not So Dumb" (1930), joiden pääosassa oli Davies.
Cosmopolitanille työskenteli lyhyen aikaa muitakin merkittäviä ohjaajia, kuten John Ford, joka ohjasi "Young Mr. Lincoln" (1939), ja Howard Hawks, joka ohjasi elokuvan "Ceiling Zero" (1936).
Riuttala
Riuttala on maaseutukylä Kuopion Karttulassa, maanteiste noin 43 kilometriä länsiluoteseen Kuopion keskustasta ja noin 20 kilometriä Karttulan kirkonkylältä koilliseen. Kylässä ei ole kauppaa eikä koulua.
Riuttalassa on tunnettu siellä sijaitsevasta Riuttalan talonpoikaismuseosta, jonka Museovirasto on luokitellut erääksi valtakunnallisesti merkittävistä kulttuuriympäristöistä.
Sylvia Hanika
Sylvia Hanika (s. 30. marraskuuta 1959) on saksalainen tennispelaaja. Hän aloitti ammattilaisuransa vuonna 1977 ja vetäytyi 1990.
Hanika ylsi naisten kaksinpelissä finaaliin Ranskan avoimessa tennisturnauksessa 1981, mutta hävisi Hana Mandlíkoválle. Hän voitti WTA Tour -mestaruuden (silloinen Avon) vuonna 1982 ja kaikkien aikojen ensimmäisen naisten kaksinpelimestaruuden Athens Openilla 1986.
Hanika oli korkeimmillaan maailmanlistan viidentenä (1983). Hän kilpaili kesäolympialaisissa 1988.
Toivo (albumi)
Toivo on suomalaisen Valvomo-yhtyeen toinen studioalbumi. Se julkaistiin huhtikuussa 2008. Albumi ei menestynyt läheskään yhtä hyvin kuin edellinen albumi, "Heitä ensimmäinen kivi", eikä se nousut edes albumilistalle.
Tuhkalehto
Tuhkalehto on suomalainen rockyhtye, johon kuuluu nykyisin viisi henkeä. Tuhkalehdon musiikki on tummasävyistä kansallisromantiikan sävyttämää pop rock -musiikkia. Yhtyeen keulahahmo on laulaja Sampo-Ilmari Tuhkalehto ja paraikaan ovat käynnissä uuden levyn äänitykset.
Tuhkalehto perustettiin Jyväskylässä vuonna 2007. Yhtye julkaisi ensimmäisen levynsä "Piilotettu maa" helmikuussa 2008. Arvosteluissa Tuhkalehdon esikoislevyä on pidetty omaperäisenä, monipuolisena ja tunteellisena tuotoksena, josta ei yritystä puutu.
Yhtye nautti suosiota erityisesti verkkoyhteisöissä. Esimerkiksi bändin IRC-Galleria -yhteisö oli palvelun neljänneksi nopeiten kasvava musiikkiyhteisö vuonna 2010.
Vuonna 2009 Tuhkalehto kiersi Music Against Drugs -kiertueen mukana pääesiintyjänä ja vastaava kiertue on käynnistyi myös vuodelle 2010 kiertäen muun muassa Vaasassa.
Keväällä 2010 yhtye soitti valtakunnallisen "Your Move On Tour 2010" -kampanjan kiertuepaikkakunnilla. Tapahtumaa oli järjestämässä muun muassa Nuori Suomi ja SLU.
Tuhkalehto Street teamin keskus on Jyväskylässä ja vankkaa fanipohjaa löytyy ympäri Suomea ja ulkomailtakin. 
Street teamin tarkoitus on edistää bändin tunnettavuutta sekä lisätä Tuhkalehto-fanien ja bändin jäsenten välistä vuorovaikutusta. Se toimii nimensä mukaisesti kaduilla mutta nykyisin myös kasvavassa määrin internetissä. Vuorovaikutus ilmenee esimerkiksi siten, että "Routaa raajoissa" -musiikkivideolla esiintyy liuta yhtyeen faneja ja Street Teamin jäseniä.
Heckler &amp; Koch G11
Heckler & Koch G11 () on saksalaisen Heckler & Koch -yhtiön valmistama hylsytöntä 4,73x33 mm patruunaa käyttävä rynnäkkökivääri. Aseen tutkimustyö aloitettiin 1970-luvulla ja sen prototyyppi valmistui 1980-luvulla.
Kun Saksan liittotasavallan asevoimat lupasi tilata aseita vuonna 1990, alkoi Heckler & Koch valmistella asetta massatuotantoon. Kuitenkin Saksan yhdistyessä valtio tarvitsi lisää rahaa itäisten alueiden kehittämiseen, minkä seurauksena aiempaa mittavaa tilausta supistettiin noin 1 000 aseeseen, jotka päätyivät erikoisjoukkojen käyttöön. Heckler & Koch oli jo sijoittanut kymmeniä miljoonia markkoja aseen kehittämiseen ja pienentynyt tilaus aiheutti yhtiölle vakavia talousvaikeuksia.