Paštut
Paštut, vanhemmilta nimityksiltään myös pataanit tai afgaanit, ovat etninen ryhmä pääasiassa Pakistanin länsi- ja pohjoisosissa, sekä Afganistanin itä- ja eteläosissa. Paštut puhuvat paštun kieltä ja he ovat säilyttäneet vahvan heimorakenteen, sekä paštunwali-kunniakäsityksen. Uskonnoltaan paštut ovat pääasiassa sunnalaisia muslimeja.
Afganistanissa paštut muodostavat nykyisin arviolta 38,5 % väestöstä ja Pakistanissa noin 17,9 %. 2000-luvun alussa arvioitiin Afganistanin paštujen määräksi noin 11 miljoonaa ja Pakistanin määräksi 25 miljoonaa. Pakistanin ja Afganistanin paštualueet jakaa niin sanottu Durand-linja, joka solmittiin aikanaan Afganistanin ja tuolloin Intian niemimaata hallinneiden brittien välillä. Pakistanissa paštuja on lukumääräisesti enemmän, mutta maan suuremman asukasluvun takia koko väestöstä he muodostavat Afganistania pienemmän vähemmistön. Afganistanissa paštut asuttavat etenkin maan itä- ja eteläosia. Pakistanissa heitä asuu maan länsi- ja pohjoisosissa. Paštutaustaisia maahanmuuttajayhteisöjä löytyy myös esimerkiksi Iranista, Intiasta ja Persianlahden maissa.
Paštujen perimätiedon mukaan he polveutuvat Israelin kuningas Saulin "Afghana"-nimisestä pojanpojasta. Todellisuudessa paštuilla ei ole yhtenäistä alkuperää, vaan nykyiset paštut ovat muodostuneet useiden taustaltaan erilaisten ryhmien omaksuttua historiansa aikana paštuidentiteetin ja kielen. Tyypillisesti ryhmät ovat sulautuneet paštuihin ryhmien välille muodostuneiden sukulaisuussuhteiden kautta. Paštujen historiallisena ydinalueena on pidetty Sulaimanvuoristoa, jolla lienee kuitenkin aikanaan ollut useita eri iranilaisia kansaryhmiä. Lähialueella vaikuttaneet hallitsijat palkkasivat alueen asukkaita sotilaiksi armeijoihinsa ja heitä taisteli esimerkiksi hindulaisten radžputien ja islamilaisten ghuridien armeijoissa 1100-luvun loppupuolella. Heistä kaikki eivät siis liene vielä tällöin omaksuneen islamia. Vuoriston eri kansanryhmät sulautuivat ajan myötä paštuihin ja samalla persiankielinen nimitys "afgaani" alkoi viitata nimenomaan paštuihin. Kun alueesta tuli osa Delhin sulttaanikuntaa paštut alkoivat nousta merkittäviin asemiin valtakunnan hallinnossa. Sulttaanikunnan loppukaudella Bahlul Lodi perusti paštutaustaisen Lodien dynastian, joka hallitsi sulttaanikuntaa vuoteen 1526 saakka.
timuridien kaudella paštuista muodostui myös Afganistanin alueen hallitseva kansanryhmä. Muutos tapahtui ilmeisesti muuttoliikkeenä, jota ei kuitenkaan tunneta kovin selvästi. Paimentolaisuutta harjoittaneet paštut vaelsivat ensin Kandahariin ja sieltä edelleen Kabuliin ja Khaibarsolan läpi Peshawariin. Samalla heihin sulautui paikallisia kansoja. Paštut aiheuttivat ajoittain ongelmia Intian niemimaalla hallinneelle Suurmogulien valtakunnalle, joiden hallitsijat joutuivat sotimaan esimerkiksi militanttia raušanija-liikettä vastaan 1500- ja 1600-luvulla. Toisaalta heillä oli suuri merkitys myös mogulivaltakunnan koneistossa ja erityisesti sen sotavoimissa. 1600-luvulla vaikutti myös useita suuria pašturunoilijoita, kuten Afganistanin kansallisrunoilijana pidetty Khušal Khattak, soturirunoilija 'Abd al-Rahman ja naisrunoilija Nazo Tokhi. Paštun kielestä alkoi muodostua kirjakieli, mutta sen merkitys ei kuitenkaan ohittanut perinteisempää persian kieltä. Sittempi mogulivaltakunnan ja sen kilpailijan safavidien persian heikentyminen mahdollisti itsenäiset paštuhallitsijat. 1700-luvun alussa paštujen Ghelzai-heimon Hutak-dynastia hallitsi Afganistania ja osia Persiasta. Hutak-dynastia kärsi tappion Nadir Šahille, jonka kuoleman jälkeen nuori Abdali-ylimys Ahmad Šah Dorrani perusti Dorrani-valtakunnan. Afganistanilaisessa historiankirjoituksessa häneen viitataan usein paštujen yhdistäjänä.
Ahmad Šahin valtakunta oli muodoltaan löyhä eri paštuheimojen yhteenliittymä. Niin sanotun suuren pelin aikana valtakunnasta eli nykyisestä Afganistanista tuli puskurivyöhyke Venäjän ja brittien hallitseman Intian välillä. Vuonna 1893 solmitussa Durand-linjassa emiiri 'Abd al-Rahmanin ja brittien välillä vakiintui raja, joka jätti suuren osan paštualeuista brittien hallitsemaan osaan. 'Abd al-Rahman vakiinnutti valtaansa siirtämällä paštuheimoja hazarojen maille Hazaradžatiin, sekä turkkilaisten kansojen ja tadžikkien perinteisille maille Pohjois-Afganistaniin. Britit tekivät osasta alueesta puskurivyöhykkeen, jota hallitsivat autonomiset heimot. Alue tunnettiin yksinkertaisesti Heimoalueina ja sittemmin Pakistanin heimoalueina. Brittien luopuessa Intiasta 1940-luvulla nostettiin esiin ajatus niin sanotusta Paštunestanista, eli paštujen valtiosta. Intian jakaantuessa eri provinssit saivat äänestää liittymisestä Intiaan tai Pakistaniin, jolloin paštualueelle haluttiin vastaava vaihtoehto itsenäisyydestä tai liittymisestä Afganistaniin. Britit eivät kuitenkaan taipuneet, vaan Heimoalueiden ja Luoteisprovinssien (nyk. Khyber Pakhtunkhwa) vaihtoehdoiksi jäi liittyminen muslimienemmistöiseen Pakistaniin.
Paštut voidaan jakaa eri heimoihin ja heimorakenne on säilynyt vahvana nykypäivään saakka. Heimorakenteen tärkein tekijä on sukulaisuussuhde ja kutakin heimoa määrittää periytymislinjat, joiden kautta kukin eri ryhmä polveutuu yhteisestä esi-isästä. Heimoja pienempiä ryhmiä ovat klaanit, alaklaanit ja edelleen perheet. Heimot voivat muodostaa myös suurempia heimokonfederaatioita. Tärkeä tekijä paštujen identiteetissä on paštunwali-niminen kunniakäsitys. Paštunwalin kaltaisen kunniakäsitykset ovat suhteellisen tyypillisiä paimentolaiskansoille ja paštunwali painottaa esimerkiksi vieraanvaraisuuden ja turvapaikan loukkaamattomuuden tärkeyttä.
Uskonnoltaan suurin osa paštuista on sunnimuslimeja. Jotkin alaheimot harjoittavat myös islamin toista suurta suuntausta šiialaisuutta. Paštujen nykyinen pääelinkeino on maanviljely, mutta paimentolaisuudella on ollut historiallisesti huomattava merkitys. Afganistanin puolipaimentolaisesta väestöstä käytetään nimitystä kuči ja huomattava osa heistä on taustaltaan paštuja.