hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Toukola
Toukola () on Helsingin 23. kaupunginosa, joka sijaitsee Vanhankaupunginlahden ja Kustaa Vaasan tien välissä Hämeentien pohjoisosan molemmin puolin. Toukolan kaupunginosaan kuuluu Vanhankaupunginlahden rannalla sijaitseva Arabianrannan asuntoalue, joka on 2000-luvulla ollut tärkeimpiä uudisrakennuskohteita Helsingissä. Kaupunginosassa on asukkaita yhteensä noin 1 484 (1.1.2014), josta Arabianranta on erotettu tilastollisesti vuonna 2008. Helsingin piirijaossa Toukola lasketaan osaksi "Vanhankaupungin peruspiiriä".
Toukola on saanut nimensä alueella sijaitsevalla Kumtähden kentällä toukokuussa pidetyistä ylioppilaiden kevätjuhlista. Vapaaherra Herman Standertskjöld-Nordenstam erotutti omistamansa Kumpulan kartanon maista vuonna 1883 kolme aluetta, joilta hän ryhtyi vuokraamaan asuntotontteja. Hänen mukaansa kahdelle alueelle annettiin nimet Hermanstad I ja II sekä kolmannelle Majstad. Juhlia vietettiin vuosina 1833, 1834 ja 1848 Floran päivänä 13. toukokuuta Majstadin alueella sijaitsevalla kevätjuhlaniityllä (Majängen), jonka Kumpulan kartanon omistaja lahjoitti vuonna 1848 pidetyn juhlan yhteydessä ylioppilaiden ikuiseksi kevätjuhlapaikaksi.
Toukolan ja Kumpulan kaupunginosien välistä kulkenut Toukolantie nimettiin Helsingin kaupungin perustajan, kuningas Kustaa Vaasan mukaan Kustaa Vaasan tieksi kaupungin 400-vuotisjuhlan kunniaksi vuonna 1950. Tie jatkuu kaupunginosien pohjoisrajalta yhdessä Koskelantien kanssa Lahdenväylänä.
Arabian tehdas, jonka yhteydessä toimii myös Arabian kirjasto, sijaitsee Toukolassa. Se on antanut aiheen nimetä monet alueen kadut Aasian ja jonkin verran Afrikankin eri maiden ja kaupunkien mukaan. Niinpä Toukolassa on esimerkiksi Syyriankatu, Kongontie, Siamintie, Sumatrantie ja Damaskuksentie. Intiankatu jatkuu Kustaa Vaasan tien poikki naapurikaupunginosaan Kumpulaan ja sen kautta Käpylään saakka. Toukolassa on vuonna 2002 avattu kauppakeskus Arabia.
Toukolalla on oma urheilujoukkueensa ToTe eli Toukolan Teräs, joka on perustettu vuonna 1932. ToTe:n toimintaan kuuluu mm. jalkapalloa, salibandya ja yleisurheilua.
Toukolassa sijaitsee Toukolakoti, joka on tarkoitettu päihdeongelmaisille ja asunnottomille miehille.
Kumtähden kentällä on Maamme-laulun muistomerkki sen kunniaksi, että paikalla laulettiin "Maamme"-laulu ensimmäisen kerran ylioppilaitten Flooran päivän juhlassa 13. toukokuuta 1848.
Raija Orasen käsikirjoittaman "Ruusun aika" -televisiosarjan (1990–1991) tapahtumat sijoittuvat Toukolaan ja se kuvattiin osin kirjailijan kotitalon pihalla.
Richard Avedon
Richard Avedon (15. toukokuuta 1923 New York Yhdysvallat – 1. lokakuuta 2004 San Antonio, Texas, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen valokuvaaja. Hänet tunnetaan erityisesti muoti- ja henkilökuvistaan.
Avedon opiskeli lyhyen aikaa Columbian yliopistossa, minkä jälkeen aloitti valokuvaajan työt Yhdysvaltain Kauppalaivastolle vuonna 1942 kuvaamalla miehistön tunniste-/ID-kuvia. Vuonna 1944 Avedon ryhtyi työskentelemän tavaratalon mainoskuvaajana, kunnes Harper's Bazaar -lehden AD Alexey Brodovich löysi hänet. Avedon avasi oman studion 1946 ja kuvasi lehtiin, esimerkiksi Lifeen ja Vogueen. Pian hänestä tuli Harper's Bazaarin johtava valokuvaaja. Avedon ei pitäytynyt vanhassa tavassa kuvata malleja ilmeettömin kasvoin vaan toi kuviinsa tunnetta, hymyilyä, naurua ja usein liikettä.
Avedon jätti Harper's Bazaarin vuonna 1966 ja aloitti työskentelyn Vogue-lehdelle. Muotikuvien lisäksi hän alkoi kuvata muita kohteita, kuten vuoden 1963 kansalaisoikeusliikkettä, Vietnamin sotaa vastustavia ja Berliinin muurin murtumisen.
Avedon oli viisi vuotta naimisissa Dorcar Nowellin kanssa. Nowell oli malli ja käytti työssä nimeä Doe Avedon. Vuonna 1951 Avedon nai Evelyn Franklinin, mutta hekin erosivat myöhemmin.
Näyttelijä Fred Astaire esitti Avedonia kuvitteellisessa musikaalissa "Funny Face", jossa hänen roolihahmonaan oli muotivalokuvaaja Dick Avery.
Avedonista tuli ensimmäinen The New Yorker -lehden vakiohenkilökuntaan kuulunut valokuvaaja vuonna 1992. Hän on saanut useita palkintoja, muun muassa Hasselblad-palkinnon 1991, International Center of Photography Master of Photography -palkinnon 1992, Prix Nadarin 1994 valokuvakirjasta "Evidence" ja Royal Photographic Societyn 150-juhlavuoden mitalin vuonna 2003.
Avedon sairastui aivoverenvuotoon 25. syyskuuta 2004 San Antoniossa Teksasissa ja kuoli siellä 1. lokakuuta.
Avedonin teoksia huutokaupataan marraskuussa 2010 Pariisissa Christie'sin huutokaupassa. Myyntiin tulee 60 kuvaa, joiden tuotto menee Avedonin nimeä kantavaan lahjarahastoon. Kaupattaviin kuviin kuuluu muun muassa "Dovima and the Elephants" -niminen muotikuva 1950-luvulta. Avedonin kuvia on huutokaupattu aiemminkin.
Viherlaakso
Viherlaakso () on kaupunginosa Espoossa, joka sijaitsee Kauniaisten, Lippajärven, Lähderannan ja Karakallion naapurissa, Leppävaaran länsipuolella, Turuntien varressa. Viherlaakson postinumero on 02710.
Viherlaaksosta on hyvät julkiset yhteydet bussilla mm. Leppävaaran suuntaan ja Jorviin.
Viherlaaksossa on muun muassa pieni ostoskeskus, kirjasto,kappeli, uimaranta sekä Viherlaakson yhtenäiskoulu, sosiaali- ja terveysasema, pelastusarmeijan palvelukoti, Espoon kaupungin vanhainkoti Viherkoti ja taksiasema. Viherlaaksossa toimii myös vuonna 1986 perustettu partiolippukunta Viherlaakson Peurat. Viherlaaksossa on ennen ollut posti. Nykyään postipaketit Viherlaaksossa postitetaan R-kioskissa. Viherlaakson vuonna 2013 uusitussa Alepassa on Postin SmartPOST-pakettien vastaanottamis- ja lähettämispalvelu.
Suurin osa Viherlaakson rakennuskannasta on rakennettu 1960- ja 1980-lukujen välillä. Yleisin rakennustyyppi oli vuonna 2013 asuinkerrostalot.
Viherlaakson uimaranta sijaitsee kirkasvetisen Lippajärven rannalla. Alueella on myös pururata, asukaspuisto ja koirapuisto, jossa on omat puolet isoille ja pienille koirille.
Luettelo taruolennoista
Tämä on luettelo kansanperinteiden taruissa esiintyvistä erilaisista olennoista. Näitä tarutyyppejä ovat esimerkiksi kansansatu, legenda, myytti ja saaga. Katso myös .
Kääpiö (Arja)
Peikonlehdet
Peikonlehdet ("Monstera") ovat köynnöstäviä, suurilehtisiä kasveja, joita yleisesti kasvatetaan huonekasveina. Ne on helppo tunnistaa suurista, liuskoittuineista ja reikäisistä lehdistään. Peikonlehdet ovat kotoisin Keski- ja Etelä-Amerikasta. Luonnonvaraisena ne voivat kasvaa kymmenien metrien mittaiseksi, huonekasvina parin–kolmen metrin pituiseksi.
Ylivoimaisesti yleisin huonekasvi on laji jättipeikonlehti ("Monstera deliciosa"), joka tunnettiin aiemmin tieteellisellä nimellä "Philodendron pertusum". Huonekasviksi soveltuu myös "Monstera adansonii", jolla on soikeammat lehdet kuin jättipeikonlehdellä ja menninkäisenlehti ("Monstera obliqua").
Uniklubi
Uniklubi on vuonna 1999 perustettu suomalainen yhtye, joka soittaa suomenkielistä rockia.
Uniklubi tuli yleisön tietoisuuteen musiikkisivusto Mikseri.netin avulla ja hitillään ”Rakkautta ja piikkilankaa”. Uniklubia edelsi Pincenez-niminen yhtye, jossa vaikutti kaksi nykyistä Uniklubin jäsentä, Jussi Selo ja Pasi Viitala.
Esikoisalbumi "Rakkautta ja piikkilankaa" julkaistiin vuonna 2004. Samana vuonna yhtye palkittiin myös vuoden rock-tulokas -Emmalla. Vuonna 2005 yhtye julkaisi toisen pitkäsoittonsa "Kehä" ja kolmas albumi "Luotisade" ilmestyi vuonna 2007. Seuraavana vuonna ilmestyi kokoelmalevy "Kaikki mitä mä annoin 2003-2008" ja saman vuoden lopussa julkaistiin myös yhtyeen kiertue-elämästä noin vuoden ajalta kertova, Jarkko Tiitisen tekemä valokuvakirja "Rakkaudesta hulluuteen". Vuonna 2009 yhtyeeltä ilmestyi neljäs studioalbumi "Syvään valoon".
Kesällä 2010 Uniklubi kiersi erikoiskokoonpanon kanssa keikoilla. Romantiikan rippeet -niminen kokoonpano käsitti pianistin, kaksi viulua, alttoviulun ja sellon.
Uniklubi nauhoitti viidennen, "Kultakalat"-nimisen albumin huhtikuussa 2010 Hollolan Petrax-studiolla. Levyn on tuottanut mm. Apulantaa ja Lordia tuottanut Jyrki Tuovinen. Albumi julkaistiin 22.9.2010. Albumin ensimmäinen single "Aikasi on nyt" oli viisi viikkoa peräkkäin YleX:n Himotuimmat -listan ykkössijalla. Tämän jälkeen "Aikasi on Nyt" ja "Maailma puhaltaa" -kappaleet hallitsivat listaa ollen vuorotellen ykköspaikalla lähes koko loppuvuoden. Uniklubi valittiinkin vuoden himotuimmaksi yhtyeeksi vuonna 2010.
30.9.2010 Helsingin Tavastialla oli Kultakalat-albumin julkaisukeikka, josta samalla käynnistyi lähes yksitoista kuukautta (päättyen 20.8.2011) jatkunut Kultakalat-kiertue. Kiertueen loputtua yhtye ilmoitti pitävänsä ainakin loppuvuoden lomaa. Vain pari viikkoa kiertueen päättymisen jälkeen alkoi kuitenkin julkisuuteen levitä tietoja Uniklubin jäsenten erilaisista yhtyeprojekteista tauon aikana. Teemu ja Antti soittavat Jupiter-nimisessä yhtyeessä ja Jussilla on yhtye, joka kantaa nimeä Jussi Selo & Nefernefernefer. 19.3.2012 Teemu ilmoitti yhtyeen kotisivuilla jättävänsä Uniklubin ja jatkavansa Jupiter-yhtyeen matkassa. Myös rumpali Antti jäi pois Uniklubista.
Rumpali Jani Auvinen ja Teemu Mäntykorpi liittyivät yhtyeeseen vuonna 2013.
Uniklubi julkaisi 31.1.2014 singlen nimeltä "Sydän janoaa". Yhtye teki singlen tiimoilta "Elossa - kiertue" -nimisen kiertueen, joka sisälsi noin 20 esiintymistä ympäri Suomea.
Tällä hetkellä Uniklubi on tekemässä uutta levyä.
Yhdistyneen kuningaskunnan osat
Yhdistynyt kuningaskunta koostuu neljästä osasta, joita yleisesti nimitetään maiksi (englanniksi "country"). Nämä ovat Englanti, Skotlanti, Wales ja Pohjois-Irlanti. Jokaisella maalla on oma paikallishallintojärjestelmänsä ja aluejakonsa, ja erityisesti Englannissa järjestelmä vaihtelee jopa maan sisällä eri alueilla. Englanti ja Wales lasketaan kuitenkin jossain yhteyksissä samaan yksikköön, erityisesti niillä on yhteinen lakijärjestelmä, kun taas Skotlannilla ja Pohjois-Irlannilla se on erillinen.
Englanti on jaettu yhdeksään lääniin ("region", katso Englannin läänit), jotka puolestaan jakautuvat yhteensä 83 kreivikuntaan ("county", katso Englannin kreivikunnat). Suur-Lontoon lääni (Greater London) ei kuitenkaan kuulu mihinkään kreivikuntaan. Kreivikunnat (ja Suur-Lontoo) on jaettu edelleen yhteensä 326 kuntaan ("district", katso Englannin kunnat). Paikallishallinnon alimpana tasona toimivat joillakin alueilla lisäksi kaupunginosat ja kylät ("parish").
Skotlanti on vuodesta 1996 asti ollut jaettu 32 hallintoalueeseen ("council area", katso Skotlannin hallintoalueet). Nämä ovat ainoa koko maan kattava paikallishallintojärjestelmä. Hallintoalueiden alapuolella on joillakin alueilla paikallisvaltuustoja, mutta näiden toimivalta on hyvin rajallinen.
Walesissa on 22 hallintoaluetta ("unitary authority", katso Walesin hallintoalueet), joista yhdeksän on kreivikuntia ("county"), kymmenen kauppaloita ("county borough") ja kolme kaupunkeja ("city"). Hallintoalueiden alapuolella toimivat Englannin kaupunginosa- ja kylävaltuustoja muistuttavat paikallisvaltuustot.
Pohjois-Irlanti on jaettu 11 hallintoalueeseen ("local government district", katso Pohjois-Irlannin hallintoalueet).
Yhdistyneeseen kuningaskuntaan kuuluu myös joukko erillisalueita, joita kutsutaan Brittiläisiksi merentakaisiksi alueiksi. "De jure" ne eivät ole Yhdistyneen kuningaskunnan osia, vaan kruununsiirtomaita, joiden ulkopolitiikkaa Yhdistynyt kuningaskunta hoitaa. Alueet ovat:
Anguilla, Bermuda, Brittiläinen Intian valtameren alue (British Indian Ocean Territory), Brittiläiset neitsytsaaret (British Virgin Islands), Caymansaaret, Falklandinsaaret, Gibraltar, Montserrat, Pitcairn (Pitcairn Islands), Saint Helena, Ascension ja Tristan da Cunha, Etelä-Georgia ja Eteläiset Sandwichsaaret (South Georgia and the South Sandwich Islands), Turks- ja Caicossaaret sekä kaksi sotilastukikohtaa Kyproksella, Akrotiri ja Dhekelia.
Lisäksi Yhdistyneellä kuningaskunnalla on kolme kruunun alaisuuteen kuuluvaa aluetta Guernsey, Jersey ja Mansaari, jotka eivät ole osa Yhdistynyttä kuningaskuntaa tai sen merentakaisia alueita.
Suur-Tapiola
Suur-Tapiola () on Espoon suuralue, joka koostuu Haukilahden, Laajalahden, Mankkaan, Niittykummun, Otaniemen, Pohjois-Tapiolan, Tapiolan ja Westendin kaupunginosista.
Suur-Tapiolassa asui 43 989 henkilöä vuodenvaihteessa 2013–2014, josta Kanta-Tapiolan alueella asuu 19 674 henkeä (44,72 % väestöstä), Otaniemen alueella 3 746 henkeä (8,52 %), Haukilahden–Westendin alueella 8 915 henkeä (20,27 %), Mankkaan alueella 8 017 henkeä (18,23 %) ja Laajalahden alueella 3 637 henkeä (8,27 %). Pinta-alaa suuralueella oli vuodenvaihteessa 2004–2005 25,1 km, ja se on 8,0 % Espoon kokonaispinta-alasta. Pinta-alasta on kaavoitettu 77,6 %.
Suur-Tapiolan naapurialueita ovat Helsingin kaupunki, Suur-Leppävaara ja Suur-Matinkylä. Tapiola on Suur-Tapiolan aluekeskus. 1990-luvun lopulla kolmannes Espoon työpaikoista sijaitsi Suur-Tapiolan alueella.
Suur-Leppävaara
Suur-Leppävaara () on Espoon suuralue, joka koostuu Karakallion, Kilon, Laaksolahden, Leppävaaran, Lintuvaaran, Lippajärven, Sepänkylän ja Viherlaakson kaupunginosista.
Suur-Leppävaarassa asui vuoden 2012 alulla 62 091 henkilöä, joten se on asukasluvultaan Espoon suurin suuralue. Suuralueen asukkaista vuonna 2006 Kanta-Leppävaarassa asui 23 951 henkeä (42,3 % väestöstä), Kilon–Karakallion alueella 13 455 henkeä (23,8 %), Laaksolahden alueella 9 078 henkeä (16,0 %), Viherlaakson alueella 9 021 henkeä (15,9 %) ja Sepänkylän alueella 1 065 henkeä (1,9 %). Pinta-alaa suuralueella on 30,2 km (31.12.2004), ja se on 9,7 % Espoon kokonaispinta-alasta. Pinta-alasta on kaavoitettu 79,7 %. Alueen väestötiheys on 1 903,9 asukasta neliökilometrillä.
Suur-Leppävaaran naapurisuuralueita ovat Pohjois-Espoo, Suur-Tapiola, Suur-Matinkylä ja Vanha-Espoo. Leppävaara on Suur-Leppävaaran aluekeskus.
Luettelo Yhdistyneen kuningaskunnan hallitsijoista
Ison-Britannian kuningaskunnan ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallitsijoita on ollut yhteensä 12 siitä asti kun Englannin kuningaskunta ja Skotlannin kuningaskunta yhdistyivät 1. toukokuuta 1707. Englanti ja Skotlanti olivat olleet personaaliunionissa Stuart-suvun alaisuudessa 24. maaliskuuta 1603 lähtien. 1. tammikuuta 1801 Iso-Britannia yhdistyi Irlannin kuningaskunnan kanssa muodostaen Ison-Britannian ja Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan. Sen jälkeen kun suurin osa Irlannista jätti unionin, kuningaskunnan nimi muutettiin 12. huhtikuuta 1927 Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneeksi kuningaskunnaksi.
Kuningatar Anna oli ollut Englannin, Skotlannin ja Irlannin kuningatar 8. maaliskuuta 1702 lähtien, ja niin hänestä tuli Ison-Britannian kuningatar Englannin ja Skotlannin yhdistyessä.
Hannoverit nousivat valtaan vuoden 1701 vallanperimyslain nojalla, joka säädettiin Englannin parlamentissa. Laki koski myös englantilaisia siirtokuntalaisia Pohjois-Amerikassa. Hannoverien perimysoikeus vahvistettiin Skotlannin parlamentissa vuonna 1707.
Vaikka Edvard VII oli Viktorian poika, peri hän isänsä sukunimen ja oli uuden dynastian perustaja. Windsor otettiin käyttöön vuonna 1917 ensimmäisen maailmansodan aikana. Saksi-Coburg-Gotha nimi vaihdettiin sodan aikaisten saksalaisvastaisten tunteiden takia.
Pohjois-Espoo
Pohjois-Espoo () on Espoon suuralue, joka sisältää Bodomin, Kalajärven, Kunnarlan, Lahnuksen, Lakiston, Luukin, Niipperin, Perusmäen, Röylän, Vanhakartanon ja Velskolan kaupunginosat.
Pohjois-Espoo on Espoon maaseutumaisinta ja harvimpaan asuttua aluetta Nuuksion ohella. Kalajärvi on Pohjois-Espoon aluekeskus. Pohjois-Espoon lukio lakkautettiin vuonna 2006.
Pohjois-Espoossa asuu 9 133 henkilöä (1.1.2005), josta Vanhakartanon–Röylän alueella asuu 5 458 henkeä (59,8 % väestöstä) ja Kalajärven–Lakiston alueella 3 675 henkeä 40,2 %). Pinta-alaa suuralueella on 81,5 km (31.12.2004), ja se on 26,1 % Espoon kokonaispinta-alasta. Pinta-alasta on kaavoitettu 11,9 %.
Pohjois-Espoon naapurisuuralueet ovat Suur-Leppävaara ja Vanha-Espoo.
Volapük
Volapük on Johann Martin Schleyerin, Saksan Badenista kotoisin olevan katolilaisen papin, vuosina 1879–1880 kehittämä ensimmäinen keinotekoinen kansainvälinen apukieli. Sen ISO 639 -kielikoodit ovat vo ja vol.
Volapükin kielioppi on indoeurooppalaista tyyppiä, agglutinoiva ja täysin järjestelmällinen. Siinä on vaikutteita erityisesti saksasta. Sijamuodot ja verbien taivutusmuodot muodostetaan etu- ja loppuliittein. Sijamuotoja on samat neljä kuin saksassa: nominatiivi, genetiivi, akkusatiivi ja datiivi. Kustakin verbistä voidaan muodostaa yhteensä jopa yli 500 000 muotoa, kun kaikki tempukset, aspektit, modukset ja persoonat huomioidaan – tästä kieltä arvosteltiinkin.
Schleyerin mukaan Jumala käski häntä unessa luomaan kansainvälisen kielen. Runkosanoista kolmasosa on otettu englannista, neljäsosa romaanisista kielistä, viidesosa saksasta ja loput muista elävistä kielistä, mutta suuri osa sanoista muuttui Schleyerin käsittelyssä (vokaalien mielivaltaisessa muuttelussa, konsonanttiyhtymien karttamisessa sekä r:n pois jättämisessä tai l:llä korvaamisessa) niin paljon, ettei niitä juuri voi alkuperäkielen perusteella tunnistaa. Esimerkiksi kielen nimi volapük muodostuu sanoista "vol", maailma, englanniksi world, ja "pük", puhe, englannin sanasta "speak". Ilmeisesti tämä suurelta osin oli tarkoituksellista etäisyyden ottamista olemassa oleviin kieliin. R-äännettä Schleyer ei kieleensä ottanut, koska sitä ei tunneta kiinassa. Se jätettiin pois tai korvattiin l:llä, kuten sanoissa vol (world) ja lin (ring, soittaa). Vuonna 1931 volapükiin lisättiin R.
Volapükin harrastajien kokoukset pidettiin vuonna 1884 Friedrichshafenissa, 1887 Münchenissä ja vuonna 1889 Pariisissa. Kahdessa ensimmäisessä kokouksessa puhuttiin enimmäkseen saksan kieltä, mutta viimeisessä ainoastaan volapükiä.
Volapük oli ensimmäinen laajaa huomiota herättänyt keinokieli, ja se saavutti nopeasti melko suuren suosion. 1880-luvun lopussa oli arviolta 283 volapükin harrastajien kerhoa, 25 volapükiksi ilmestyvää tai volapükistä kertovaa lehteä, sekä 316 kirjaa 25 eri kielellä. Noin vuonna 1889 Johann Martin Schleyerin ja kielen helpottamiseen tähdänneen ryhmän välille syntyi kiista. Schleyer vastusti kaikki muutoksia, joten monet yksinkertaisempaa yhteistä kieltä kaipaavat siirtyivät kaksi vuotta aikaisemmin kehitetyn esperanton pariin. Esperanto oli paljon helpompi oppia, koska sen kielioppi on paljon yksinkertaisempi kuin volapükin ja sanasto suurten luonnollisten kielten perusteella paljon paremmin tunnistettavissa. Lisäksi Esperanton kehittäjä Ludwig Lazarus Zamenhof ei pyrkinyt Schleyerin tapaan esiintymään kehittämänsä kielen ehdottomana auktoriteettina. Nämä seikat johtivat siihen, että monet volapük-yhdistykset muuttuivat esperanto-yhdistyksiksi, mikä johti siihen, että muutamassa vuosikymmenessä esperanto käytännössä työnsi tieltään volapükin.
Vuonna 1931 Arie de Jong yksinkertaisti volapükin kielioppia ja teki muita pieniä muutoksia, jotka muutamat puhujat hyväksyivät käyttöön. Volapük oli ensimmäinen laajaa huomiota herättänyt ihmisen kehittämä keinotekoinen kieli. Nykyään volapükillä on noin 25 puhujaa.
Suur-Espoonlahti
Suur-Espoonlahti () on lounaisessa Espoossa sijaitseva suuralue, johon kuuluvat Espoonlahden, Soukan, Saunalahden, Nöykkiön, Latokasken, Kaitaan ja Suvisaariston kaupunginosat. Espoonlahden ja Soukan kaupunginosat muodostavat Kanta-Espoonlahden tilastoalueen.
Vuodenvaihteessa 2018 Suur-Espoonlahden väkiluku oli noin 54 700 henkilöä, josta Kanta-Espoonlahden alueella 24 500 henkeä, Saunalahden alueella 8 200 henkeä, Nöykkiön–Latokasken alueella 15 400 henkeä, Kaitaan alueella 5 900 henkeä ja Suvisaariston alueella 670 henkeä.
Suur-Espoonlahti on Espoon seitsemästä suuralueesta toiseksi suurin. Sen naapurisuuralueita ovat Suur-Kauklahti, Vanha-Espoo ja Suur-Matinkylä. Espoonlahti on Suur-Espoonlahden aluekeskus.
Suur-Kauklahti
Suur-Kauklahti () on Espoon suuralue, joka koostuu Espoonkartanon, Kauklahden, Kurttilan ja Vanttilan kaupunginosista.
Suur-Kauklahdessa oli vuodenvaihteessa 2017/18 jo 10 149 asukasta, ja Kauklahti onkin voimakkaasti kasvava espoolainen kaupunginosa, kun viime vuosina väkimäärä on lisääntynyt 5-8% kasvuvauhtia.
Taulukossa väkiluku pien- ja tilastoalueittain 1.1.2018:
Suurin osa muuttajista on nuoria lapsiperheitä ja suomenkielisiä, ja Kauklahden ruotsinkielisten asukkainen osuus onkin ensimmäistä kertaa pudonnut alle 10% osuuden ollessa 'enää' 9,4%.
Pinta-alaa suuralueella on 26,1 km (31.12.2004), ja se on 8,4 % Espoon kokonaispinta-alasta. Pinta-alasta on kaavoitettu 11,7 %.
Suur-Kauklahden naapurisuuralueita ovat Vanha-Espoo ja Suur-Espoonlahti.
Liike-energia
Liike-energia eli kineettinen energia on kappaleen liikkeeseen varastoitunutta energiaa. Kappaletta kiihdytettäessä sen kiihdyttämiseen käytetty energia varastoituu kappaleen liike-energiaksi. Klassisen fysiikan mukaan levosta liikkeelle lähtevän kappaleen liike-energia voidaan laskea kaavasta:
Kappaleen suhteellisuusteoreettisessa liike-energian laskemisessa huomioidaan kappaleen massan kasvu ulkopuolisen tarkkailijan näkökulmasta nopeuden kasvaessa ja kappaleen liike-energia voidaan laskea kaavastaPaljon valonnopeutta pienemmillä nopeuksilla kummatkin kaavat antavat lähes samoja tuloksia ja sen takia klassisen mekaniikan kaava on riittävän tarkka suurimpaan osaan laskuista. Laskennallisesti voidaan johtaa tulos, jonka mukaan klassisen mekaniikan mukainen arvo eroaa relativistisesta noin prosentin, kun formula_3.
Suur-Matinkylä
Suur-Matinkylä () on Espoon suuralue, joka koostuu Henttaan, Matinkylän ja Olarin kaupunginosista.
Suur-Matinkylässä asuu 40 389 henkilöä (2016), josta Matinkylän alueella asuu 20 867 henkeä (51,7 % väestöstä), Olarin alueella 15 680 henkeä (38,8 %) ja Henttaan alueella 3 842 henkeä (9,5 %). Pinta-alaa suuralueella on 15,2 km (31.12.2004), ja se on 4,9 % Espoon kokonaispinta-alasta. Pinta-alasta on kaavoitettu 57,7 %.
Suur-Matinkylän naapurisuuralueita ovat Suur-Espoonlahti, Suur-Tapiola ja Vanha-Espoo. Matinkylä ja Olari ovat Suur-Matinkylän aluekeskukset.
Vanha-Espoo
Vanha-Espoo () on yksi Espoon seitsemästä hallinnollisesta suuralueesta. Siihen kuuluvat Espoon keskuksen, Gumbölen, Högnäsin, Järvenperän, Karhusuon, Karvasmäen, Kaupunginkallion, Kolmperän, Kunnarlan, Kuurinniityn, Muuralan, Nupurin, Nuuksion, Siikajärven, Vanhan-Nuuksion ja Ämmässuon kaupunginosat. Kaupungin tilastot laskevat myös Sepänkylän kaupunginosaan kuuluvan Ymmerstan Vanhaan-Espooseen.
Suuralue sai nimen ”Vanha-Espoo” vuonna 1975. ”Vanha” viittaa siihen, että alue on Espoon vanhaa keskusseutua.
Vanhan-Espoon väkiluku oli 36 372 vuonna 2011, joista ruotsinkielisiä on 2 905, vieraskielisiä 4 737 ja ulkomaan kansalaisia 3 304. Suuralueella asui 18 315 työllistä ja 1 494 työtöntä vuonna 2009. Alueen työpaikkaomavaraisuus oli vuonna 2008 64,6 prosenttia. Vanhassa-Espoossa oli 12 171 työpaikkaa vuonna 2008, joista 7 002 yhteiskunnallisissa palveluissa, 2 192 kaupan, majoituksen ja ravitsemistoiminnan alalla, 837 rakentamisalalla ja 668 asiantuntija-aloilla. Suuralueen asunnoista 51,6 prosenttia oli kerrostaloja ja 47,3 prosenttia pientaloja vuonna 2010. 36,5 prosenttia asunnoista on vuokra-asuntoja, ja näistä 41,9 prosenttia on kaupungin vuokra-asuntoja vuonna 2010.
Vanhan-Espoon eri alueiden väkiluvut ovat (2011):
Thomas Kuhn
Thomas Samuel Kuhn (18. heinäkuuta 1922 – 17. kesäkuuta 1996) lukeutui 1900-luvun merkittävimpiin tieteenfilosofeihin ja tieteenhistorioitsijoihin. Koulutukseltaan hän oli Harvardista vuonna 1949 väitellyt fyysikko.
Kuhn tunnetaan parhaiten vuonna 1962 ilmestyneestä pääteoksestaan "Tieteellisten vallankumousten rakenne". Siinä hän esittää, ettei tiede kulje tasaista ja hienovaraista erilaisten teorioiden falsifioinnin polkua vaan että tieteen historiaa leimaavat pikemminkin ajoittaiset vallankumoukset, "paradigmanvaihdokset". Hän jakoi tieteen kehityksen vakaisiin ja kumouksellisiin kausiin. Kuhnin tutkimustyön vaikutus näkyy nykyisessäkin tieteenfilosofiassa, johon paradigman ja normaalitieteen käsitteet ovat juurtuneet.
Anttola
Anttola on entinen Suomen kunta Etelä-Savossa. Anttola liittyi Mikkelin kaupunkiin vuoden 2001 alusta yhdessä Mikkelin maalaiskunnan kanssa. Kunnassa asui 1 890 asukasta vuonna 1999, ja sen pinta-ala oli 363 km², josta vesistöjä oli 29,2 prosenttia. Anttolan naapurikunnat olivat Juva, Mikkelin maalaiskunta, Puumala ja Ristiina.
Anttola tunnetaan hinattavista rahtialuksistaan eli lotjista. Vanhan Saimaan kanavan aikana Anttolassa rakennettiin yli 180 lotjaa.
Mikkelin Anttolassa sijaitsee muun muassa Neitvuori, joka on yksi Etelä-Savon alueen korkeimmista huipuista, sekä kylpylä-hotelli Anttolanhovi, joka sijaitsee Demidoffien aikoinaan puretun kartanon mailla. Anttolassa on myös kirjasto ja terveyskeskus, molemmat ovat Anttola-talon yhteydessä. Kantatie 62 Mikkelistä Imatralle kulkee Anttolan kautta, Anttolan satamaan johtaa Luonterilta 2,4 metrin syvyinen väylä.
Anttolan nimikkoruokia ovat ohrajauhoista tehty, pannulla paistettu ryynirieska ja rahkan kaltainen kokkopiimä.
Anttolassa on 20 henkikirjakylää (tieto vuodelta 1967):Lisäksi Anttolassa on Ikolan kulmakunta. Ennen lähes kaikilla kylillä oli oma koulunsa, mutta nykyään on vain yksi, Anttolan Yhtenäiskoulu, jossa on noin 200 oppilasta.
Wienin kongressi
Wienin kongressi eli Tanssiva kongressi oli vuosina 1814–1815 Itävallan Wienissä järjestetty konferenssi, jonka tarkoituksena oli Euroopan rajojen uudelleenjärjestely tasapainoisiin suuriin ja pieniin valtioihin Napoleonin sotien jäljiltä. Wienin kongressia kutsutaan myös ”tanssivaksi kongressiksi” päivittäin keisarin palatsissa 40 pöydässä tarjottujen päivällisten sekä keskeytymättömänä sarjana järjestettyjen juhlien, vastaanottojen, tanssiaisten, konserttien, teatterinäytösten sekä metsästys- ja rekiretkien eikä vähiten hitaasti edenneiden neuvottelujen vuoksi. Aikalaissanonnan mukaan kongressi kyllä ”tanssi, muttei eteenpäin”. Kongressin puheenjohtajana toimi Itävallan ulkoministeri Klemens Wenzel von Metternich. Muita kongressin merkittäviä osanottajia olivat Britannian ulkoministeri lordi Castlereagh, Ranskan ulkoministeri Charles Maurice de Talleyrand, Venäjän ulkoministeri Karl Robert von Nesselrode ja Preussin kansleri Karl August von Hardenberg.
Euroopan hallitsijat alkoivat pohtia Euroopan tulevaisuutta sen jälkeen kun Napoléon Bonaparte karkotettiin Elbaan. Itävallan keisari Frans I kutsui Euroopan hallitsijat keskustelemaan tilanteesta.
Kongressin mielestä Ranskan vallankumous sekä Napoléon Bonaparten valloitukset olivat laittomia ja se pyrki palauttamaan Euroopan ennen vuotta 1789 valinneisiin oloihin. Lisäksi Ranskan ympärille oli tehtävä turvavyöhyke.
Kongressi vahvisti Puolan jo tapahtuneen jaon Venäjän, Itävallan ja Preussin kesken. Korvauksena Venäjälle luovuttamastaan Suomesta Ruotsi sai aikaisemmin Tanskalle kuuluneen Norjan. Ranska sai pitää osan vallankumoussotien valloituksista, muun muassa Savoijin ja Avignonin. Ranskaa ympäröiviä valtioita pyrittiin vahvistamaan, joten suurvallaksi noussut Preussi sai lisää alueita Saksan länsiosista ja Hollantiin liitettiin nykyisen Belgian alue. Itävalta sai lisäalueita Pohjois-Italiasta ja osa Ranskan siirtomaista annettiin Isolle-Britannialle.
Yksi kongressin tärkeimmistä saavutuksista oli Itävallan, Preussin ja Venäjän solmima Pyhä allianssi, jota ehdotti Aleksanteri I syyskuussa 1815. Näiden maiden hallitsijat sitoutuivat vastustamaan kaikkia valtiollisia uudistuksia. Melkein kaikki Wienin kongressiin osallistuneet valtiot allekirjoittivat Pyhän Allianssin.
Wienin kongressin järjestelmä kuitenkin alkoi sortua 1800-luvun aikana. Muutoksia aiheuttivat muun muassa uudet aatteet nationalismi ja liberalismi; erityiseksi uhaksi nousivat Espanjan ja Italian kapinalliset sekä saksalaiset opiskelijat, jotka kannattivat maansa yhdistämistä yhtenäiseksi valtioksi.
MIDI
MIDI (lyhenne englannin kielen sanoista "Musical Instrument Digital Interface", joka tarkoittaa musiikkisoittimien digitaalista liitäntää tai rajapintaa) on tiedonsiirtojärjestelmä, joka on suunniteltu välittämään viestejä sähköisten musiikkilaitteiden välillä.
MIDI mahdollistaa esimerkiksi tietokoneiden, syntetisaattoreiden, äänikorttien ja rumpukoneiden välisen viestinnän ja tiedonvaihdon.
Myös useat soittamisen opetteluun käytetyt ohjelmistot kuten Guitar Pro ja TuxGuitar, sekä nuotinnusohjelmistot kuten Sibelius, Rosegarden, MuseScore, Dinothesus ja Finale, hyödyntävät MIDI-rajapintaa.
General MIDI on standardi MIDI-laitteiden yhtenäistämiseksi. Lähinnä General MIDI määrittää eri soitinäänet ja niiden sijainnin; esimerkiksi yleensä rummut/perkussiot ohjataan kanavalla 10. Itse MIDI voi ohjata melkoisen määrän eri toimintoja.
Nykyisin yleisesti käytössä ovat tietokoneissa VST-instrumentit ja -efektit. Niitä ohjataan joko MIDI:llä tai sekvensseri-ohjelman automaatio-toiminnolla. Sekvensseriin voi nykyisin syöttää nuottidataa vaikkapa pelkästään kanavalla yksi. Sekvenseriohjelmassa näitä kanavia tai raitoja voi olla esimerkiksi 48, tai rajattomasti, riippuen tietokoneen tehosta. Yleisimpiä MIDI-sekvenssereitä ovat Cubase, Reason, Ableton Live, Reaper, SONAR, FL Studio sekä LMMS. 1970-luvun lopulla elektroniset musiikintekovälineet alkoivat yleistyä niiden hinnan laskemisen seurauksena. Kuitenkin useimmat laitteet eri valmistajilta olivat yhteensopimattomia keskenään ja ne tarvitsivat useita lisälaitteita toimiakseen yhdessä. Vuonna 1981 ääni-insinööri ja syntetisaattorisuunnittelija Dave Smith esitteli Audio Engineering Societylle suunnittelemansa MIDI-standardin ratkaisuna tähän ongelmaan. Ehdotus herätti laajaa kiinnostusta. MIDI-standardimäärittely 1.0 on kirjoitettu vuonna 1982, mutta on päivitetty useita kertoja sen jälkeen.
Nykyään Dave Smithin yleensä sanotaan olevan MIDI:n isä. MIDI-teknologia on tätä nykyä standardisoitu ja sitä ylläpitää MIDI Manufacturers Association (MMA).
Atari ST oli ensimmäinen tietokone, jossa oli integroitu MIDI-tuki.
Akselivallat
Akselivallat oli toinen toisen maailmansodan osapuolista. Se taisteli liittoutuneita vastaan.
Akselivallat-termi syntyi 25. lokakuuta 1936 allekirjoitetusta Berliinin–Rooman akseliksi kutsutusta liitosta Saksan ja Italian välillä. Nimitystä käytti Benito Mussolini 1. marraskuuta 1936 pitämässään puheessa. Japani liittyi akselivaltoihin Antikomintern-sopimuksella kuukautta myöhemmin.
22. toukokuuta 1939 Berliinin–Rooman akseli muutettiin liittosopimukseksi, jota kutsuttiin terässopimukseksi. Liitto laajennettiin kolmen vallan sopimukseksi 27. syyskuuta 1940 Berliinissä. Se virallisti liittosuhteen ja varoitti Yhdysvaltoja liittymästä sotaan. Kolmen vallan sopimukseen liittyivät myös Unkari (20. marraskuuta 1940), Romania (23. marraskuuta 1940) ja Bulgaria (1. maaliskuuta 1941).
Neuvostoliitto solmi Saksan kanssa hyökkäämättömyyssopimuksen Moskovassa 23. elokuuta 1939. Sopimus oli Antikomintern-sopimuksen vastainen, ja Japani vetäytyi vastalauseena. Sopimuksen salainen lisäpöytäkirja sisälsi jaon, jossa Itä-Eurooppa jäi Saksan ja Neuvostoliiton etupiireihin. Sopimuksen neutraalisuuspykälän vuoksi Saksa pysäytti Italian Suomelle talvisotaan lähettämän avun, muun muassa Fiat G.50 -hävittäjien toimittamisen Neuvostoliiton esitettyä vastalauseen. Saksan valtakunta Neuvostoliittoa käytännössä tukevana oli muodollisesti puolueeton.
Antikomintern-sopimus elvytettiin vuonna 1941 Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon. Siihen liittyivät lopulta Saksa, Japani, Italia, Unkari, Espanja, Mantšukuo, Bulgaria, Kroatia, Tanska, Suomi, Romania, Slovakia ja Nanjingin hallitus Kiinassa.
Jugoslavian kuningaskunnan valtionhoitaja ruhtinas Paul allekirjoitti kolmen vallan sopimuksen 25. maaliskuuta 1941 Wienissä, mutta maassa tapahtui vallankaappaus kolme päivää myöhemmin Ison-Britannian tuella. Tämän seurauksena Jugoslavia ja Kreikka joutuivat miehitetyiksi kesällä 1941. Tämän jälkeen äärioikeistolainen Ustaša julisti Itsenäisen Kroatian valtion osassa miehitettyä Jugoslaviaa, johtajanaan Ante Pavelić.
Italian sosiaalinen tasavalta (Salòn tasavalta) perustettiin 1943 Italian antauduttua liittoutuneille. Saksalaiset kommandot vapauttivat vangitun Benito Mussolinin, joka nousi saksalaisten tuella valtaan Pohjois-Italiassa pääkaupunkinaan Salò.
Johtavat akselivallat:
Pienemmät akselivallat:
Akselivaltojen kanssa taistelleet maat:
Akselivaltojen hallinnassa:
Akselivaltojen hallinnassa olleet maat, jotka osallistuivat sotatoimiin:
Puolueettomat maat, joilla oli hyvät suhteet akselivaltoihin:
Jere Lahti
Jere Kaleva Lahti (s. 3. helmikuuta 1943 Kälviä) on yritysjohtaja, vuorineuvos ja kokoomuksen entinen kansanedustaja kaudelta 2003–2007.
Lahti aloitti työuransa SOK:ssa tukkumyyjäharjoittelijana vuonna 1963 ja eteni aina SOK:n pääjohtajaksi asti. Hän oli pääjohtaja vuosina 1988–2002 ja uudisti yritystä ja sen toimintaa.
Putoamiskiihtyvyys
Putoamiskiihtyvyys (tunnus g) on taivaankappaleen (esimerkiksi Maa) vetovoiman putoaville kappaleille aiheuttama kiihtyvyys. Putoava kappale on maanpinnan suhteen tasaisesti kiihtyvässä liikkeessä (jos ilmanvastusta ei huomioida). Jossain kappaleen putoamisen vaiheessa ilmanvastus kuitenkin kasvaa yhtä suureksi kuin painovoima, eikä kappaleen putoamisnopeus näin ollen enää kasva.
Putoamiskiihtyvyyden arvoksi Maassa määritetään 9,80665 m/s (leveysaste 45), mutta tosiasiassa se vaihtelee maapallon eri kohdissa maapallon pyörimisen ja litistyneisyyden vuoksi. Usein käytetään putoamiskiihtyvyydelle pyöristettyä arvoa 9,81 m/s. Kappaleeseen kohdistuu maapallon pohjoisnavalla ja etelänavalla noin 0,5% suurempi voima kuin päiväntasaajalla.
Putoamiskiihtyvyydelle planeetan pinnalla saadaan likimain oikea arvo seuraavalla kaavalla:
jossa g on putoamiskiihtyvyys, R etäisyys planeetan keskipisteestä, M planeetan massa ja G gravitaatiovakio.
Virhettä aiheuttavat planeetan pyörimisliike ja massan epätasainen jakautuminen.
Lentotekniikassa, etenkin sotilasilmailussa, puhutaan kuormitusmonikerrasta ("gee"stä tai G-voimasta), joka on putoamiskiihtyvyyden monikerta. Lentokoneen rakenteet kestävät sen rakennemassan, sen rahdin ja polttoaineen massat vain tiettyyn rajaan asti. Aerodynaamisten ja propulsiovoimien lisäksi lentokoneeseen vaikuttaa kiihtyvyyskuorma, joka on massan, putoamiskiihtyvyden ja kuormitusmonikertojen määrän tulo.
Hugo Schmeisser
Hugo Schmeisser (s. 24. syyskuuta 1884 – 12. syyskuuta 1953) oli saksalainen asesuunnittelija, joka tunnetaan konepistoolin ja rynnäkkökiväärin kehittäjänä.
Hän työskenteli isänsä Louis Schmeisserin kanssa Bergmannin asetehtaalla ja kehitteli ensimmäisen konepistoolin prototyypin 1916. Ase, joka otettiin käyttöön 1918, sai nimen Bergmann MP18/I tehtaan omistajan Theodor Bergmannin mukaan.
Vuonna 1921 Schmeisser palkattiin Haenelin tehtaalle pääjohtajaksi, jossa hän kehitteli MP18/I:ä sodasta saatujen kokemusten pohjalta, tärkein muutos oli siirtyminen Parabellum-pistoolin 32-patruunaisesta rumpulippaasta 20 tai 32 patruunan tankolippaaseen. Bergmanin myöhempiä MP28-versioita käytettiin ympäri maailmaa. Englannissa valmistettiin 1940-luvun alussa muutaman tuhannen kappaleen erä MP28:n kopiota Lanchester-nimellä. Aseet olivat laivaston käytössä 1960-luvun alkuun asti.
Suomessa asetta käytettiin muun muassa Suojeluskunnan aseistukseen 7,65 x 21 mm Parabellum -kaliiperisena, sekä myöhemmin talvi- ja jatkosodassa tyyppinimikkeellä 900 KP SCHMEISSER. Sitä myös valmistettiin pieni erä Leonard Lindelöfin konetehtaassa.
Laadukas MP38 tunnettiin varsinkin Saksan ulkopuolella Schmeisser-konepistoolina. Tämän aseen suunnittelemiseen ei kuitenkaan Hugo Schmeisser osallistunut, ei myöskään MP38:n massatuotantomallin MP-40:n suunnitteluun.
Schmeisser kehitteli ja valmisti veljensä kanssa MP-40:sta uuden mallin, MP41-nimellä tunnetun puisella tukilla varustetun konepistoolin, joka on suorassa sukujatkumossa MP18, MP28 ja MP-40:n kanssa.
Toisen maailmansodan kallistuessa loppupuolelle Schmeisser kehitteli ensimmäisen rynnäkkökiväärin, Sturmgewehr 44:n. Schmeisser antautui yhdysvaltalaisille joukoille, mutta hänet luovutettiin vangiksi Neuvostoliittoon. Schmeisser osallistui maailman ehkä tunnetuimman rynnäkkökiväärin, AK-47:n suunnittelemiseen. Aseen väitetty kehittäjä Mihail Kalašnikov kuitenkin on itsepintaisesti kieltänyt saaneensa vaikutteita ulkomaisesta aseteknologiasta.
Schmeisser vapautui sotavankeudesta ja palasi Saksaan 9. kesäkuuta 1952, mutta kuoli vuotta myöhemmin keuhkokuumeeseen.
Toy Story – leluelämää
Toy Story – leluelämää ("Toy Story") on yhdysvaltalainen animaatioelokuva vuodelta 1995. Se oli ensimmäinen kokonaan tietokoneella tehty täyspitkä animaatioelokuva ja ensimmäinen tuotantoyhtiö Pixarin pitkä elokuva. Se luotiin Silicon Graphicsin työasemilla. Elokuvassa lelut heräävät henkiin, kun niiden omistajat eivät ole paikalla.
Ohjaaja John Lasseter sai tästä elokuvasta erikois-Oscarin ("Academy Special Achievement Award") 1996. Elokuva valittiin vuonna 2005 Yhdys­valtojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteetti­sesti, historialli­sesti tai kulttuuri­sesti merkittäviä amerikkalais­elokuvia. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Toy Storyn" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Elokuvan päähenkilö on cowboylelu Woody, jonka omistajalla Andyllä on syntymäpäivät. Andy saakin syntymäpäivälahjaksi sen hetkisen mahtavimman uutuuslelun, avaruusrangeri Buzz Lightyearin. Buzz itse ei usko olevansa lelu vaan oikea avaruusrangeri, jonka tehtävänä on pelastaa maapallo ilkeältä keisari Zurgilta. Muut lelut, Woodya lukuun ottamatta, ihastelevat tulokasta, ja Buzzista tulee Andyn uusi suosikkilelu.
Kateellisena Woody toteuttaa suunnitelmansa, jonka seurauksena Buzz putoaa talon ikkunasta pensaaseen. Muut lelut suuttuvat tästä Woodylle luullen häntä tappajaksi ja aikovat hyökätä tämän kimppuun. Paikalle saapuu kuitenkin Andy, joka vie Woodyn autoon. 
Woody ymmärtää, ettei voi palata takaisin taloon, ennen kuin Buzz on hänen mukanaan.
Tällä välin Buzz onnistuu pääsemään autoon, ja hänen ja Woodyn välille syntyy tappelu, jonka seurauksena he putoavat autosta. Kaksikko jää huoltoasemalle ja heidän on tehtävä yhteistyötä päästäkseen kotiin. Aikanaan Buzzkin huomaa, että hän on vain lelu.
Woody ja Buzz joutuvat pahan Sidin kotiin. Hän on tunnettu lelujen tuhoajapoika, ja hänen taloon joutuessaan, on Woodyn ja Buzzin pakko käyttää yhteistyötä, päästäkseen takaisin kotiin. Sid meinaa räjäyttää Buzzin raketilla ilmaan, samaan aikaan kun Andy on juuri lähtemässä uuteen kotiinsa. Woody kuitenkin pelastaa Buzzin Sidin lelujen avulla, ja yhdessä he lähtevät jahtaamaan muuttorekkaa. Woody ei pääse kyytiin, joten Buzz hyppää pois kyydistä. He jäävät jälkeen autosta ja päättävät lähteä raketilla rekan perään. He kiitävät taivaalle ja laskeutuvat turvallisesti Andyn autoon. Hän riemuitsee lelujen löytymistä, ja ottaa molemmat, Buzzin ja Woodyn lempilelukseen.
Suomenkielisen version laulujen taustakuorona toimivat Ulla Hakola-Renko, Päivi Granström ja Päivi Hilska. Ohjauksesta ja käännöksestä vastasi Pekka Lehtosaari.
Soihtuköynnökset
Soihtuköynnökset ("Aeschynanthus") on laaja suku Kaakkois-Aasiasta kotoisin olevia kasveja, joista useita kasvatetaan huonekasveina. Kasvi on saanut nimensä punaisista tai keltapunaisista soihtua muistuttavista kukistaan. Englanninkielisessä maailmassa kasvi tunnetaan paitsi virallisella nimellään "basket vine" ("koriköynnös") myös nimellä "lipstick plant", koska kukan voi ajatella näyttävän huulipunapuikolta.
Soihtuköynnökset ovat pääasiassa köynnöstäviä tai puolittain jäykkävartisia kasveja. Luonnossa useimmat niistä kasvavat sademetsän puiden päällyskasveina.
Huonekasvina soihtuköynnöksen versot voivat kasvaa yli metrin mittaisiksi. Yleisimpien huonekasvilajien lehdet ovat paksut ja nahkeat. Kukat ilmestyvät tiiviinä kimppuina versojen päihin, lajista ja kasvuoloista riippuen keväällä, kesällä tai syksyllä. Joskus soihtuköynnös voi kukkia parikin kertaa vuodessa.
Yleisimmät huonekasvina kasvatetut lajit ovat "A. speciosus" eli borneonkaunotar, "A. parasiticus", "A. radicans" eli jaavankaunotar, "A. pulcher", "A hildebrandii" ja "A. lobbianus". "A. marmoratus" -lajia kasvatetaan koristeellisten lehtiensä vuoksi.
Soihtuköynnökset viihtyvät parhaiten amppelissa valoisassa ja lämpimässä paikassa, noin 20–25 celsiusasteen lämpötilassa. Kasvia ei tarvitse tukea, ellei sen halua kasvavan ylöspäin. Lepokausi talvella viileässä (15–18 celsiusasteessa) ja lähes kuivana edistää seuraavaa kukintaa. Joidenkin lajien kasvatus onnistuu vain kasvihuoneessa.
Soihtuköynnöksiä kastellaan kohtuullisesti, ja lepokauden aikana ne pidetään lähes kuivina. Soihtuköynnökset pitävät suihkuttamisesta kasvukaudella. Jos kasvi on liian kuivana kasvukaudella, se on altis lehtikirvoille. Kukinnan aikana suihkutus ja kasvin siirtely tai käsittely saa kukat putoamaan.
Lannoitusta tarvitaan varsin vähän, ja mullanvaihto uuteen turvepitoiseen multaan riittää 2–3 vuoden välein. Pitkäversoiseksi kasvaneen vanhan yksilön voi leikata.
Soihtuköynnöstä voi lisätä keväällä lepokauden jälkeen pistokkaista tai taivukkaista. Juurtumista edistää noin 25 celsiusasteen pohjalämpö.4. eKUKKA.fi Kasvikirjasto Soihtuköynnökset
Todennus
Todennuksella tarkoitetaan sitä, että käyttäjän tai palvelun identiteetti varmennetaan. Tämä voidaan tehdä jonkun seuraavan perusteella:
Kaksisuuntainen eli keskinäinen todennus tarkoittaa sitä, että kumpikin osapuoli on varma toistensa identiteetistä. Esimerkiksi käyttäjä todentaa itsensä pankille, mutta myös käyttäjä todentaa pankin.
Todennus ei ole sellaisenaan kiistämätön eli palvelu voi väittää todennuksen tapahtuneen mutta ei voi todistaa sitä kolmannelle osapuolelle esimerkiksi oikeudessa.
Salasana
Salasana on keino todentaa käyttäjiä salaisen tiedon avulla. Salasana pidetään salassa niiltä, joille salattavan kohteen käyttö ei ole sallittua. Esimerkiksi sodissa on käytetty salasanoja sallimaan pääsy vartiopaikalle vain tietyille henkilöille. Tässä käytössä Suomen puolustusvoimissa puhutaan tunnussanasta.
Nykyään salasanoja käytetään suojaamaan esimerkiksi tietokonejärjestelmiä, matkapuhelimia, TV-vastaanottimen asetuksia, pankkiautomaatteja ja muita henkilökohtaisia asioita. Nimestään huolimatta salasanan ei tarvitse aina olla sana, vaan se voi myös olla kokonainen lause tai pelkistä numeroista koostuva PIN-koodi.
Järjestelmät eivät tyypillisesti tallenna sanasanoja selväkielisinä, vaan syötetyistä sanasanoista tallennetaan tiiviste, joka on kryptografisesti muodostettu määrämittainen merkkijono, joka on laskettu alkuperäisestä merkkijonosta.
Näin järjestelmä tai sen ylläpitäjä ei tiedä alkuperäistä salasanaa eikä voi myöskään kertoa sitä. Esimerkiksi Unixissa sanasanat on perinteisesti tallennettu 56-bittisellä DES-algoritmilla salattuna. Tuloksena saadaan 13 ASCII-merkkiä pitkä tiiviste. Linux-järjestelmissä on pääasiassa siirrytty pitempään MD5-tiivisteeseen. Verkkosivujen suojauksessa käytettävä .htpasswd käyttää samoja algoritmeja.
Pelkkien tiivisteiden käytössä on tiettyjä heikkouksia. Jos hyökkääjä saa haltuunsa salasanojen tiivisteet, niitä voidaan murtaa sanakirjahyökkäyksellä. Lisäksi hyökkääjällä voi olla valmiiksi muodostetut tiivisteet yleisimmistä salasanoista, joten salasanoja voidaan murtaa pelkästää tunnettuja tiivisteitä hakemalla (ns. ).
Tämän vuoksi salasanoihin lisätään niin sanottu suolaus (). Se on satunnainen merkkijono, joka lisätään sanasanaan ennen tiivisteen muodostamista. Tämä suolaus tallennetaan selväkielisenä ja lisätään käyttäjän syöttämään salasanaan ennen tiivisteen muodostamista. Lyhytkin suola (Unixin cryptissä 2 ASCII-merkkiä) lisää merkittävästi sanakirjahyökkäykseen vaadittujen valmiiden tiivisteiden määrää ja tekee sen tehottomaksi.
Yksinkertaisimmat salasanat voidaan pystyä arvaamaan, ja muut lyhyet salasanat voi mahdollisesti murtaa automaattisesti tietokoneella. Monet järjestelmät rajoittavat virheellisen salasanan syöttämisen määrää tai tiheyttä, jolloin salasanaa voi olla vaikea murtaa suoraan salasanaa pyytävän liittymän kautta.
Murtautuja saattaa kuitenkin saada haltuunsa järjestelmän käyttämän, salasanasta lasketun kryptografisen tiivisteen, jolloin hän saattaa pystyä murtamaan salasanan ilman liittymää laskemalla automaattisesti tiivisteitä eri merkkiyhdistelmille ja vertaamalla niitä alkuperäiseen tiivisteeseen. Riittävän pitkien salasanojen murtaminen ei kuitenkaan onnistu tietokoneellakaan, koska kokeiltavien merkkiyhdistelmien määrä kasvaa liian suureksi. Hyvä salasana onkin tarpeeksi pitkä, mielellään yli kahdeksan merkkiä, ja sisältää myös isoja kirjaimia, numeroita ja erikoismerkkejä.
MenuetOS
MenuetOS on 64-bittisellä Assembly-kielellä kirjoitettu käyttöjärjestelmä, joka on pääosin suomalaisen Ville Mikael Turjanmaan käsialaa. Muita merkittäviä saavutuksia ovat Mike Hibbetin työpanos verkkoliikenteeseen tarvittavien ohjelmien ohjelmoimisessa ja Jarek Pelczarin ponnistukset, joiden ansiosta alustalle on mahdollista ohjelmoida ohjelmia C-ohjelmointikielellä.
Vanha 32-bittinen MenuetOS julkaistiin GNU GPL -lisenssin alaisena. Tämä tapahtui ennen käyttöjärjestelmän uudelleenkirjoittamista 64-bittisille arkkitehtuureille. Uusi 64-bittinen käyttöjärjestelmä on ilmainen, mutta sen mukana ei tule keskeisten komponenttien (kuten esimerkiksi käyttöjärjestelmän ytimen) lähdekoodeja.
Tuomaksen evankeliumi
Tuomaksen evankeliumi voi tarkoittaa seuraavia:
St. Helens (vuori)
St. Helens on Kaskadien vuorijonoon kuuluva tulivuori Skamanian piirikunnassa, Washingtonin osavaltiossa Yhdysvaltojen länsirannikolla. Tutkimusmatkailija George Vancouver nimesi vuoren ystävänsä brittiläisen diplomaatti Alleyne Fitzherbertin mukaan. Alkuperäiskansojen nimet "Lawala Clough" ja "Low-We-Lat-Klah" tarkoittavat savuavaa vuorta. St. Helens on Yhdysvaltain nuorin- ja aktiivisin tulivuori. Sen purkautumiskartio on syntynyt kokonaan viimeisen 2 200 vuoden aikana, ja vanhimmatkin tuhkakerrokset ovat vain 40 000 vuotta vanhoja. Nuoresta iästään huolimatta, vuori on ollut varsin hiljainen, lukuun ottamatta vuosien 1831-1857 välistä aktiivista aikaa. Vuoren rauhallisuus houkutteli lähistölle paljon turisteja retkeilemään ja kalastamaan kristallin kirkkaisiin vesiin. Kaikki kuitenkin muuttui vuoden 1980 purkauksen jälkeen, jonka seurauksena St. Helensistä on tullut maailman tutkituin vuori.
St. Helens luokitellaan nykyään luokan 2 tulivuoreksi, eli tulivuoren kraateriin on kasvamassa uusi magmakupoli, johon liittyy pientä seismistä toimintaa. Toimintaan liittyy myös ajoittain pieniä vesi-, kaasu- ja tuhkapurkauksia.
18. toukokuuta 1980 St. Helens purkautui rajusti räjäyttäen vuoren huipusta 397m pois ja aiheuttaen 57 ihmisen kuoleman. Kuolleiden joukossa oli paikallisia asukkaita, jotka eivät suostuneet poistumaan kodeistaan ennen purkausta, sekä tulivuorentutkija David Johnston, jonka viimeisiksi sanoiksi radiopuhelimessa jäivät: "Se taitaa tapahtua nyt". Tulivuoren tuhkaa laskeutui laajalle alueelle, ja purkaus tuhosi myös suuria metsäalueita. Purkaus tuhosi noin 600 neliökilometriä Washingtonista.
Lokakuussa 2004 St. Helens jälleen antoi merkkejä uudesta rajusta purkautumisesta, alueella oli ollut lukuisia maanjäristyksiä ja kaasupurkauksia, jotka osoittavat laavapatsaan nousevan vuoren sisällä. Alueella pelättiin voimakasta purkausta ja kuumia syöksyvirtauksia. Tulivuoren ympäristö määrättiin evakuoitavaksi 3. lokakuuta.
Faces (festivaali)
Faces on vuotuinen heinä–elokuun vaihteessa Raaseporissa vuodesta 1998 järjestettävä musiikkiin ja kulttuuritoimintaan keskittyvä musiikkifestivaali.
Kun festivaalin taustaorganisaatio, voittoa tavoittelematon Etnokult ry, perustettiin vuonna 1997, perustajajäsenten Börje Mattssonin ja Holger Wickströmin tavoitteena oli järjestää monikulttuurinen festivaali, jossa kaikilla etnisillä ryhmillä olisi mahdollisuus esittäytyä.Kaikki paikat sijaitsevat nykyisen Raaseporin alueella.
Musiikin lisäksi ohjelmisto täyttyy muun muassa tanssista, teatterista, elokuvista, runoudesta, näyttelyistä, työryhmistä ja stand up -komiikasta. 
Tapahtuman yhteydessä ovat katusoiton SM-kisat, lapsille ja lapsenmielisille oma Small Faces sekä Impromptu Freedom Stage. Faces kuuluu Finland Festivals -tapahtumiin.
Festivaalilla on vuosittain vaihtuva teema. Vuonna 2008 teemana oli ”Social warming” (eri kulttuurien ja väestöryhmien toimiminen yhdessä ihmiskunnan ja maapallon pelastamiseksi), vuonna 2009 ”We are the children” (lapset ja lasten oikeudet), 2010 ”We shall overcome” (monikulttuurisuus), 2011 ”Viva la difference” ja vuonna 2012 ”The new spring”.
Tytärfestivaaleja on järjestetty Petroskoissa (Carelian Faces) vuodesta 2003 ja Bosnia ja Hertsegovinassa ensimmäistä kertaa 2006. Tulevaisuudessa yksi mahdollinen uusi festivaalipaikka on Etelä-Afrikka. Järjestäjien tavoitteena on siirtää vastuu ulkomaanfestivaalien järjestelyistä vähitellen paikallisille. Festivaalin johtaja Mattsson on todennut Petroskoin festivaalin alkaneen rullata paikallisten voimin muutaman vuoden jälkeen.
Vuonna 2008 suunniteltiin Faces-tyyppisen festivaalin järjestämisestä Irakin pohjoisosassa Kurdistanissa, maan rauhallisemmassa pohjoisosassa. Festivaalijohtaja Börje Mattsson vieraili Irakissa 2008 maan kulttuuriministerin Falakadin Kakayn kutsumana heinäkuussa keskustelemassa asiasta.