hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Le Mans Prototype
Le Mans Prototype eli LMP on ainoastaan kilpa-autoilutarkoitukseen suunniteltujen rata-autojen luokka. LMP-autoja käytetään Ranskan Le Mansin 24 tunnin ajoissa, Euroopan Le Mans Series -sarjassa sekä Pohjois-Amerikan American Le Mans Series -sarjan kisoissa. Autojen keskinäisen tunnistamisen helpottamiseksi ja järjestyksen tiedottamiseen autoihin on kiinnitetty LMP1:iin punaiset kilpailunumerot ja johtoauton lamput, LMP2:iin vastaavasti siniset. Kilpailuissa mukana olevilla GT-luokan autoilla on vihreät (GT1) tai keltaiset (GT2) väritunnisteet.
Protyyppiautoja pidetään maailman kalleimpina urheiluautoina pois lukien F1:t, ja niissä on hyödynnetty uusinta teknologiaa, kuten hybridit.
LMP-luokka tuli vuonna 1995 aikaisemman 1980-luvulta peräisin olevan C-ryhmän tilalle.
C tuli englannin kielen sanasta "consumption", kulutus, sillä C-ryhmän autojen polttoaineenkulutusta oli rajoitettu siten, että C-ryhmän autojen tuli 1 000 kilometrin kilpailuissa tehdä 5 välitankkausta ja 24 tunnin ajoissa 25 tankkausta. Toisin kuin LMP-luokassa, C-ryhmän autojen säännöt olivat väljemmät ja moottorin virittäminen oli vapaampaa. Muun muassa turboahdin oli sallittu.
C-ryhmän autot olivat erittäin nopeita, ja kehityksen jatkuessa kuljettajien turvallisuus vaarantui. Vuonna 1989 Mercedes Sauber C9 -auto saavutti Le Mansin radan Mulsanne -suoralla yli 400 kilometrin tuntinopeuden, ja järjestävä seura "Automobile Club de l’Ouest" joutui lisäämään pitkälle suoralle kaksi shikaania nopeuksien rajoittamiseksi. Viimeisen kerran C-ryhmän autoilla ajettiin Le Mansin 24 tunnin kilpailussa vuonna 1994.
Vuonna 2006 tehtiin moottoriurheilun historiaa kun Audi voitti Le Mansin 24 tunnin ajon 5,5-litraisella dieselmoottorisella Audi R10:lla.
LMP-luokkia on nykyään kaksi:
Edellä mainittujen lisäksi euroopan Le Mans Series ajattaa spec-mallisia Formula Le Mans (FLM) -prototyyppejä ja ALMS Challenge (LMPC) -mallejaan.
Aikaisemmin LMP-luokka jaettiin LMP900-, LMP675- ja LMGTP (katetut autot) -luokkiin.
Le Mans
Le Mans on kaupunki Sarthejoen varrella Ranskassa. Se sijaitsee Pays de la Loiren hallintoalueella ja on Sarthen departementin pääkaupunki. Kaupungissa on 142 626 asukasta (vuonna 2010).
Paikalla oli antiikin aikana roomalainen kaupunki "Vinidium" Gallia Lugdunensisin provinssissa. 200-luvulla rakennettu amfiteatteri on yhä näkyvissä kaupungissa. 1000-luvulla Le Mans toimi Anjoun ja Normandian hallitsijoiden kamppailukenttänä.
Autourheilun harrastajat tuntevat kaupungin Le Mansin 24 tunnin ajosta, joka on 24 tuntia kestävä autokilpailu ja yksi maailman tärkeimmistä urheilutapahtumista. Kilpailussa on tavoitteena vuorokauden yhtämittaisessa ajossa ajaa pisin mahdollinen matka. Kilpailu ajetaan Circuit de la Sarthen radalla lähellä Le Mansin kaupunkia.
Kilpailusta on myös tehty dokumenttien lisäksi Lee H. Katzinin ohjaama fiktiivinen elokuva Le Mans. Elokuva valmistui vuonna 1971 ja sen pääosassa on Steve McQueen. Kisaa on käyty vuodesta 1923 saakka.
Tom Kristensen
Tom Kristensen (s. 7. heinäkuuta 1967 Hobro) on tanskalainen entinen kilpa-autoilija. Hän on yhdeksänkertainen Le Mansin 24 tunnin ajon voittaja vuosilta 1997, 2000-2005, 2008 ja 2013.
Kristensen aloitti uransa Karting-sarjoissa vuonna 1984. Hän voitti useita eri Karting-luokkien mestaruuksia. 1989 Kristensen siirtyi Saksan Formula 3 -sarjaan ja vuonna 1991 hän onnistui voittamaan sarjan mestaruuden. Vuonna 1993 Kristensen voitti Japanin Formula 3 -sarjan mestaruuden. Vuodet 1994-1995 Kristensen ajoi Japanin Formula 3000 sijoittuen viimeisenä vuotena sarjan kolmanneksi. Samana vuonna hän ajoi Japanin Touring Car -sarjaa. Vuodet 1996-1997 Kristensen kilpaili Formula 3000 -sarjassa sijoittuen viimeisenä vuotena sarjan kuudenneksi. Vuonna 1998 Kristensen toimi Formula 1 -talli Tyrrellin testikuljettajana. Samana vuonna hän kilpaili Saksan Supertouring -sarjassa.
Vuonna 2000 Kristensen kilpaili British Touring Car Championship -sarjassa. Hän voitti siellä kolme kilpailua sijoittuen sarjan seitsemänneksi. Vuodet 2001-2002 Kristensen kilpaili American Le Mans Series -sarjassa voittaen sarjan mestaruuden vuonna 2001 yhdessä Rinaldo Capellon kanssa.
Vuodet 2004-2011 Kristensen on kilpaillut DTM-sarjassa Audilla. Parhaaksi sijoitukseksi jäi sarjan kolmas sija vuosilta 2005 ja 2006. Vuonna 2007 Kristensen joutui vakavan näköiseen onnettomuuteen DTM-kilpailussa Hockenheimissa. Hän pyörähti, minkä jälkeen toinen kuljettaja osui hänen autoonsa. Hän oli kolme kilpailua sivussa ja palasi myöhemmin takaisin ajohommiin.
Vuodet 2012-2014 Kristensen kilpaili FIA World Endurance Championship -sarjassa. Vuonna 2013 Kristensen voitti Allan McNishin ja Loïc Duvalin kanssa koko sarjan mestaruuden.
Kristensen on voittanut Le Mansin 24 tunnin ajon peräti yhdeksän kertaa. Voitoista kuusi on tullut peräkkäisinä vuosina 2000–2005. Ensimmäinen voitto tuli vuonna 1997 TWR-Porschella, 2000-2002 Audi R8:lla yhdessä Frank Bielan ja Emanuele Pirron kanssa, 2003 Bentleyllä Rinaldo Capellon ja Guy Smithin kanssa, ja kaksi seuraavaa jälleen Audilla 2004 Capellon ja Seiji Aran kanssa ja 2005 JJ Lehdon ja Marco Wernerin kanssa. Viimeisin voitto tuli Audilla 2008 Capellon ja Allan McNishin kanssa. Viiden vuoden tauon jälkeen vuonna 2013 Kristensen voitti jälleen Le Mansin kilpailun Audilla yhdessä Allan McNishin ja Loïc Duvalin kanssa. Menestyksensä ansiosta hän on saannut itselleen lempinimen "Mr Le Mans".
Le Mans voittojen lisäksi Kristensen on voittanut myös Sebringin 12 tunnin ajon kuuteen otteeseen. Hän on osallistunut urallaan myös Span 24 tunnin ajoon.
Vuonna 2002 Kristensen valittiin Tanskan vuoden urheilijaksi. Vuonna 2014 Kristensen ilmoitti lopettavansa kilpauransa vuoden päätteeksi.
Ilamatepec
Ilamatepec, myös Santa Ana, on korkein (2381 metriä) tulivuori El Salvadorissa. Ilamatepec purkautui rajusti 1. lokakuuta 2005, sylkien tuhkaa ja kiviä 1,5 kilometrin päähän. Ilamatepec sijaitsee 70 km länteen San Salvadorista. Tätä ennen Ilamatepec purkautui varmasti vuonna 1904 ja vahvistamattomien tietojen mukaan myös 1920.
Vuoden 2005 purkauksen seurauksena kaksi henkilöä menehtyi, purkauksen jälkeiset rankkasateet aiheuttivat mutavyöryjä, jotka surmasivat 31 henkilöä.
Bumba (Kongon demokraattinen tasavalta)
Bumba on kaupunki Kongon demokraattisessa tasavallassa. Se sijaitsee maan pohjoisosassa ja Kongo-joella. Bumbasta kulkee rautatie Isiroon. 
Vuonna 2004 kaupungissa oli vajaat 90 000 asukasta.
Luettelo Uuden-Seelannin saarista
Tämä on luettelo Uuden-Seelannin saarista.
Luettelo Intian saarista
Tämä on luettelo Intian saarista.
Andamaanit
Andamaanit on Bengalinlahdella sijaitseva Intialle kuuluva saaristo, joka on osa suurempaa Andamaanien ja Nikobaarien saariryhmää. Andamaanien asukasluku on noin 314 100 (2001). Saarten suurin kaupunki on Port Blair.
Andamaanit koostuu 550 saaresta, joista 26 on asutettuja. Saarilla on maapinta-alaa yhteensä 6 408 neliökilometriä. Saariketjun pituus on 352 kilometriä. 
Saarten alkuperäisasukkaat, joita ei ole paljon jäljellä, puhuvat andamaanilaisia kieliä. Ne jaetaan Isojen Andamaanien (Great Andamanese) ja Pienten Andamaanien kieliin.
Nikobaarit
Nikobaarit ovat Intialle kuuluva saariketju Intian valtamerellä. Ne ovat osa Andamaaneja ja Nikobaareja. Nikobaarit koostuvat 22 saaresta. Saarten maapinta-ala on yhteensä 1 841 neliökilometriä. Nikobaareilla on noin 42 026 asukasta (2001). Noin 65 % asukkaista on alkuperäisväestöä. Loput ovat muuttaneet pääasiassa muualta Intiasta sekä Sri Lankasta.
Saariryhmän nimi tullee Chola-dynastian aikaisesta nimestä saarille: Nakkavaram, joka tarkoittaa tamiliksi "alastonta miestä".
Nikobaarit sijaitsevat Andamaanien saariston eteläpuolella ja alle 200 kilometriä luoteeseen Sumatran saaresta. Intian eteläisin kohta, Indira Point, sijaitsee Great Nicobar -saarella. Samalla saarella on saariryhmän korkein kohta Mount Thullier (642 metriä).
Nikobaarien saaret jakautuvat kolmeen ryhmään:Saarten uskotaan olleen asutettuja tuhansia vuosia. Alkuperäisväestö puhuu kuutta muihin mon-khmer-kieliin kuuluvaa nikobaarikieltä. Great Nicobarin eteläkärjessä asuva pieni alkuperäisheimo shompenit ovat ainakin kahden tutkimuksen mukaan itsenäisiä Kaakkois-Aasian mesoliittisen kauden metsästäjä-keräilijöiden jälkeläisiä. Shompenit puhuvat ainakin kahta luultavasti isolaattikieltä, jotka ilmeisesti eivät ole sukua nikobaarikielille eivät ehkä edes toisilleen.
Kolonialismin historia Nikobaareilla alkoi 1756. Silloin Tanskan Itä-Intian kauppakomppania hallitsi silloin Frederiksøerne-nimellä tunnettuja saaria mantereelta Tranquebarista (nykyisin Tharangambadi) ja perusti tukikohdan Great Nicobarille. Vuonna 1760 tukikohta siirrettiin Kamortan saarelle. Tanskan kuninkaan aloitteesta herrnhutilaiset lähetyssaarnaajat yrittivät perustaa tukikohdan Nancowryyn vuonna 1766, mutta saarten asuttaminen keskeytyi useaan otteeseen malariaepidemioiden takia. Vuosina 1778–1783 Itävalta yritti perustaa siirtokunnan saarille erehdyttyään luulemaan, että Tanska oli unohtanut saaria koskevat vaatimuksensa. Tanskalaiset hylkäsivät viimeiset siirtokuntansa saarilla vuonna 1848. Tanskan hallinta saarilla päättyi virallisesti 16. lokakuuta 1868, kun maa myi oikeutensa Britannialle. Vuonna 1869 saarista tuli osa Brittiläistä Intiaa.
Toisen maailmansodassa vuosina 1942–1945 saaret olivat japanilaisten miehittämiä.
Harald Kaunotukka
Harald Kaunotukka (, , , 850–933) oli Norjan perustaja ja ensimmäinen kuningas. Hän oli Norjan kuninkaana vuosina 872–931.
Harald oli Norjan kaakkoisosan hallitsijan Halvdan Mustan poika, ja seurasi isäänsä jo kymmenvuotiaana. Harald Kaunotukka valloitti 866 useita pikkukuningaskuntia, ja vuonna 872 hän julistautui koko Norjan kuninkaaksi. Tosiasiassa Harald hallitsi lähinnä Norjan rannikkoalueita, muualla todellista valtaa käyttivät paikalliset päälliköt. Haraldin kova hallinto ja ankara verotus ajoivat useita mahtimiehiä maasta, muun muassa Islantiin, Skotlantiin ja Irlantiin. Näin Harald osaltaan oli myötävaikuttamassa viikinkiretkien kasvuun. Harald Kaunotukka valloitti myös Orkneysaaret ja Shetlannin.
Haraldin valtakauden loppuaikoja varjostivat hänen lukuisten poikiensa keskinäiset taistelut vallasta. Vanheneva Harald luovutti ylimmän vallan suosikilleen Eerik Verikirveelle, joka hallitsi kuninkaana isänsä rinnalla.
Harald Kaunotukka esiintyy päähenkilönä televisiosarjassa "Viikingit". Häntä esittää näyttelijä Peter Franzén.
Antipodisaaret
Antipodisaaret () ovat Uudelle-Seelannille kuuluva asumaton saariryhmä Uuden-Seelannin pääsaarten eteläpuolella. Ne sijaitsevat 650 kilometriä Stewartinsaaresta kaakkoon. Saariryhmän pääsaari on pinta-alaltaan 60 neliökilometriä. Lisäksi Antipodisaariin kuuluu kahden neliökilometrin Bollons Island, joka sijaitsee pääsaaresta pohjoiseen, sekä useita pienempiä luotoja.
Nimensä Antipodisaaret ovat saaneet siitä, että ne sijaitsevat vastakkaisella puolella maapalloa kuin Greenwich. Basalttinen pääsaari kohoaa merestä jyrkästi yli 400 metrin korkeuteen. Antipodisaaret löysi englantilainen Henry Waterhouse vuonna 1800.
Togo (täsmennyssivu)
Togo tarkoittaa seuraavia:
Ewen kieli
Ewe (éwé) on Ghanassa ja Togossa puhuttava nigeriläis-kongolainen kieli. Sitä puhuu äidinkielenään yli kolme miljoonaa ihmistä. Ewe on tonaalinen kieli. Kielen tutkijoihin kuuluu muun muassa saksalainen Diedrich Hermann Westermann, joka julkaisi useita ewen kielen sanakirjoja ja kielioppeja. Eweä kirjoitetaan latinalaisilla aakkosilla. Kielen murteita ovat anglo, awuna, hudu ja kotafoa.
Eerik Verikirves
Eerik Verikirves (Erik I Haraldsson, 895–954) oli Norjan kuningas noin 930–935 ja Northumbrian kuningas 948 sekä 952–954.
Eerik asui pitkään maanpaossa Skotlannissa. Sieltä palattuaan hän murhasi kaksi veljeään raivaten näin tiensä koko Norjan kuninkaaksi. Hän lienee saanut liikanimensä "Verikirves" juuri näistä surmista. Eerik hallitsi Norjaa iäkkään isänsä Harald Kaunotukan kanssahallitsijana. Valta oli kuitenkin käytännössä yksin Eerikin käsissä Haraldin viimeisinä vuosina.
Eerik hallitsi julman yksinvaltiaan tavoin, mikä nostatti ylimystön vastustamaan häntä. Eerikin nuorempi veli Haakon palasi Englannista saatuaan tiedon isänsä kuolemasta ja saavutti pian ylimystön luottamuksen. Haakon valittiin uudeksi kuninkaaksi. Eerik yritti pitää kruunun itsellään, mutta joutui vetäytymään Orkneysaarille. Eerik oli lyhyen aikaa Northumbrian hallitsijana vuonna 948, mutta hänet karkotettiin. Hän teki paluun vuonna 952, mutta karkotettiin uudelleen vuonna 954, kun Englannin kuningas Edred valloitti Northumbrian. Eerik surmattiin Stainmoressa samana vuonna.
Ace Ventura – luonto kutsuu
Ace Ventura – luonto kutsuu () on Steve Oedekerkin ohjaama komediaelokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1995. Elokuva kertoo yksityisetsivä Ace Venturasta (Jim Carrey), joka on erikoistunut kadonneiden eläinten etsimiseen. Elokuva on menestyksekäs jatko-osa vuoden 1994 elokuvalle "Ace Ventura – lemmikkidekkari".
Epäonnistuneen pesukarhun pelastusyrityksen jälkeen Ace Ventura joutuu hermoromahduksen partaalle ja vetäytyy tiibetiläiseen munkkiluostariin. Afrikkalainen lähetyssaarnaaja Fulton Greenwall kuitenkin pyytää häntä etsimään pyhää eläintä, joka on kahden afrikkalaisheimon (rauhaarakastavan Wachati-heimon ja sotaisan Wachutu-heimon) välisten naimakauppojen kiistakappaleena. Yhdessä uskollisen kapusiiniapinansa Spiken kanssa Ace matkaa Afrikkaan aloittaakseen etsiväntyönsä. Tehtävässä on vain yksi vika: pyhä eläin osoittautuu harvinaiseksi valkoiseksi lepakoksi, ja valitettavasti Ace kärsii pahasta chiroptofobiasta eli lepakonpelosta.
Geffen Records
Geffen Records on David Geffenin vuonna 1975 perustama levy-yhtiö. Geffen oli alun perin osa Warner Brothers Recordsia, kunnes MCA osti sen vuonna 1990. Nykyään se on osa Universal Music Groupia.
Artisteja, joiden albumeita Geffen Records on julkaissut:
Vääpeli Körmy ja marsalkan sauva
Vääpeli Körmy ja marsalkan sauva on Ere Kokkosen kirjoittama ja ohjaama vuonna 1990 valmistunut sotilasfarssi. Se kertoo kunniakkaasta, pääesikunnan unohtamasta sissikomppaniasta sekä sen "äidistä", vääpeli Körmystä.
Elokuva on esitetty Yle TV2 -kanavalla kuusiosainena minisarjana vuosina 1993, 1996, 2001 ja 2011 sekä kokonaisena elokuvana vuonna 2009. Vuodenvaihteessa 2015–2016 sarja esitettiin Yle TV1:llä. Elokuva on julkaistu VHS:nä ja DVD:nä.
Ere Kokkosen kertoman mukaan elokuvan käsikirjoituksessa käytettiin joitakin Uuno Turhapuro armeijan leivissä -elokuvaan alun perin suunniteltuja ideoita, jotka eivät päätyneet Uunon lopulliseen käsikirjoitukseen.
Räyhänrannan varuskunta Päijät-Hämeessä on unohtunut pääesikunnan ylennysruletissa pahemman kerran. Varuskunnan toimintaa pyörittää käytännössä enää sissikomppania, joka saa koulutettavakseen valtakunnan hankalimmat alokkaat.
Korpisoturien kunniaa ylläpitävän vääpelin tiukka kuri ei ole kaikkien alokkaiden mieleen, ja helpottaakseen palvelusurakkaansa joukon neropatti ja bisnesmies Friman keksii yhden jos toisenkin vempeleen, mukaan lukien styroksisen kranaatinheittimen sekä sähkömoottorilla avustetun armeijan polkupyörän.
Tarinan taustalla pyörivät marsalkan sauvan voittamiseen tähtäävän sotilaskilpailun lisäksi myös everstinrouvan perintökalut, tinatuopit, jotka alokas Hakkarainen sai vastuulleen toimitettavaksi kaupunkiin puhdistettavaksi alokas Sulosen lähtiessä mukaan kartaksi. Kultasepänliikkeen konkurssin myötä tuopit kuitenkin huutokaupattiin, ja palveluksensa ohella Hakkaraisen on yritettävä hankkia tuopit takaisin. Naiset ja lomakiellot mutkistavat tuoppien takaisin saantia.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Esko Rautakorpi sanoo elokuvaa huonosti käsikirjoitetuksi ja kömpelösti toteutetuksi ja antaa sille tähtien sijasta pommin, mikä vastaa sanallista arviota ”täysin epäonnistunut tekele”.
Tonaalisuus
Tonaalisuus on musiikissa käytetty järjestelmä, joka määrittelee eri sävelkorkeuksien hierarkkiset suhteet johonkin keskeiseen säveleen eli toonikaan nähden. Tonaalisuuden vastakohta on atonaalisuus, jossa tonaalisista keskuksista on luovuttu.
Yleensä tonaalisuudella viitataan länsimaisessa musiikissa yleisimpiin duuri- ja molliasteikkoihin, joissa sävelet ovat tarkasti määritellyissä suhteissa toonikaan. Laajemmin tonaalisuudella voidaan tarkoittaa diatoniseen asteikkoon perustuvaa musiikkia yleensä.
Tonaalisuus on kuitenkin käsitteenä hyvin monitulkintainen. Kolmisointurakenteet eivät välttämättä luo tunnetta tonaalisesta keskuksesta ja toisaalta kolmisointuihin pohjaamattomat harmoniset funktiot voivat toimia kiintopisteenä – jopa dodekafoninen musiikki voi sisältää keskussäveliä.
Eräs tapa määritellä tonaalisuus on puhua sävelten vakaudesta suhteessa toonikaan.
Koetinsäveltesteillä on tutkittu sävelten vakautta: käyttämällä tonaalisen kontekstin määrittävää sävelkuviota, esimerkiksi epätäydellistä diatonista asteikkoa tai harmonista kadenssia, minkä jälkeen koehenkilöille esitetään jokin kromaattisen asteikon sävel, jonka vakautta heidän on arvosteltava, voidaan luoda vakaushierarkia, jossa suhteessa toonikaan eri sävelet saavat erilaisia arvosteluita. Kaikkein vakaimpia ovat toonikakolmisoinnun sävelet. Sitten diatoniset sävelet ja vähiten vakaita diatonisen asteikon ulkopuoliset sävelet.
Tonaalisten tehojen havaitsemissa tapahtuu eriytymistä. Nuorimmat kuuntelijat eivät erota kuin diatoniset sävelet ei-diatonisista. Seuraavaksi toonikakolmisointuun kuuluvat sävelet, mihin liittyy vielä pidemmälle menevää eriytymistä: esitettäessä kaksi säveltä osaavat pidemmällä enkulturaatiossa olevat sanomaan kumpi niistä ei kuulu toonikakolmisointuun. Seitsemänvuotiaat pystyvät tunnistamaan mikäli sävel poikkeaa sävellajista ja melodian implikoimasta harmoniasta, mutta viisivuotiaat tunnistavat vain sävellajista poikkeavat sävelet.
Aranjuez
Aranjuez on kaupunki Madridin itsehallintoalueella Espanjassa. Se sijaitsee Tajo- ja Jaramajokien yhtymäkohdassa, 48 kilometriä etelään maan pääkaupungista Madridista. Kaupungin väkiluku vuoden 2016 alussa oli 57 932.
Aranjuez on tunnettu erityisesti kuninkaallisesta palatsistaan (Palacio Real), jonka kuningas Filip II rakennutti loma-asunnoksi 1500-luvulla. Myös vehreissä jokilaaksoissa viljeltävät mansikat ovat maankuuluja. Aranjuezin kulttuurimaisema on UNESCOn maailmanperintöluettelon kohde.
Aranjuez on tunnettu myös Joaquín Rodrigon kitarakonsertosta "Concierto de Aranjuez", joka on Sibeliuksen viulukonserton ohella esitetyin 1900-luvulla sävelletty konsertto.
Arto Merenheimo
Arto Pekka Kalervo Merenheimo (s. 1952 Helsinki) on suomalainen kirjailija.
Lapsuutensa ja nuoruutensa Merenheimo vietti Helsingin Punavuoressa Viiskulman ja Johanneksen kirkon tienoilla. Merenheimo kävi Helsingin normaalilyseota 1963–1968, ja hän kirjoitti yksityisoppilaana ylioppilaaksi Karjalan yhteiskoulusta vuonna 1973. Merenheimo on koulutukseltaan HuK (tutkielma uskontotieteestä), ja hänellä on opintoja myös teologiasta, filosofiasta, psykologiasta, kotimaisesta kirjallisuudesta, estetiikasta ja valtiotieteistä. Hän on toiminut aiemmin muun muassa opettajana lukiossa, yläasteella ja lastentarhassa, sosiaaliterapeuttina alkoholistiparantolassa, nuoriso-ohjaajana, antikvariaatin myyjänä ja satamatyöntekijänä. Nykyisin hän on vapaa kirjoittaja ja asuu Itä-Helsingissä.
Merenheimon esikoisteos "Mike vaan only" (1988) on avainromaani helsinkiläisistä nuorista 1960–1970 luvuilla. Romaani välittää tuntoja rakkauden nälästä, totuuden etsinnästä ja huumeisesta elämänmenosta. "Mike vaan only" antaa myös katsauksen Helsingin eli stadin slangiin. Leo Lipsosen "Vankilaslangin sanakirja" (1990) mainitsee teoksen yhtenä lähteenä.
Merenheimon runoteokset ovat kristillisyydellä höystetyn zen-hengen läpitunkemia. Kovan ja kaupallisen kulttuurin vastainen "aktiivinen joutilaisuus" ja rakentava kansalaistottelemattomuus on tyypillistä Merenheimon runoissa. 2000-luvulla tuotantoa on sävyttänyt voimakkaasti myös länsimaiden taloudelliset intressit etusijalle asettavien katsomusten vastaisuus sekä maailmanpoliisiaatteiden kritiikki.
Tšetšenian sota
Tšetšenian sota voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Ein deutsches Requiem
Ein deutsches Requiem ("Saksankielinen sielunmessu") opus 45 on Johannes Brahmsin säveltämä teos kuorolle, kahdelle solistille ja orkesterille sekä uruille vuosilta 1863–1869.
Muista sielunmessuista poiketen teos ei perustu latinankieliseen tekstiin vaan saksankielisiin Martti Lutherin kääntämiin raamatunkohtiin (muutama lause on otettu myös apokryfikirjoista). Vaikka teoksen nimi on sielunmessu, se ei ole hautajaismusiikkia, vaan on se luotu enemmänkin elävien lohduksi kuin kuolleiden muistoksi. Brahms korosti teoksen inhimillistä luonnetta ja jopa vältti käyttämästä suorasti kristinuskoon viittaavia jakeita, vaikka teksti onkin Raamatusta. Tekstin nähdään heijastavan Brahmsin syvällistä raamatuntuntemusta sekä hänen henkilökohtaista uskonelämäänsä, joka tähdensi vapaamuotoista uskonnollisuutta. Teos on luonteeltaan kuoroteokseksi varsin melodinen, pitkiin teemoihin perustuva.
Brahms oli suunnitellut sielumessun säveltämistä jo kauan, ja usein arvellaan, että Robert Schumannin kuolema vuonna 1856 antoi suunnitelmalle lisäpontta. Schumann ja Brahms olivat olleet läheiset ystävät. Brahms näyttikin valmiin sielunmessunsa partituurin ensimmäiseksi Robertin leskelle Clara Schumannille, joka oli teoksesta erittäin innostunut. Teosta säveltäessään Brahms menetti myös äitinsä.
Teoksen kolme ensimmäistä osaa esitettiin joulukuussa 1867 Wienissä. Sävellys ei vielä tuolloin saavuttanut mainittavaa menestystä. Seuraavana vuonna teoksen kokonaisesitys (ilman sopraano-osuutta) pitkänäperjantaina Bremenin tuomiokirkossa seuraavana vuonna sai jo enemmän suosiota. Teoksen ensimmäisestä versiosta puuttui sopraano-osuus "Ihr habt nun Traurigkeit", ja Brahms lisäsi sen vuonna 1869. Ensimmäinen lopullisen version esitys oli 18. helmikuuta vuonna 1869 Leipzigssa. Kun teos alkoi saada lopullisena versiona suurta suosiota, se nosti Brahmsin säveltäjänä pian laajemman yleisön tietoisuuteen. Tuolloin Brahms ei ollut vielä säveltänyt ainuttakaan sinfoniaa, ja laajalle yleisölle sielunmessu oli Brahmsin ensimmäinen merkkiteos. "Saksankielistä sielunmessua" esitettiin ensimmäisen kymmenen vuoden aikana jo pelkästään saksankielisissä maissa yli sata kertaa, ja se kuuluu yhä musiikinhistorian suosituimpiin suuriin kuoroteoksiin. Vuonna 1869 Brahms julkaisi teoksesta myös nelikätisen pianosovituksen Lontoon-esitystä varten.
Baritonisolisti esiintyy kolmannessa ja kuudennessa osassa. Sopraanosoolo on viidennessä osassa. Teos kestää noin 65–75 minuuttia.
Teoksen tunnetuin levytys, jota monet klassisen musiikin CD-oppaat yhä suosittelevat, on Otto Klempererin vuonna 1962 brittiläisen Filharmonisen kuoron ja orkesterin kanssa tekemä levytys, jossa solisteina ovat Dietrich Fischer-Dieskau ja Elisabeth Schwarzkopf.
Ketonit
Ketonit ovat orgaaninen yhdisteryhmä, jonka funktionaalinen- eli toiminnallinen ryhmä on karbonyyliryhmä C=O, jota voidaan kutsua myös ketoryhmäksi. Ketoneissa karbonyyliryhmä on aina hiiliketjun keskellä, eli hiiliatomeja (C) on ketjussa vähintään kolme. Jos kaksoissidoksella hiileen liittynyt happi olisi hiiliketjun reunassa, kyseessä olisi aldehydi.
Ketonin nimi muodostetaan IUPAC:n sääntöjen mukaan vastaavan hiilivedyn nimestä korvaamalla -"aani"-pääte -"anoni"-päätteellä, esimerkiksi propaani - propanoni ja butaani - butanoni. Hiilien numeroiminen aloitetaan siitä päästä, joka on lähinnä karbonyyliryhmää eli siten että karbonyylihiili saa pienimmän mahdollisen numeron.
Ketoneita valmistetaan sekundäärisiä alkoholeja hapettamalla.
R–CHOH–R + O formula_1 R–CO–R
Karbonyyliryhmä on sp²-hybridisoitunut, geometrialtaan tasokolmio ja siksi melko vapaa paikka hyökkäykselle. Toisaalta elektronegatiivinen happiatomi polarisoi karbonyyliryhmää. (Elektronegatiivisempi happi (O) vetää sidoselektroneja puoleensa. Happi saa negatiivisen osittaisvarauksen ja positiiviseksi jäänyt hiili on siten elektrofiilinen. Näistä syistä ketonit reagoivat nukleofiilien kanssa.
Pelkistämällä ketoneja tuotteena saadaan sekundäärisiä alkoholeja. Ketonit eivät hapetu heikoissa olosuhteissa ja voimakkaan hapettimen läsnä ollessa hiiliketju katkeaa.
formula_2
Ged
Varpushaukka eli Ged on henkilöhahmo Ursula K. LeGuinin "Maameri"-kirjasarjassa. Ged on velho ja elää Maamerellä, joka koostuu erikokoisista saarista.
Ensimmäisessä kirjassa "Maameren velho" kerrotaan Gedin lapsuudesta ja nuoruudesta Gont-nimisellä saarella. Hän saa tosinimensä maagi Ogionilta, jonka tosinimi on Aihal. Ged on nuorena Ogionin oppipoikana, mutta myöhemmin Ogion lähettää hänet velhokouluun Rokelle. Siellä Ged vapauttaa pahan hengen, geppethin eli yhden Nimettömistä. Toisessa kirjassa "Atuanin holvihaudat" Ged lähtee etsimään Erreth Akben Rengasta. Matkallaan hän tutustuu Atuanin ylipapittareen Tenariin, ja yhdessä he palauttavat Renkaan Havnoriin, kuninkaiden kaupunkiin, jossa ei ole ollut kuningasta moneen vuosisataan. Kolmannessa kirjassa, "Kaukaisin ranta", Ged ja Lebannen lähtevät tuhoamaan pahaa velhoa Cobia, joka on saanut taikuuden valumaan ulos maailmasta ikuisen elämän toivossa.
Neljäs kirja "Tehanu" kertoo taikavoimansa menettäneestä Gedistä ja Tenarista ja heidän ottotyttärestään, joka on lohikäärmeihminen. Viides osa "Toinen tuuli" kertoo Lepästä, kylätaikurista ja hänen unistaan ja siitä miten Ged neuvoo hänet kuningas Lebannenin luokse. Mukana matkalla ovat myös Tenar, Tehanu ja Orm Irian, lohikäärme joka halutessaan ottaa ihmisnaisen hahmon. He yrittävät tuhota kuoleman ja elämän välistä muuria ja vapauttaa kuolleet kirouksestaan. Ged on läsnä vain kirjan alussa ja lopussa.
Ged esiintyy myös osassa Le Guinin novellikokoelman "Kertomuksia Maamereltä" novelleissa. "Kertomuksia Maamereltä" käsittelee kaikkea mitä kolmannen kirjan jälkeen on tapahtunut. Mukana on myös novelli "Jäljittäjä". Lisäksi kirjan yhdessä tarinassa kerrotaan Gedistä niinä vuosina, joina hän oli Maameren Arkkimaagi.
Metropolitan-ooppera
Metropolitan-ooppera () sijaitsee Lincoln Centerissä, New Yorkissa. Se on perustettu huhtikuussa 1880.
Metropolitan-oopperan nykyisen rakennuksen Lincoln Centerissä on suunnitellut arkkitehti Wallace Harrison. ""New Met"" avattiin 16. syyskuuta 1966 Samuel Barberin oopperan "Antonius ja Kleopatra" ensi-illalla. Oopperataloon mahtuu lähes 4 000 ihmistä eri kerroksiin. Kultainen proskenion on 54' leveä ja 54' korkea. Kultainen damastiesirippu on käsin kirjailtu ja on suurin esirippu maailmassa. Näyttämö on teknisesti nykyaikainen mahdollistaen seitsemän esitystä joka viikko sisältäen neljästä viiteen eri tuotantoa.
Met lähettää kaikkialla maailmassa kuuluvia suoria radioesityksiä. Ensimmäisesä lähetyksessä 25. joulukuuta 1931 kuultiin säveltäjä Engelbert Humperdinckin ooppera "Hannu ja Kerttu". Kuuluisaa lauantai-iltapäivän lähetystä tuki yhteistyökumppani Texaco 7. joulukuuta 1940 lähtien aina huhtikuuhun 2004 asti. Sen jälkeen lähetyksiä ovat rahoittaneet Toll Brothers ja tarkoitusta varten perustettu säätiö.
Ensimmäinen Metropolitan-oopperatalo avattiin 22. lokakuuta 1883. Se sijaitsi Broadwayllä 39. ja 40. kadun välillä. Alkuperäisen oopperatalon oli suunnitellut J. Cleaveland Cady. Se tuhoutui tulipalossa 27. elokuuta 1892. Mittavan uudisrakentamisen jälkeen ooppera jatkoi samalla tontilla aina vuoteen 1966 asti, jolloin oopperan toiminnot muuttivat nykyiselle paikalle Lincoln Centeriin. Alkuperäinen rakennus purettiin vuonna 1967, koska se oli muutosten takia menettänyt arvonsa merkittävänä nähtävyytenä.
Toimintaa ylläpiti Metropolitan Opera Company, ja lahjoitukset olivat olennainen osa sen taloutta. Yksi yhtiön 1900-luvun alkupuolen keskeinen omistaja ja lahjoittaja oli investointipankkiiri Otto Kahn, joka oli yhtiön hallituksen jäsen 1903–1931. Kahn ei asemastaan huolimatta saanut viiteentoista vuoteen katsomosta omaa aitiota. Tämän katsotaan johtuvan Kahnin juutalaisesta, saksalaisesta ja nousukasmaisesta taustasta, jota vakiintuneet rikkaat suvut vieroksuivat.
Katanga
Katanga on historiallinen kuningaskunta ja entinen maakunta Kongon demokraattisen tasavallan eteläosassa. Sen pääkaupunki oli Lubumbashi. Silloin kun maassa oli 11 maakuntaa, Katangan pinta-ala oli 496 877 neliökilometriä. Vuonna 2005 määriteltiin uusi 26 alueen jako, ja nämä tulivat voimaan vuonna 2015. Katanga jaettiin Ylä-Katangan, Lomamin, Lualaban ja Tanganyikan maakuntiin.
1600-luvulla Katangaa hallitsivat lubat ja lundat. 1800-luvun lopulla alueelle perustettiin kuningaskunta, joka kuitenkin hajosi vuonna 1891. Vuonna 1960 Katanga julistautui itsenäiseksi valtioksi Belgian tuella johtajanaan Moise Tshombe, mutta vuodesta 1963 alkaen siitä tuli taas osa Kongon demokraattista tasavaltaa. Vuonna 1971 Katangan nimi vaihdettiin Shabaksi. Mobutu Sese Sekon paettua maasta vuonna 1997 maakunnan nimi palautettiin jälleen Katangaksi.
Godzilla
Godzilla () on kuvitteellinen, mutatoitunut dinosaurus, jonka alkuperä on useimmissa tarinoissa liitetty ydinkokeiden tuottamaan radioaktiiviseen säteilyyn. Hahmon kehitti Tōhō, ja se nähtiin ensimmäisen kerran vuonna 1954 elokuvassa "Godzilla". Lokakuuhun 2010 mennessä Tōhō oli tuottanut kaikkiaan 28 Godzilla-elokuvaa. Elokuvien lisäksi Godzilla on esiintynyt videopeleissä, kirjoissa, sarjakuvissa ja televisiosarjoissa.
Godzillalle myönnettiin Japanin kansalaisuus vuonna 2015.
Useimmissa elokuvissa Godzilla taistelee muiden jättiläishirviöiden kanssa, joko niitä vastaan tai liittoutuneena niiden kanssa muita hirviöitä vastaan. Godzilla on otellut muiden muassa Mechagodzillaa, Gigania, Biollantea ja King Kongia vastaan. Jättiläiskoi Mothra ja lentoliskomainen Rodan puolestaan ovat toisinaan otelleet Godzillaa vastaan, toisinaan taas sen rinnalla. Yksi Godzillan pahimmista vihollisista on Spacegodzilla, Destroyah ja King Ghidorah
Vuonna 1998 TriStar Pictures tuotti "Godzilla"-elokuvan, jossa esiintyy Tōhōn Godzillan sijasta enemmän dinosaurusta muistuttava amerikkalainen Zilla. Toinen amerikkalainen Godzilla-elokuva "Godzilla" sai ensi-iltansa vuonna 2014. Sen tuotti Legendary.
Pinta-alus
Pinta-alus on alus, jonka liikkuminen on rajoitettu merenpinnalla kulkemiseen.
Käytännössä kaikki nykyiset sotalaivat pois lukien sukellusveneet ovat pinta-aluksia koostaan tai aseituksestaan riippumatta. Pinta-aluksilla pienestä kutterista suureen lentotukialukseen on yhtenevät taktiikat ja asejärjestelmät, jotka poikkeavat vedenalaisten alusten vastaavista.
Pinta-aluksia torjutaan yleisimmin meritorjuntaohjuksilla, tykeillä, merimiinoilla ja torpedoilla.
Mitja Tuurala
Mitja Tuurala on suomalainen basisti, kosketinsoittaja ja tuottaja, joka on levyttänyt monien artistien kanssa, muun muassa The Cool Sheiks, Pietarin Spektaakkeli, Tuomari Nurmio (Dumari ja Spuget), Raptori, Veeti & The Velvets, J. Karjalainen Electric Sauna ja Sami Saari.
Tuurala on myös säveltänyt elokuvamusiikkia ja tehnyt sovituksia, sekä äänittänyt ja tuottanut Eternal Erection-yhtyeen singlen ja CD:n.
Hän oli mukana Juha Tapanisen ohjaamassa elokuvassa "Iskelmäprinssi" (1991) laulukilpailujen taustaorkesterissa soittamassa pystybassoa sekä kappaleiden ”Neidon oikut”, ”Cow Cow Boogie” ja ”Kitkat” sovittajana. Viimeksimainitussa hän on myös muusikkona salanimellään Toni Tähti Tiina Isohannin ja Werner Bros. -yhtyeen lisäksi.
Riau
Riau on provinssi Indonesiassa. Se sijaitsee Sumatran saarella, Malakansalmen rannalla. Riaun naapuriprovinssit ovat Pohjois-Sumatra, Länsi-Sumatra ja Jambi, sekä rannikon Riausaaret. Riausaaret olivat osa Riaun provinssia vuoteen 2004 asti, jolloin niistä tehtiin oma provinssinsa. Provinssin suurin kaupunki ja pääkaupunki on Pekanbaru.
Provinssin asukasluku on noin 5 423 000 (vuonna 2010) ja pinta-ala 87 024 neliökilometriä.
Riausaaret
Riausaaret () on oman provinssinsa muodostava saariryhmä Indonesiassa. Provinssin pinta-ala on 8 202 neliökilometriä ja asukkaita siellä on hieman yli 2 miljoonaa (vuonna 2014).
Riausaaret muodostuvat noin 3 000 saaresta. Saaret sijaitsevat Etelä-Kiinan meressä, Malakan niemimaan, Sumatran ja Borneon saarten välissä. Riausaarten provinssin suurimmat saaret ovat Bintan, Batam, Karimun, Anambas ja Natuna. Provinssin pääkaupunki on Bintanin saarella sijaitseva Tanjung Pinang. Riausaaret kuuluivat Riaun provinssiin heinäkuuhun 2004 asti, jolloin niistä päätettiin tehdä oma provinssinsa.
Riausaarten provinssi muodostuu neljästä saariryhmästä Sumatran ja Borneon välissä. Riaun saariryhmä sijaitsee Malakan niemimaan kärjessä, Singaporen ja Malesian Johorin osavaltion eteläpuolella. Linggan saariryhmä sijaitsee näistä vielä etelään. Anambassaaret ja Natunasaaret sijaitsevat Etelä-Kiinan merellä, Malakan niemimaan ja Borneon välissä. Yhteensä Riausaarten provinssiin kuuluu noin 3 000 saarta. Suurimmat saaret ovat Bintan ja Batam Singaporensalmen eteläpuolella.
Riausaaret olivat 600–1300-luvulla osa Srivijayan valtakuntaa, joka hallitsi laajimmillaan Malakan niemimaata, Sumatraa ja osia Borneosta. Srivijayan valtakunnan hajottua aluetta hallitsivat Majapahit aina 1500-luvulle saakka.
1600-luvulla Riausaarten pohjoispuolella sijaitsevaan Johoren sulttaanikuntaan muutti bugis-siirtolaisia Sulawesin saarelta. Johoren sisäisten kiistojen takia valta maassa siirtyi bugiseille, jotka siirsivät maan hallinnon Riausaarille, Bintaniin. Bugisien ansiosta Johore-Riausta tuli merkittävä gambiirin viljelyalue. Vuonna 1784 hollantilaiset valtasivat Riausaaret ja valtakunta jakautui kahtia.
Riausaarten sijainti keskeisellä merireitillä vei alueen keskelle eurooppalaisten siirtomaavaltojen kilpailua Kaakkois-Aasian kaupasta. Malaijien saaristoa hallinneet sulttaanikunnat olivat poliittisesti heikkoja ja eurooppalaiset käyttivät alueen heikkoutta hyväkseen. Brittien ja hollantilaisten välisellä sopimuksella vuonna 1824 britit saivat hallintaansa Singaporen ja Malakan niemimaan ja Hollanti sai hallittavakseen nykyisen Indonesian alueen, mukaan lukien Riausaaret. Samalla murtui alueen poliittinen ja kulttuurillinen yhtenäisyys, joka oli ollut olemassa vuosisatoja ennen eurooppalaisten tuloa.
Eurooppalaiset siirtomaavallat vetäytyivät alueelta toisen maailmansodan jälkeen, mutta kulttuurinen sidos Riausaarten ja Malakan niemimaan eteläosien välillä ei palannut, sillä brittien ja hollantilaisten 150 vuotta aiemmin sopima rajalinja jäi voimaan; brittialueista muodostui Malaijan liittovaltio ja hollantilaisten hallitsemista alueista Indonesia.
Riausaaret ovat nykyisin keskeinen osa Indonesian, Malesian ja Singaporen vuonna 1989 muodostamaa SIJORI-kasvukolmiota (Singapore–Johor–Riau). Alueen tavoitteena on vahvistaa taloudellista yhteistyötä. Riausaarten provinssiin muodostettiin vapaakauppa-alue vuonna 2009.
Keravanjoki
Keravanjoki on Vantaanjoen pisin sivujoki, jonka pituus on 65 kilometriä. Keravanjoki alkaa Hyvinkään Ridasjärvestä ja virtaa Hankotien ali Kaukasten kylän kautta Tuusulan Natura-alueen, Keravanjoki-kanjonin, kautta Kellokosken, Järvenpään, Keravan sekä Vantaan koillisten kaupunginosien halki. Joki on Vantaan ja Helsingin rajajokena Tikkurilasta Tammistoon, jossa se yhtyy Vantaanjokeen.
Tavallisia saaliskaloja joessa on hauet, ahvenet ja erilaiset särkikalat. Istutusten ansiosta saaliiksi voi tarttua myös kirjolohi, lohi, taimen ja harjus. Kalastus, myös jokamiehenoikeuksiin kuuluvat onkiminen ja pilkkiminen, on alueella laajalti luvanvaraista etenkin koski- ja virtauspaikoissa.Uudenmaan TE-keskus on määritellyt lohi- ja siikapitoisten vesistöjen koski- ja virtapaikat, joissa jokamiehenoikeuteen perustuva onkiminen ja pilkkiminen on kielletty. Keravanjokeen on siis hankittava erillinen kalastuslupa.
Haakon Hyvä
Haakon Hyvä (myös Haakon Adalsteninkasvatti, , , n. 920–961) oli Norjan kuninkaana vuosina 934–961 tai mahdollisesti noin 946–961. Hän oli Norjan ensimmäisen kuninkaan Harald Kaunotukan nuorin poika.
Haakon oli nuorena Englannin kuningas Athelstanin (Ethelstan) kasvattipoikana. Athelstan tutustutti Haakonin kristinuskoon. Saatuaan tiedon isänsä kuolemasta Haakon varusti sotajoukon ja lähti Norjaan vastustaakseen velipuoltaan Eerik Verikirvestä. Haakon sai taakseen Norjan ylhäisön lupaamalla luopuvansa kuninkaan verotusoikeudesta maaomaisuuteen. Eerik joutui pakenemaan ja asettumaan Britteinsaarille. Eerikin pojat yrittivät vielä saada kruunua tanskalaisten avustuksella, mutta Haakon voitti heidät toistuvasti.
Haakon pani alulle useita hallinnollisia uudistuksia. Hän ei kuitenkaan onnistunut käännyttämään norjalaisia kristinuskoon. Haakon kuoli tanskalaisia vastaan käydyssä Fitjarin meritaistelussa vuonna 961.
Luettelo suomalaisista punkyhtyeistä
Tämä on luettelo suomalaisista punkyhtyeistä ja yhtyeistä, jotka ovat aiemmin soittaneet punk-musiikkia. Luetteloon lisätään yhtyeet, jotka ovat levyttäneet vähintään jonkin omakustanteen, esiintyneet jossakin tai joissa on muuta huomionarvoista. Luettelon ei ole tarkoitus sisältää pelkästään internetissä tai omassa kaveripiirissään musiikkiaan jakelevia yhtyeitä, ellei niiden muunlainen merkittävyys mainintaa puolla.
Luettelo englantilaisista punk-yhtyeistä
Tämä on luettelo englantilaisista punk-yhtyeistä.
Aleksandr Ragulin
Aleksandr Pavlovitš Ragulin (; 5. toukokuuta 1941 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto – 17. marraskuuta 2004 Moskova, Venäjä) oli neuvostoliittolainen jääkiekkoilija, olympiavoittaja, maailmanmestari. Hän oli yksi parhaista Neuvostoliiton puolustajapelaajista kansainvälisellä tasolla. Ragulin tunnettiin isokokoisena pelaajana, sillä hänellä oli pituutta 185 cm ja painoa 100 kg. Hän aloitti jääkiekkouransa ollessaan 14-vuotias, vuonna 1955. Hän pelasi TsSKA-nimisessä joukkueessa vuodesta 1962. Parhaimmillaan hän oli 1960- ja 1970-luvulla. Hän kuoli sydäninfarktiin Moskovassa vuonna 2004.
Seurajoukkuetasolla Ragulin pelasi Moskovan TsSKA:ssa (vuosina 1962–1973) ja Himik Voskresenskissa. Ragulin voitti Neuvostoliiton liigamestaruuden yhdeksän kertaa vuosina 1963–66, 1968, 1970–73.
Ragulin voitti olympiakultaa vuosina 1964, 1968, 1972. Ragulin voitti maailmanmestaruuden vuosina 1963–1971 ja 1973 – yhteensä kymmenen maailmanmestaruutta. Ragulin pelasi Neuvostoliiton jääkiekkomaajoukkueessa vuosina 1960-1973. Ragulin pelasi 239 maaottelua ja teki 29 maalia
Ragulin oli vahva ja kookas pelaaja, puolustuksen organisoija ja lukko, korkean taktisen ja teknisen taitotason pelaaja. Ragulinin oli tunnettu nopeista ja tarkoista pelinavauksista vastahyökkäyksissä. Hänellä oli myös voimakas lyöntilaukaus.
Ruutinkoski
Ruutinkoski () on Vantaanjoen koski Helsingin ja Vantaan rajalla. Se sijaitsee Helsingin keskuspuiston pohjoislaidalla, ja sen läheisyydessä ovat Helsingin puolella Haltialan kotieläintila, Vantaan puolella Kartanonkosken asuinalue.
Kosken pituus on n. 300 metriä, ja se on Vantaanjoen alin luonnontilainen koski. Pudotusta koskella on noin kolme metriä. Joenrinteiden lehtometsät kuuluvat valtakunnalliseen lehtojensuojeluohjelmaan. Suojellun alueen pinta-ala on 8,56 hehtaaria, josta vesialuetta on 3,13 hehtaaria.
Joen rannan lehtometsät ovat pääosin Etelä-Suomelle tyypillistä joenvarsiluhtaa, jossa kasvavat niin pajut, tuomet kuin tervalepätkin. Ruutinkosken suojelualueen länsi-osassa on lisäksi jalopuuvaltainen joenrantametsä, jossa valtalaji on metsävaahtera, joista muutamat ovat suuriakin. Siellä kasvaa myös pähkinäpensasta, tervaleppää ja tuomea. Ruutinkosken suojelualueen ylpeys on kuitenkin sen luonnonmuistomerkiksikin luokiteltu rauhoitettu noin 200-vuotias kynäjalava.
Kosken alapuolella joki levenee laajaksi suvannoksi, josta on aikoinaan kuroutunut irti kaksi lampea. Suvannon rannoilla rehottavat osmankäämit, järvikortteet ja palpakot. Rantaniityt ovat laajalti pajuasterin, näyttävän viljelykarkulaisen valtaamia. Pajuasteri kukkii loppukesästä. Ruutinkosken alueella keväisin Vapun tienoilla runsaana kukkivia kasveja ovat muun muassa valkovuokko, keltavuokko, isokäenrieska, pystykiurunkannus ja tulvamailla viihtyvä mukulaleinikki. Keväinen kukkaloisto on mahtava, ja eräs pääsyistä alueen rauhoittamiseen.
Suojelualueen eräässä poukamassa sijaitsee sammakkoeläimille merkittävä kutulampare, jossa on hyvin suuri sammakkotiheys. Suojelualueella tavataan lähinnä vain sammakkoa ja viitasammakkoa, matelijoista sisiliskoa ja vaskitsaakin.
Yöllä aktiivisia lintuja ovat muun muassa satakieli, luhta- ja viitakerttunen sekä pensas- ja viitasirkkalintu, päivällä kosken rannoilla kulkeva voi tavata esimerkiksi kultarinnan, pikkulepinkäisen tai ruisrääkän.
Koskessa on rikas pohjaeläimistö ja siihen kuuluu muun muassa ancyluskotilo jäänteenä Itämeren jääkauden jälkeisestä järvivaiheesta.
Ruutinkoski on myös suosittu kalastuspaikka, erityisesti sen alapuolinen suvantopaikka. Kosken kalalajistoon kuuluvat muun muassa taimen, lohi, harjus ja kirjolohi.
Ruutinkoskella on kiellettyä kasvien poimiminen ja niiden vahingoittaminen, pyörällä kaahailu ja poikkeaminen merkityltä polulta.
Raunio
Rauniot ovat ihmisten tekemien rakennusten hylättyjä ja osittain tuhoutuneita jäännöksiä. Tunnetuimpia raunioita ovat antiikin Kreikan ja Rooman sekä muinaisen Egyptin aikaisten rakennelmien jäännökset. Tunnettuja rauniokohteita ovat muun muassa Ateenan Akropolis sekä Rooman Forum Romanum.
Hyperbeli
Hyperbeli on toisen asteen käyrä, joka määritellään seuraavasti:
Hyperbelin muodostavat ne tason pisteet, joiden kahdesta polttopisteestä mitattujen etäisyyksien erotus on vakio. Jos valitaan polttopisteet F1 ja F2, hyperbelin pisteellä X on ominaisuus formula_1 |X − F1| − |X − F2| formula_1 = vakio (vertaa ellipsiin). Hyperbeli syntyy myös, kun taso leikkaa kaksiosaisen kartion molempia osakartioita.
Kun suorien formula_3 ja formula_4 leikkauspiste on origossa, on hyperbelin yhtälö formula_5, formula_6 ja formula_7.
Tällöin hyperbelin huiput ovat (−a, 0) ja (a, 0).
Myös käänteislukufunktion kuvaaja on origokeskeinen hyperbeli, jonka toinen haara sijaitsee ensimmäisessä ja toinen kolmannessa neljänneksessä. Suorat, jotka ovat hyperbelien asymptootit, ovat nyt koordinaattiakselit ja ne leikkaavat origossa. Hyperbelien huiput ovat (1,1) ja (-1,-1).
Hyperbeli voidaan esittää hyperbolisten funktioiden avulla myös parametrimuodossa
Hyperbeli voidaan koordinaatiston muunnoksella muuttaa muotoon, jossa hyperbelin polttopisteet ovat koordinaattiakselilla. Tämä tapahtuu muodostamalla hyperbelin kertoimista matriisi ja soveltamalla matriisiin sopivaa muunnosta.
Liittohyperbeli on hyperbelin erikoistapaus, joka on muotoa formula_10.
Yksikköhyperbeli on hyperbeli, jossa formula_11, joten hyperbeli on muotoa formula_12.
Hyperbeliä vastaava kolmiulotteinen kappale on hyperboloidi.
Cloaca Maxima
Cloaca Maxima () on maailman vanhimpia viemärijärjestelmiä. Tarinoiden mukaan se rakennettiin alun perin vuoden 600 eaa. paikkeilla kuivaamaan Rooman alueen suot ja kuljettamaan maailman väkilukuisimman kaupungin likavedet läheiseen Tiber-jokeen. Perimätiedon mukaan sen saattoi rakennuttaa kuningas Lucius Tarquinius Priscus.
Cloaca Maximan rakentamiseen käytettiin paljon osittain pakotettua työvoimaa. Apuna lienee ollut myös tuolloin rakennustaidon paremmin hallinneita etruskeja.
Livius kuvasi rakennustyön olleen vain tunneleiden kaivamista maan alle, mutta hän kirjoitti huomattavasti tapahtuman jälkeen. Muista lähteistä ja Cloaca Maximan kulkureitistä voidaan päätellä sen olleen alun perin avoin oja, joka muodostettiin läheisiltä kukkuloilta tulleista puroista. Nämä purot ohjattiin kulkemaan Forumin läpi ja sitten Tiberiin. Vähitellen tämä avoin oja joutui rakennusten alle, sillä ajan myötä tila Roomassa muuttui arvokkaammaksi ja rakennukset rakennettiin sen päälle. On mahdollista, että molemmat teoriat ovat totta ja on varmaa, että jotkin alhaisimmat viemärin osat on rakennettu suoraan maan alle muun viemäristön ollessa jo peittynyt.
Pääviemäristä lähtee monia sivuhaaroja mutta kaikki näyttävät olevan "virallisia" viemäreitä, jotka palvelivat julkisia käymälöitä, kylpylöitä ja muita julkisia rakennuksia. Yksityiset rakennukset, jopa rikkaiden rakennukset, luottivat eräänlaisiin jätekuoppiin viemäreinään.
Cloaca Maximaa huollettiin hyvin koko Rooman valtakunnan olemassaolon ajan, ja on todisteita, että se oli käytössä vielä pitkään Länsi-Rooman romahtamisen jälkeen. Marcus Vipsanius Agrippan tiedetään tarkistaneen sen perinpohjaisesti vuonna 33 eaa., ja arkeologit ovat paljastaneet useita rakennustyylejä ja materiaaleja useilta aikakausilta, mikä osoittaa, että viemäristöä huollettiin ja korjattiin säännöllisesti. Viime aikoina jäljelle jääneet reitit on yhdistetty Rooman nykyiseen viemärijärjestelmään.
Roomalaisten tiedetään myös – joskin kuvauksien todenmukaisuus on tapauskohtaista – heittäneen useita ruumiita viemäriin kunnollisten hautajaisten sijaan. Näiden joukossa olivat muun muassa keisari Elagabalus ja Pyhä Sebastian. Jälkimmäinen on Lodovico Carraccin maalauksen aiheena.
Cloaca Maximan suut Tiberiin ovat yhä näkyvillä lähellä Ponto Rotton ja Ponto Palatinon siltoja. Basilica Julian lähellä ovat näkyvissä myös portaat alas viemäriin. Osa Cloaca Maximasta on myös näkyvissä maan päältä lähellä Pyhän Giorgion kirkkoa Velabrossa.
Edward Mulhare
Edward Mulhare (8. huhtikuuta 1923 Cork, Irlanti – 24. toukokuuta 1997 Los Angeles, Kalifornia) oli irlantilainen näyttelijä. Hänet muistetaan Devon Milesin roolista televisiosarjassa Ritari Ässä. Hän kuoli keuhkosyöpään.
Sony Mobile Communications
Sony Mobile Communications (entiseltä nimeltään Sony Ericsson) on Sonyn omistama tytäryhtiö. Yritys oli aiemmin Sonyn ja Ericssonin puoliksi omistama yhteisyritys, joka perustettiin lokakuussa 2001 yhdistämällä Ericssonin ja Sonyn matkapuhelinyksiköt. Yhdistämishetkellä Ericsson oli matkapuhelimissa merkittävästi suurempi tekijä ja Ericssonin markkinaosuus olikin moninkertainen Sonyyn nähden. Yhteisyrityksen osake- ja ääniosuudet jaettiin kuitenkin 50-50 suhteessa. Ericsson toi yhteisyritykseen mukaan osaamisensa matkapuhelinpuhelinten osalta ja myöhemmin Sonyn elektroniikkaosaaminen etenkin musiikin ja kameratekniikan osalta ovat olleet yhteisyritykselle hyödyksi. Yhteisyrityksen alkuvuosina Sony Ericsson oli maailman kolmanneksi suurin matkapuhelinvalmistaja. Vuonna 2008 Sony Ericsson oli pudonnut viidennelle sijalle 7,6 %:n markkinaosuudella. Tuolloin sen edellä olivat Nokia, Samsung, LG ja Motorola. Vuonna 2009 Sony Ericssonin markkinaosuus laski noin 4,5 %:iin, mutta yhtiö nousi neljännelle sijalle ohi Motorolan. Helmikuussa 2012 Ericsson myi osuutensa Sonylle ja yhtiöstä tuli täysin Sonyn omistama tytäryhtiö.
Dow Jones Industrial Average -indeksi
Dow Jones Industrial Average -indeksi (DJIA, ) on maailman seuratuin osakeindeksi. Sen perusti Charles Dow, Wall Street Journalin perustaja. Indeksi on vanhin edelleen julkaistava Yhdysvaltalainen osakeindeksi. Dow perusti indeksin helpottamaan Yhdysvaltojen osakemarkkinoiden teollisuusosakkeiden kurssikehityksen seuraamista. Dow Jones Industrial Average -indeksistä käytetään Suomessa monesti lyhyempää muotoa ”Dow Jones -indeksi”, joka on sikäli epätarkka, että indeksin laskeva Dow Jones & Company yritys laskee useita muitakin indeksejä, esimerkiksi laajempaa Dow Jones Composite Average -indeksiä ja kestävän kehityksen vaatimuksia sisältäviä Dow Jones Sustainability indeksejä.
Indeksi julkaistiin ensimmäisen kerran 26. toukokuuta 1896, jolloin indeksin arvo oli 40,94. Tuolloin indeksiin kuului kaksitoista keskeistä Yhdysvaltalaista teollisuusyritystä. Ne olivat:
Nykyään indeksi koostuu 30 suurimmasta ja laajimmin omistetuista yhdysvaltalaisesta osakkeesta. General Electric on ainoa nykyindeksiin kuuluva yritys, joka oli mukana myös alkuperäisessä indeksissä. Nykyään indeksi ei erityisesti keskity teollisuusosakkeisiin, vaan suuri osa indeksin yrityksistä ei liity raskaaseen teollisuuteen.
Nykyään indeksi lasketaan painotettuna keskiarvona indeksiin kuuluvien yrityksien osakkeiden hinnoista.
Vuonna 2005 DJIA-indeksi muodostui seuraavista yrityksistä:Indeksin yrityksistä Intel ja Microsoft noteerataan NASDAQ:ssa, muut New Yorkin pörssissä.
Moriorin kieli
Moriori on Chathamsaarten alkuperäisasukkaiden, moriorien puhuma austronesialainen kieli, joka on jo kuollut arkikäytöstä. Viimeinen tunnettu morioria sujuvasti puhunut henkilö, Hirawanu Tapu, kuoli vuonna 1900. Kieltä on sittemmin tutkittu ja siitä on muun muassa kerätty sanastotietokanta vuonna 2001.
Kielen puhujat saapuivat Chathamsaarille luultavasti 1500-luvun paikkeilla Uudesta-Seelannista. Kieli onkin hyvin läheistä sukua maorin kielelle ja se luokitellaankin usein sen murteeksi. Kielen alamäki alkoi 1820-luvulla, jolloin Uudesta-Seelannista tulleet maorit orjuuttivat ja tappoivat moriorit. Vain pieni määrä kirjoitettua moriorin kieltä säilyi. Tärkeimpiin kielen kerääjiin kuului Hirawanu Tapu, joka keräsi aineistoa Alexander Shandin kirjaan "The Moriori people of the Chatham Islands: their history and traditions". Arviolta 90% olemassa olevasta moriorin kielen tiedoista on tallennettu Tapun välityksellä.