Euroopan kansanpuolue
Euroopan kansanpuolue (, lyh. EPP) on vuonna 1976 perustettu eurooppalainen puolue. Sen perustivat kristillisdemokraattiset puolueet. Myöhemmin puolue on laajentanut jäsenkenttäänsä myös konservatiivisiin ja keskusta-oikeistolaisiin puolueisiin.
EPP on ollut Euroopan parlamentin suurin puolue vuodesta 1999, Eurooppa-neuvoston suurin puolue vuodesta 2002 ja se on myös selvästi suurin puolue nykyisessä Euroopan komissiossa. Eurooppa-neuvoston puheenjohtaja ja Euroopan komission puheenjohtaja tulevat molemmat EPP:stä. Monet Euroopan unionin perustajahahmoista tulivat puoleista, jotka myöhemmin perustivat EPP:n. EU:n ulkopuolella EPP:llä on enemmistö Euroopan neuvoston parlamentaarisessa yleiskokouksessa. EPP on vuorotellut sen keskusta-vasemmistolaisen kilpailijan, Euroopan sosialidemokraattisen puolueen, kanssa Euroopan suurimpana puolueena.
EPP:hen kuuluu suuria puolueita kuten Saksan kristillisdemokraattinen unioni (CDU), Ranskan kansanliikkeen unioni (UMP), Espanjan kansanpuolue (PP) ja Puolan kansalaisfoorumi (PO). Näiden lisäksi EPP:llä on jäsenpuolueita lähes kaikissa EU-maissa Iso-Britanniaa lukuun ottamatta. Suomesta jäseninä ovat Kansallinen Kokoomus ja Kristillisdemokraatit.
Euroopan kansanpuolue on “Euroopan keskustaoikeistolainen poliittinen perhe. Se pyrkii luomaan ihmisiä lähellä olevan arvojen Euroopan, joka perustuu demokratiaan, avoimuuteen ja vastuullisuuteen, sekä vaurauteen, johon päästään edistämällä sosiaalista markkinataloutta.”
EPP:n perustivat 8. heinäkuuta 1976 Luxemburgissa Jean Seitlinger, Belgian silloinen pääministeri Leo Tindemans ja Wilfried Martens. Tindemans oli myös puolueen ensimmäinen puheenjohtaja. Martensista toimi myöhemmin sekä Belgian pääministerinä että EPP:n pitkäaikaisena puheenjohtajana.
On syytä huomauttaa, että jo ennen EPP:n perustamista monet keskusta-oikeistolaiset yhdistykset olivat liikkeellä, ja näitä voidaan pitään EPP:n edeltäjinä. Näihin lukeutavat esimerkiksi 1946 perustettu "Nouvelles Equipes Internationales" sekä Euroopan kristillisdemokraattien unioni vuodelta 1965. Halutessaan historiaa voi jäljittää aina vuonna 1925 perustettuun "Secretariat International des partis démocratiques d'inspiration chrétienne "asti"."
Tärkeä vaihe EPP:n historiassa tapahtui 1990-luvun loppupuolella kun Sauli Niinistö neuvotteli Euroopan demokraattien unionin (EDU) puheenjohtajana puolueen sulautumisen EPP:hen. Lokakuussa 2002 EDU:n toiminta loppui virallisesti, kun puolue tuli osaksi EPP:tä Estorilissa Portugalissa järjestetyssä tilaisuudessa. Niinistö valittiin tunnustuksena toimistaan EPP:n kunniapuheenjohtajaksi samana vuonna.
EPP:n 37 vuoden historian aikana puolueella on ollut viisi puheenjohtajaa:
EPP päivitti puolueohjelmansa Bukarestissa vuonna 2012 järjestetyssä puoluekokokuksessa 20 vuoden jälkeen (EPP puoluekokous Ateenassa 1992) ja hyväksyi poliittisen manifestin, joka sisältää puolueen pääarvot ja politiikan tiivistetysti.
Manifestossa esitellään myös EPP:n tärkeimmät tavoitteet EU:ssa:
Puheenjohtajistoon puolueen korkein päättävä elin. Se päättää puolueen poliittisesesta linjasta ja johtaa puhetta puolevaltuustossa. Puheenjohtajiston muodostavat puolueen puheenjohtaja, 10 varapuheenjohtajaa, kunniapuheenjohtajat, pääsihteeri ja taloudenhoitaja. Euroopan parlamentin EPP-ryhmän puheenjohtaja, Euroopan komission, Euroopan parlamentin ja Eurooppa-neuvoston puheenjohtajat sekä EU:n korkea edustaja (jos he kuuluvat EPP:n jäsenpuolueeseen) ovat puolueen varapuheenjohtajia virkansa puolensa.
Nykyinen puheenjohtajisto valittiin vuoden 2012 Bukarestin puoluekokouksessa. 12. marraskuuta 2013 EPP:n puoluevaltuusto valitsi Joseph Daulin puolueen puheenjohtajiksi. Puheenjohtajisto:
Puoluevaltuusto määrittelee puoleen poliittiset kannat jokaisen puoluekokouksen välillä, päättäen jäsenyyshakemuksista, poliittisista linjoista ja budjetista. Puoluevaltuuston delegaatit tulevat EPP:n jäsenpuolueista, liitännäispuolueista, jäsenjärjestöistä ja ryhmistä.
Puoluevaltuusto kokoontuu vähintään kolme kertaa vuodessa.
Puoluekokous on Euroopan kansanpuolueen ylin päätöksentekoelin. Puoluekokouksen delegaatit tulevat EPP:n jäsenpuolueista, liitännäispuolueista, jäsenjärjestöistä ja ryhmistä.
Puolueen sääntöjen mukaan puoluekokous järjestetään joka kolmas vuosi. Tämän lisäksi puoluekokous järjestetään vuosina, jolloin pidetään europarlamenttivaalit (joka viides vuosi). Myös ylimääräisiä puoluekokouksia voidaan järjestää (ja on myös järjestetty). Todellisuudessa puoluekokous kokoontuu siis useammin kuin joka kolmas vuosi.
Puoluekokous valitsee puolueen puheenjohtajiston (joka kolmas vuosi) sekä päättää tärkeimmistä politiikkaohjelmista, vaaliohjelmista ja periaateohjelmasta.
EPP-päämiehet kokoontuvat säännöllisesti huippukokoukseen ennen Eurooppa-neuvoston kokousta. Huippukokouksen tarkoituksena on löytää yhteinen linja Eurooppa-neuvoston kokousta varten.
Kutsut lähettää EPP:n puheenjohtaja puolueen puheenjohtajistolle, kaikille presidenteille ja pääministereille, jotka ottavat osaa Eurooppa-neuvostoon ja kuuluvat EPP:hen, Euroopan parlamentin puhemiehelle, Euroopan komission ja Eurooppa-neuvoston puheenjohtajille kuin myös EU:n korkealle edustajalle, mikäli he kuuluvat EPP:hen, varapääministereille tai muille ministereille, mikäli kyseisen maan pääministeri ei kuulu EPP:hen, ja mikäli EPP-puolue ei ole hallituksessa, kutsu lähetetään johtavalle EPP-puolueelle oppositiossa.
Samaan tapaan kuin EPP järjestää huippukokouksia ennen Eurooppa-neuvostoa, puolue järjestää ministerikokouksia ennen Euroopan unionin neuvoston kokouksia. Ministerikokouksiin ottavat osaa aihealueen pohjalta kyseiset ministerit, varaministerit, valtiosihteerit ja Euroopan parlamentin jäsenet.
Ministerikokouksia järjestetään 12 eri aiheen ympärillä:EPP:llä on useita työryhmiä eri aihealueiden ympärillä sekä tarpeen mukaan. Puolue myös järjestää tapaamisia EPP-taustaisten Euroopan komission jäsenten kanssa, sekä kutsuu komissaareja huippukokouksiinsa ja ministerikokouksiinsa.
Vuoden 2007 Euroopan tason poliittisia puolueita sääntelevän regulaation muutoksen jälkeen EPP, kuten muutkin europuolueet, ovat vastuussa Euroopan laajuisen vaalikampanjan järjestämisestä europarlamenttivaalien yhteydessä. Lissabonin sopimuksen mukaan EPP:llä, kuten muillakin europuoulueilla, on oltava kampanjan yhteydessä ehdokas Euroopan komission puheenjohtajaksi.
EPP:llä on puheenjohtajan paikka kahdessa kolmesta Euroopan unionin instituutiosta: Euroopan komission puheenjohtajana toimii Jean-Claude Juncker (CSV) ja Eurooppa-neuvoston puheenjohtajana toimii Donald Tusk (PO).
Euroopan kansanpuolueella on 10 valtionpäämiestä 28:sta, jotka ottavat osaa Eurooppa-neuvostoon. He kokoontuvat EPP:n huippukokouksiin Eurooppa-neuvoston edellä.
EPP:llä on suurin ryhmä Euroopan parlamentissa. Siihen kuuluu 219 jäsentä. Ryhmän puheenjohtajana Euroopan parlamentissa toimii saksalainen europarlamentaarikko Manfred Weber. Parlamentin 14:stä varapuheenjohtajan paikasta EPP:n ryhmällä on kuusi.
Eija-Riitta Korhola ei ollut koko kautta kokoomuksen europarlamenttiryhmässä, vaan siirtyi siihen sen jälkeen, kun Suomen Kristillinen Liitto vaihtoi nimensä Suomen Kristillisdemokraateiksi. Eija-Riitta Korhola vaihtoi lopulta myös puoluetta ja tuli valituksi uudelleen eurokansanedustajaksi Kansallisen Kokoomuksen vaalilistalta. Eurokansanedustaja Ari Vatanen vaihtoi ranskalaiseen puolueeseen ja tuli valituksi ranskalaisessa pitkien listojen vaalissa europarlamenttiin. Sirpa Pietikäinen nousi europarlamenttiin Alexander Stubbin siirtyessä ulkoministeriksi. Petri Sarvamaa nousi parlamenttiin Ville Itälän tilalle tämän siirryttyä Luxemburgiin Euroopan tilintarkastustuomioistuimeen.
EPP:llä on liitännäis- ja tarkkailijajäsentensä kautta neljä valtionpäämiestä Euroopan maissa, jotka eivät kuulu EU:hun. Myös heidät kutsutaan EPP huippukokouksiin.
Euroopan kansanpuolueen ryhmä Euroopan neuvoston parlamentaarisessa yleiskokouksessa puolustaa sananvapautta, ideoiden vapaata liikkuvuutta ja uskonnollista suvaitsevaisuutta. Ryhmä edistää läheisyysperiaatteen käyttöän, paikallista autonomiaa, sekä puolustaa kansallisia, sosiaalisia ja muita vähemmistöjä. Ryhmän puheenjohtajana toimi espanjalainen Pedro Agramunt.
Euroopan kansanpuolueen ryhmään Euroopan neuvoston parlamentaarisessa yleiskokouksessa kuuluu myös jäseniä muista kuin EPP-jäsenpuolueista, kuten Patriotic Union (Liechtenstein), the Progressive Citizens' Party (Liechtenstein), the National and Democratic Union (Monaco) sekä Serbian Progressive Party.
"EPP:n ja samanmielisten" ryhmä Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestön (ETYJ) parlamentaarisessa yleiskokouksessa on järjestön aktiivisin poliittinen ryhmä. Ryhmä tapaa säännöllisesti. EPP ryhmän jäsenet osallistuvat vaalitarkkailutehtäviin ja ovat sitoutuneet edistämään demokraattisia arvoja ja käytäntöjä. Ruotsalainen Walburga Habsburg Douglas on ryhmän puheenjohtaja. Varapuheenjohtajina toimivat: Consiglio Di Nino (Kanada), Vilija Aleknaitė Abramikiene (Liettua), Laura Allegrini (Italia) and George Tsereteli (Georgia).
Ryhmään kuuluu myös jäseniä EPP:n ulkopuolisista puolueista. Näihin lukeutuvat mm. seuraavat: Patriotic Union (Liechtenstein), Union for the Principality (Monaco), Iso-Britannian konservatiivipuolue, Kanadan konservatiivipuolue sekä Yhdysvaltain republikaaninen puolue.
EPP:llä on ryhmä Naton parlamentaarisessa yleiskokouksessa. Aktiiviseen ryhmän puheenjohtajana toimii saksalainen Karl Lamers, joka toimii myös Naton yleiskokouksen puhemiehenä. Ryhmään kuuluu myös jäseniä Kanadan konservatiivipuolueesta ja Yhdysvaltain republikaanisesta puolueesta.
EPP:llä on läheiset suhteet International Republican Institute (IRI) kanssa. Yhdysvaltain hallituksen rahoittaman järjestön tarkoituksena on edistää demokratiaa ja demokratisoitumista.
EPP:n entinen puheenjohtaja Wilfried Martens kannatti senaattori John McCainia Yhdysvaltain presidentiksi vuoden 2008 vaaleissa. (McCain on myös IRI:n puheenjohtaja).
Martens ja McCain ottivat vuonna 2011 yhdessä kantaa Ukrainan tilanteeseen, ilmaisten huolensa maan demokratian tilaan ja entisen pääministerin Yulia Tymoshenkon oikeudenkäyntiin, jota värittivät poliittiset motiivit.
EPP on kahden keskusta-oikeistolaisen globaalin verkoston Euroopan siipi: International Democrat Union (IDU) ja Christian Democrat International (CDI).