hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Einari Vidgrén
Kalle Einari Vidgrén (7. helmikuuta 1943 Vieremä – 26. lokakuuta 2010 Seinäjoki) oli teollisuusneuvos ja vieremäläisen metsäkoneyritys Ponssen perustaja.
Ennen Ponssen perustamista vuonna 1970 hän toimi metsurina. Hän perusti konepajan, koska ei ollut tyytyväinen saatavilla olleisiin metsätraktoreihin.
Vidgén perusti omaa nimeään kantavan säätiön huhtikuussa 2005. Sen tavoite on "kehittää ja lisätä koneelliseen puunkorjuuseen liittyvän yrittäjyyden tunnettavuutta sekä lisätä koneellisen puunkorjuun kiinnostavuutta työllistäjänä etenkin nuorten keskuudessa".
Einari Vidgrénille on myönnetty lukuisia ansiomerkkejä ja huomionosoituksia. Hänelle myönnettiin Oulun yliopiston teknillisen tiedekunnan kunniatohtorin arvo vuonna 2009. Vuonna 1992 Kauppa- ja teolisuusministeriö myönsi Vidgrénille keksijäpalkinnon tunnustuksena pitkäjännitteisestä työstä metsäkoneiden kehittämisessä ja Ponsselle myönnettiin Suomalaisen muotoilun kunniamaininta, Pro Finnish Desing, metsäkoneiden muotoilusta Vuonna 2001 hän sai Suomen Metsäyhdistykseltä kultaisen ansiomerkin "erityisistä, pitkäaikaisista ja vaikutuksiltaan valtakunnallisista ansioista Suomen metsäalan hyväksi". Vuonna 2005 Vidgrén sai Metsänhoitajaliiton ja Nordean jakaman Vuoden metsäteko-palkinnon. Perusteluissa mainittiin koneellisen puunkorjuun arvostusta edistävän säätiön perustaminen ja osallisuus tieteellisen erikoisrahaston perustamiseen.
Vidgrénin perhe kuuluu Suomen pörssirikkaisiin noin 200 miljoonan euron yhteisomaisuudellaan . Vidgrénillä on neljä poikaa, joista kolme työskentelee Ponssella.
Einari Vidgrén kuoli 67-vuotiaana, 26. lokakuuta 2010 Seinäjoella saamaansa sairauskohtaukseen. Ponssesta 47,67 prosenttia kerrottiin menevän perinnönjakoon. Einarin toiseksi vanhin poika Juha Vidgrén oli ennen perinnön jakoa yrityksen suurin kasvollinen omistaja ja omisti osakkeista 10,24 prosenttia. Vuonna 2011 hänen omistusosuutensa on 22,16 prosenttia. Hänet valittiin isänsä seuraajaksi yrityksen hallituksen puheenjohtajaksi.
Vidgrén tunnettiin intohimoisena raviurheilun harrastajana ja hevosenomistajana, joka sijoitti lajiin huomattavia summia. Mäkelän kotitilan yhteydessä on muun muassa tallit ja harjoitusalueet. Hänen hevosensa menestyivät hyvin sekä kotimaassa että ulkomailla. Lisäksi hän oli piensijoittajana jääkiekkojoukkue KalPassa.
Dave Walker
David (Dave) Walker (s. 25. tammikuuta 1945, Walsall, Iso-Britannia) on englantilainen laulaja. Hän on laulanut mm. Fleetwood Macissa ja Savoy Brownissa. Hän oli myös muutaman kuukauden ajan Black Sabbathin laulajana 1977–1978 Ozzy Osbournen erottua hetkellisesti. Ainoan julkisen esiintymisensä Black Sabbathin kanssa Dave Walker teki BBC TV:n ohjelmassa Look Here! esittämällä kappaleen Junior's Eyes.
Drahmin
Drahmin on fiktiivinen henkilö Mortal Kombat -tappelupelisarjassa.
Drahminin tiedetään olleen vuosisatoja sitten julma sotapäällikkö Outworldissa. Rikostensa johdosta hänet karkotettiin Netherealmiin, missä hänen ruumistaan ja sieluaan kidutettiin. Vuosien kuluessa hän sekosi yhä enemmän ja hän kadotti ihmisyytensä lopulta muuttuen oniksi.
Netherealmissa hän tapasi myös oni Molochin, jonka kanssa hän liittoutui. Kaksikko valsi ympäri Netherealmia etsien sieluja kidutettavaksi. Useiden vuosisatojen jälkeen he tapasivat Scorpionin ja Quan Chin taistelemassa. Drahmin ja Moloch sopivat auttavansa Quan Chita pitäen Scorpionin poissa hänen tieltään ja vastapalvelukseksi hän auttaisi kaksikon pois Netherealmista.
Quan Chi löysi portaalin ja Shinnokin amuletin avulla onnistui avaamaan sen. Samalla Scorpion hyökkäsi hänen kimppuunsa, mutta Drahmin ja Moloch riensivät apuun ja Quan Chi pääsi pakenemaan. Hänen oli tarkoitus jättää muut jälkeensä, mutta portaali ei ehtinyt kuitenkaan sulkeutua ja Scorpion sekä onit ehtivät juuri ja juuri pääsemään toiselle puolelle. Kaksikko löysi itsensä Outworldista eivätkä nähneet Quan Chita eikä Scorpionia lähelläkään.
Vapaina Drahmin ja Moloch alkoivat etsivää Quan Chita. He vaelsivat ympäri Outworldia ja tappoivat kaikki jotka tulivat heitä vastaan. He törmäsivät myös kyborgi Cyraxiin ja Li Meihin, jotka onnistuivat kuitenkin pakenemaan. Pian Quan Chin kanssa liittoutunut Shang Tsung löysi kaksikon ja palkkasi heidät tarkoituksenaan antaa heidän tappaa Quan Chin, kun Tsung ei tarvitsisi enää hänen apuaan. Tsung piti kaksikkoa piilossa palatsissaan ja nämä odottivat innolla Quan Chin kohtaamista.
Odottaessaan kostoaan, onit tapasivat taas Scorpionin, joka oli tullut myös tappamaan Quan Chin. Vahingossa he auttoivat Quan Chita heittäessään ninjan soulnadoon, mikä melkein repi hänet kappaleiksi.
Myöhemmin Taven tapasi Drahminin Netherealmissa, vaikkei tiedetä kuinka hän sinne joutui. Hän kuitenkin harhaili siellä päämäärättömästi syöden kaikki vastaansa tulleet demonit. Hän päätyi taisteluun Tavenin kanssa ja hävisi.
Jo Burt
Jo Burt (s. 1956) on englantilainen basisti, joka on soittanut bassoa muun muassa Virginia Wolf- ja Black Sabbath -yhtyeissä. Burt on myös perustajajäsen yhtyeessä nimeltä Sector 27. Lisäksi hän esiintyy Freddie Mercuryn albumilla.
Adam Wakeman
Adam Wakeman (s. 11. maaliskuuta 1974 Windsor, Iso-Britannia) on englantilainen kosketinsoittaja, joka on Yes-yhtyeestä tutun Rick Wakemanin poika. Adam Wakeman on soittanut muiden muassa Annie Lennoxin, Travisin, A Company of Snakesin, Victoria Beckhamin ja Atomic Kittenin kanssa. Vuodesta 2004 lähtien hän on ollut Black Sabbath -yhtyeen kiertueilla kosketinsoittajana. Hän on myös tehnyt musiikkia isänsä kanssa nimellä Wakeman With Wakeman.
Still I Rise
Still I Rise on postuumisti julkaistu yhteistyöalbumi 2Pacin ja hänen ryhmänsä Outlawzien kanssa, lukuun ottamatta alkuperäisjäsentä Hussein Fatalia, joka jätettiin pois levyltä tuntemattomista syistä. Albumin kaikki kappaleet ovat ennen julkaisemattomia. "Still I Risen" julkaisi 14. joulukuuta 1999 Interscope Records, Death Row Recordsin alaisuudessa, ja se saavutti platinarajan myytyään 1,5 miljoonaa kappaletta.
Albumilta julkaistiin single "Baby Don't Cry (Keep Ya Head Up II)", joka on samantyyppinen tunnelmasoinnultaan kuin 2Pacin suositut singlet "Brenda's Got a Baby" ja "Keep Ya Head Up". "Baby Don't Cry (Keep Ya Head Up II)" on myös albumin ainoa kappale, josta kuvattiin musiikkivideo.
Baraka (Mortal Kombat)
Baraka on fiktiivinen henkilö Mortal Kombat -tappelupelisarjassa.
Baraka tunnetaan pahana ja ennustamattomana tarkata-lajin soturina. Lajitoveriensa tapaan hänen käsissään on pitkät terät, jotka hän vetää esiin taisteluissa.
Ennen Shang Tsungin järjestämää Mortal Kombat turnausta Outworldissa, Baraka johti hyökkäystä Shaolin temppeliin Earthrealmissa. Hyökkäyksen johdosta Liu Kang halusi kostaa tämän Shao Kahnille ja lähti Outworldiin. Turnauksen jälkeen, Baraka liittoutui Mileenan kanssa, mutteivat koskaan toteuttaneet Kahnin vastaisia suunnitelmiaan. Mileena murhattiin ja Baraka lähetettiin Outworldin alangolle.
Seuraten Kahnin vajoamista, Baraka pakeni ja vietti aikaa yksikseen. Hän tapasi velho Quan Chin vaellellessaan Edeniassa ja hän tarjosi Barakalle mahdollisuutta hallita Edeniaa rinnallaan, mikäli tämä suostuisi liittymään Shinnokin armeijaan. Innokkaana taistelusta, Baraka suostui. Jälleen kerran Baraka kuitenkin suunnitteli pettävänsä mestarinsa, mutta hän ei taaskaan ehtinyt toteuttaa suunnitelmiaan sillä Shinnok hävisi taistelussa Earthrealmin sotureita vastaan ja hänet lähetettiin Netherealmiin.
Baraka vietti taas hetken itsekseen kunnes löysi henkiin heränneen Onagan uudeksi isännäkseen. Baraka löysi myös Netherealmista vapautuneen Mileenan, joka suostui liittymään Onagan joukkoihin.
George Newbern
George Young Newbern (s. 10. joulukuuta 1964 Little Rock, Arkansas) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Hän tuli tunnetuksi elokuvasta "Vauhdikas vaihtokauppa" vuonna 1987, jonka jälkeen Newbern on tehnyt enimmäkseen useita vierailevia rooleja televisiosarjoissa, kuten "Courthouse", "Enkelin kosketus", "Chicagon lääkärit", "Frendit", "Vain yksi elämä", "CSI", "Boston Legal", "Las Vegas" ja "Num3rot". Vuonna 2009 Newbernilla oli päärooli Disneyn elokuvassa "Sisäinen sankari".
Ääninäyttelemiseen Newbern saapui 1990-luvulla, jolloin hän oli mukana Hanna-Barberan tuottamassa animaatiosarjassa "The Pirates of Dark Water". Newbernin merkittävin äänirooli oli Teräsmies "Justice League"- ja "Justice League Unlimited" -animaatiosarjoissa. Samalla se oli Newbernin näyttelijän uran pisin rooli, joka kesti yhteensä viisi vuotta. Alun perin hän tuli Tim Dalyn tilalle, koska Daly oli näyttelemässä toisessa televisiosarjassa. Aluksi Newbern sai "Justice League" -sarjan ensimmäisen tuotantokauden jälkeen paljon kritiikkiä, koska hänellä ei ollut yhtä auktoriteettinen ja matala ääni kuin Dalyllä. Myöhemmin Newbern kuitenkin kykeni parantamaan ääntään tuleville tuotantokausille. Hän uusi Teräsmiehen roolinsa vuonna 2007 "Batman" -animaatiosarjan 5. tuotantokaudella.
Newbernin toimi myös Sephirothin äänenä "" anime-elokuvassa ja "Kingdom Hearts II" -videopelissä.
Tummaneidonvaippa
Tummaneidonvaippa ("Epipactis atrorubens", syn. "Helleborine atropurpurea") on Euroopassa laajalle levinnyt kämmekkälaji. Suomessa lajia tavataan hyvin harvinaisena ja se on luonnonsuojelulailla rauhoitettu
Tummaneidonvaippa kasvaa usein usean verson tuppaissa, jotka muodostuvat maavarren jakautuessa. Soikeat tai suikeat lehdet ovat lähes vuorottain, 4–7 cm pitkiä, yleensä tumman punavihreitä, harvemmin vaaleamman vihreitä. Kukkavarren korkeus on noin 20–50 cm, ja se on voimakkaan karvainen. Kukinnon terttu on 10–25 cm pitkä, ja kukkia voi toispuolisessa kukinnossa olla jopa kolmekymmentä. Tumman purppuranpunaiset tai punaruskeat kukat ovat alle 1 cm läpimitaltaan, siis pienempiä kuin lehtoneidonvaipalla ("E. helleborine"). Kukat ovat kannuksettomia ja niiden sikiäin on tiheäkarvainen. Kukat tuoksuvat vaniljalta. Tummaneidonvaippa kukkii heinä-elokuussa.
Muiden kämmeköiden tapaan tummaneidonvaippa elää yhteistoiminnassa sienijuuren kanssa, mutta ei ilmeisesti kuitenkaan ole siitä kovin riippuvainen. Tummaneidonvaippa tuottaa runsaasti siemeniä, jotka leviävät ilmavirtausten mukana hyvinkin kauas. Laji voi risteytyä joidenkin muiden saman suvun neidonvaippojen kanssa, kuten esimerkiksi suoneidonvaipan ("E. palustris") kanssa.
Kukan huulen kupissa on mettä, ja laji onkin hyönteispölytteinen. Pölyttäjinä toimivat erityisesti pikkuampiaiset, joihin lajin kukka on erikoistunut.
Tummaneidonvaippaa tavataan lähes koko Euroopassa, mutta levinneisyysalue on varsin laikuttainen. Lisäksi sitä tavataan myös jonkin verran Aasian puolelta. Suomen lähialueilla laji on paikoitellen melko tavallinen Norjassa, Ruotsissa ja Virossa. Suomessa tummaneidonvaippaa esiintyy lähinnä Itä-Suomessa. Voimakkaimmat esiintymät ovat Kuusamossa ja Sallassa Oulangan kansallispuistossa. Savossa ja Pohjois-Karjalassa sitä kasvaa muun muassa Juankoskella ja Juualla. Lajista on löydetty uusia kasvupaikkoja 1990- ja 2000-luvuilla myös Lappeenrannasta, Hangosta ja Lohjalta.
Tummaneidonvaippaa esiintyy erityisesti kallioisessa maastossa rinteillä ja soraikoilla, aina kalkkialueilla. Joskus sitä tavataan myös tienpenkoilla. Kasvi vaatii kasvaakseen paljon valoa. Lajin kasvupaikkoja uhkaavat Suomessa kaivostoiminta sekä retkeilyn aiheuttama kuluminen. Myös keräily on uhkana kauniskukkaiselle kasville.
Tosiasia
Tosiasia (tosiseikka, fakta) on yksilöllisestä käsityksestä tai tulkinnasta riippumaton asia. Se on todellisuudessa olemassa oleva vastine todelle väittämälle, ja sen olemassaolo tekee väittämästä toden. Tosiasia on näin asioiden todellinen tila, asiaintila joka vallitsee.
Ranskalainen antiikintutkija Marcel Detienne käyttää käsitettä myyttinen tosiasia, jolla hän viittaa siihen, miten selitämme maailmaa ja ympäröivää todellisuutta kulloinkin vallitsevan parhaan tieteellisen tiedon perusteella. Uudet tutkimustulokset voivat kumota ennen rikkomattomina pidetyt tosiasiat. Myyttinen tosiasia ei ole siis niinkään väärä uskomus kuin tieto, joka voi osoittautua vääräksi tai riittämättömäksi.
Lehtoneidonvaippa
Lehtoneidonvaippa ("Epipactis helleborine") on monimuotoinen, pääasiassa Euraasiassa tavattava kämmekkäkasvi. Suomessa laji on rauhoitettu Ahvenanmaata lukuun ottamatta.
Lehtoneidonvaipan juurakko koostuu pitkistä, paksuista ja haarattomista juurista. Juurakosta nousee tanakka, 30–80 senttimetriä pitkä varsi. 5–10 cm pitkät lehdet kiertävät yleensä koko vartta ja ovat muodoltaan soikeita. Ylemmät lehdet ovat alempia lehtiä kapeampia. Varren latvan kukkaterttu voi olla jopa 30 cm pitkä ja siinä saattaa olla jopa yli 50 kukkaa. Kukka on päältä vihreä ja sisältä vaihtelevasti punertavanruskea. Kukkien tukilehdet ovat pitkiä ja lehtimäisiä. Huulen mesipitoinen kuppi on sisäpinnaltaan tummanruskea. Lehtoneidonvaippa kukkii Suomessa heinä-elokuussa. Kasvin kehittyminen siemenestä kukkivaksi yksilöksi kestää yli kymmenen vuotta.
Lehtoneidonvaipan kukkien mesi on ilmeisesti ampiaisille humaltavaa nestettä, sillä pölyttävien ampiaisten on havaittu usein olevan humaltuneen oloisia. Meden on myös havaittu aiheuttavan ampiaisille riippuvuutta. Myös muut hyönteiset kuten loiskimalaiset, mesipistiäiset ja kukkakärpäset voivat suorittaa pölytyksen.
Lehtoneidonvaippojen ulkonäkö, kasvupaikkavaatimukset, pölytystavat ja riippuvaisuus sienijuuresta vaihtelevat huomattavan paljon. Tämä on merkki siitä, että lehtoneidonvaippa ei ole yksi, yhtenäinen laji vaan monimuotoinen, vielä eri lajeiksi kehittyvä ryhmälaji. Yksi silmäänpistävimmistä lajin muodoista on lehtivihreätön ja itsepölyttävä "aavekämmekkä", joiden lehdet ovat valkeita ja kukat punertavia. Nämä yksilöt ovat ravinnonhankinnassaan täysin juurisienensä tarjoaman energian varassa. Suomessa näitä lehtivihreättömiä yksilöitä on tavattu erityisen runsaasti Lappeenrannassa yhdellä kasvupaikalla, jossa parhaimmillaan on tavattu toistasataa yksilöä. Esiintymän laajuus on poikkeuksellisen suuri jopa kansainvälisesti.
Lehtoneidonvaipan levinneisyysalue on laaja. Sitä tavataan lähes koko Euroopassa Fennoskandian ja Venäjän pohjoisosia lukuun ottamatta, Pohjois-Afrikassa sekä suuressa osassa Aasian lauhkeita osia ja paikoitellen Pohjois-Amerikassa. Pohjois-Amerikassa laji ei ole alkuperäinen ja sen uskotaan siirtyneen sinne puutarhakasveiksi tarkoitetuista yksilöistä. Villinä laji löydettiin mantereelta ensimmäisen kerran vasta vuonna 1879.
Suomessa lehtoneidonvaipan esiintymisalue painottuu maan etelä- ja itäosiin. Pohjoisimmat havainnot ovat Kainuusta ja Kuusamosta.
Nimensä mukaisesti lehtoneidonvaippa on lähinnä lehtojen ja lehtomaisten metsien kasvi. Sitä tavataan myös lettokorvissa, ravinteisissa harju- sekä kalliometsissä ja hakamailla. Laji on selvä kalkinsuosija.
Peter Ramage
Peter Iain Ramage (s. 22. marraskuuta 1983 Whitley Bay, Englanti) on englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Newcastlea. Hän on pelipaikaltaan toppari.
Newcastlen oma kasvatti ja entinen reservijoukkueen kapteeni teki debyyttinsä ykkösjoukkueessa UEFA Cupin ottelussa Olympiakosia vastaan 16. maaliskuuta 2005. Liigadebyyttinsä hän teki noin kuukautta myöhemmin Old Traffordilla 2-1 tappiossa Manchester Unitedia vastaan. Kaudella 2005/06, Ramage pelasi 29 ottelua ja Stephen Carr'n loukkaannuttua hän sai enemmän vastuuta puolustuksessa, tehden hyvillä otteillaan hyvän vaikutuksen Graeme Sounessiin ja Glenn Roederiin.
Nella
Nella on naisen etunimi.
Suomessa nimi Nella on ollut harvinaisena käytössä jo 1800-luvulla, mutta se on yleistynyt 2000-luvulla. Nimi on annettu huhtikuuhun 2017 mennessä noin 3 440 suomalaiselle naiselle. Vuodesta 2012 lähtien Nellan nimipäivä on suomalaisessa almanakassa 20. huhtikuuta.
Nimen alkuperästä on useita näkemyksiä, mutta todennäköistä on, että se on lyhentymä pidemmästä nimestä. Nella-päätteisiä nimiä on ollut Välimeren alueella kautta aikojen paljon, ja on mahdollista, että lempinimen yleistyttyä sitä on alettu käyttää useista erinimisistä naisista, kunnes se on vakiintunut itsenäiseksi nimeksi. Nella on siis alun perin välimerellinen lempinimi.
Mahdollisia nimilähteitä ovat muun muassa:
Luettelo okkultismia käsittelevistä kirjoista
Tämä on luettelo okkultismia käsittelevistä kirjoista. Mainittu vuosiluku ei ole välttämättä teoksen ensimmäisen painoksen ilmestymisvuosi.
Veripunakämmekkä
Veripunakämmekkä eli verikämmekkä ("Dactylorhiza incarnata" subsp. "cruenta", syn. "D. cruenta") on liuskakämmeköihin kuuluva, lähinnä Pohjois-Euroopassa tavattava punakämmekän alalaji. Suomessa alalajia tavataan harvinaisena ja se on rauhoitettu luonnonsuojelulailla Ahvenanmaata lukuun ottamatta.
Veripunakämmekkä kasvaa noin 15–30 senttimetriä korkeaksi. Sen juurimukulat ovat muiden liuskakämmeköiden tapaan syvään liuskaisia. Varsi on tanakka ja paksu, ja sen yläosa on purppuranpunainen. Varren ylin lehti ulottuu kukinnon tasalle. Lehdet ovat sirottavia, enintään viisi kertaa leveytensä pituisia ja molemmilta puolilta punaruskeatäpläisiä. Joillakin kasvupaikoilla tavataan yksilöitä, joiden lehdet ovat kauttaaltaan ruskean värin peitossa. Kukinto on tiheähkö, runsaskukkainen tähkä. Kukat ovat voimakkaasti kirjaillut tummemman purppuraisella värillä vaaleanpunaisen pohjan päällä. Usein kirjailua on huulen lisäksi myös muissa kehälehdissä. Huuli on kapea ja lähes ehyt. Veripunakämmekkä kukkii kesä-heinäkuussa.
Veripunakämmekkä muistuttaa läheisesti toista Suomessa tavattavaa punakämmekän alalajia suopunakämmekkää (subsp. "incarnata"). Lajin tunnistamista vaikeuttaa sen monimuotoisuus ja että sen ulkomuoto vaihtelee huomattavasti alueittain. Laji myös risteytyy muiden liuskakämmeköiden kanssa. Punakämmeköiden monimuotoisuus on merkki siitä, että laji on ilmeisen nuori ja kehittyvä, ja se muodostaa nopeasti eriytyviä erilaisia ekotyyppejä.
Varsinkin Suomessa ongelmia tuottaa kasvin sekoittaminen suopunakämmekän muunnokseen ("D. incarnata" subsp. "incarnata" var. "hyphaematodes").
Veripunakämmekkä on selvästi suopunakämmekkää harvinaisempi kasvi Euroopassa. Sen levinneisyys on keskittynyt Alpeille, Irlantiin, Fennoskandiaan ja Baltian maihin, minkä lisäksi sitä kasvaa ilmeisen laajalla alueella Venäjällä Keski-Siperiaan saakka. Suomessa veripunakämmekkä on suhteellisen harvinainen kasvi. Yleisimmillään se on Ahvenanmaalla, Pohjois-Pohjanmaalla, Kainuussa sekä Etelä- ja Keski-Lapissa. Muualta Suomesta tunnetaan vain satunnaisia löytöjä.
Veripunakämmekkä kasvaa lettosoilla ja lyhytheinäisillä rantaniityillä. Sitä pidetään kalkinsuosijana. Kasvi on merkittävästi harvinaistunut kasvupaikkojen kuivatuksen johdosta. Myös rantaniittyjen umpeenkasvu laidunnuksen loputtua on johtanut kasvupaikkojen tuhoutumiseen.
Qusai Hussein
Qusai Saddam Hussein al-Tikriti (, s 17. toukokuuta 1966 Bagdad – 22. heinäkuuta 2003 Mosul) oli Saddam Husseinin toiseksi vanhin poika. Hän johti erikoistasavaltalaiskaartia, erikoisturvallisuusorganisaatiota ja tasavaltalaiskaartia. Hänen väitetään antaneen määräyksen lukuisten šiiamuslimien surmaamiseen 1990-luvun kapinassa. Häntä pidettiin todennäköisimpänä Irakin seuraavana johtajana.
Qusai oli naimisissa, ja hänellä on neljä lasta. Hän oli Yhdysvaltain julkaisemalla etsityimpien irakilaisten listalla sijalla 2. Yhdysvaltain 101. laskuvarjodivisioonan joukot ampuivat hänet ja veljensä Udayn Mosulissa kuusituntisessa tulitaistelussa. Myös Qusain 14-vuotias poika sekä kolmikon mukana ollut henkivartija kuolivat taistelussa. Veljeksistä maksettiin 30 miljoonan dollarin palkkio.
Lapinkämmekkä
Lapinkämmekkä ("Dactylorhiza lapponica", syn. "Orchis lapponica") on Lapissa ja Alpeilla kasvava liuskakämmekkä. Suomessa laji on rauhoitettu.
Lapinkämmekkä kasvaa 10–25 cm korkeaksi. Varsi on ohut, ontto ja yläosastaan tummanpunaruskea. Juurimukulat ovat syvään liuskaisia. Lehdet ovat kapeansoikeita, suikeita tai vastapuikeita. Väriltään ne ovat päältä tummanvihreitä, tumma- ja isotäpläisiä, alta harmaanvihreitä. Kukinto on harsu, tummanpunainen tähkä. Kukkia on 5–15 kappaletta. Kukkien tukilehtien laidat ovat hienosahaisia. Kehälehdet ovat tummanpunaisia, huuli on täplikäs ja tyvestä vaaleampi. Lapinkämmekkä kukkii Suomessa heinäkuussa.
Muista kämmeköistä lapinkämmekkä muistuttaa lähinnä kaitakämmekkää ("D. traunsteineri"), mutta on sitä pienempikokoisempi, harvalehtisempi ja väriltään enemmän punaruskeiden ja punaisten värisävyjen hallitsema.
Lapinkämmekkä kuuluu liuskakämmeköiden sukuun, jonka lajit ovat muuntelevia ja muodostavat helposti paikallisrotuja, mikä hankaloittaa suuresti lajin tunnistamista. Määrittelyä vaikeuttaa myös se, että liuskakämmekät risteytyvät helposti. Lajin taksonominen asema on kiistelty.
Lapinkämmekän pääesiintymisalue on Norjan, Ruotsin ja Suomen Lapissa. Lisäksi lajia esiintyy ainakin Alpeilla. Suomessa lapinkämmekkä on harvinainen laji. Esiintymät keskittyvät Keski-Lapin runsaskalkkisiin alueisiin muun muassa Kittilässä.
Lapinkämmekän tyypillistä elinympäristöä ovat letot, lähdesuot ja tunturisoistumat. Laji on kalkinsuosija.
Mesikämmekkä
Mesikämmekkä eli mesikukka ("Herminium monorchis") on Euraasiassa kasvava vaatimattoman näköinen kämmekkälaji. Suomesta laji on hävinnyt sukupuuttoon.
Pienikokoinen mesikämmekkä kasvaa 7–20 senttimetriä korkeaksi. Varren tyvellä on yksi pallomainen versojuurimukula. Loppukesällä kasvi kasvattaa lisäksi kaksi tai kolme uutta mukulaa lyhyiden maansisäisten rönsyjen päähän. Varren tyvellä on kaksi tai kolme vihreää lehteä, jotka ovat 2–5 cm pitkiä ja soikeita tai tasasoukkia. Lisäksi varren yläosassa on korkeintaan kaksi suomumaista ylälehteä. Kukinto on tiheä, 2–4 cm pitkä tähkä, joka nousee lehtien välistä. Pieniä, kellomaisia vihertävänkeltaisia kukkia on kukinnossa 10–20. Kukat osoittavat alaviistoon. Mitätön huuli on kolmiliuskainen ja kannukseton. Kukissa on voimakas, hunajaa muistuttava makea tuoksu. Suomessa mesikämmekän kukinta-aika on kesäkuussa.
Mesikämmekkä on erikoistunut hyönteispölytykseen. Sen kukissa vierailee runsaasti pieniä hyönteisiä: pistiäisiä, kärpäsiä ja kovakuoriaisia. Pölytystulos on yleensä erittäin hyvä. Erityisen tärkeitä pölytyksen kannalta ovat tietyt, hyvin pienet loispistiäiset, joiden pölytettäviksi mesikämmekän kukka on täysin sopeutunut. Mesikämmekkä leviää paitsi siementen avulla, myös uusista versojuurimukuloista. Niiden avulla kasvi kykenee leviämään hitaasti kasvupaikallaan. Uusi mukula kasvaa pienen varren päähän, ei heti edellisen viereen kuten useimmilla Euroopan versojuurimukulallisilla kämmeköillä.
Mesikämmekkä kasvaa Euroopassa Keski-Euroopasta itään kapealla vyöhykkeellä läpi Venäjän ja Siperian Aasian lauhkeisiin osiin Etelä-Kiinaan saakka. Levinneisyysalue on kuitenkin hyvin laikuttainen. Skandinaviassa lajia tavataan hajanaisella alueella Tanskassa, Etelä-Norjassa sekä Etelä- ja Keski-Ruotsissa. Lajia kasvaa myös Baltian maissa. Suomessa mesikämmekkää on tavattu liki kymmenellä kasvupaikalla Ahvenanmaalla erityisesti Eckeröstä, sekä Hämeen Tuuloksessa, josta laji hävisi jo 1930-luvulla pellonraivauksen yhteydessä. Laji on mahdollisesti kasvanut myös Hattulassa. Ahvenanmaan ja Suomen viimeinen mesikämmekän tunnettu kasvupaikka Eckerössä jäi tiensuoristuksen alle 1975, minkä jälkeen lajia ei ole Suomessa tavattu.
Mesikämmekkä on kalkinvaatija ja on kasvupaikkansa suhteen vaatelias. Se kasvaa kosteilla niityillä ja letoilla, joilla muu kasvillisuus on matalaa. Yleensä lajia onkin Suomessa löytynyt laidunnan lyhyenä pitämiltä kosteilta merenrantaniityiltä. Suomessa mesikämmekän häviämisen syitä ovat pellonraivaus, perinteisen niittylaidunnuksen väheneminen ja ehkä myös herbaarionäytteiden liiallinen kerääminen.
Punaisen lokakuun metsästys
Punaisen lokakuun metsästys ("The Hunt for Red October") on John McTiernanin ohjaama sukellusvene-elokuva vuodelta 1990. Nimensä elokuva saa kuvitteellisesta, länteen loikkausta yrittävästä ballistisin ohjuksin ja uudella magnetohydrodynaamisella propulsiojärjestelmällä varustetusta neuvostosukellusveneestä, jota jahtaavat Atlantin alla ja päällä sekä Yhdysvallat että Neuvostoliitto. Tapahtumat johtavat laajaan diplomaattiseen keinotteluun näiden suurvaltojen välillä. Elokuva pohjautuu Tom Clancyn samannimiseen romaaniin vuodelta 1984.
Pääosissa ovat muun muassa Punaisen lokakuun päällikkö Marko Ramius (Sean Connery), tri. Petrov (Tim Curry), CIA:n tutkija Jack Ryan (Alec Baldwin), "Lokakuun" ensimmäinen upseeri Vasili Borodin (Sam Neill) ja amiraali James Greer (James Earl Jones).
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Asko Alanen kehuu elokuvan näyttelijöitä ja kuvausta ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Luke Perry
Luke Perry (oikealta nimeltään Coy Luther Perry III, s. 11. lokakuuta 1966 Mansfield, Ohio) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka muistetaan parhaiten Dylan McKayn roolista televisiosarjassa Beverly Hills 90210.
Beverly Hillsin jälkeen hän on näytellyt muutamassa televisiosarjassa. Vuonna 2004 hän näytteli Lontoon West Endissä näytelmän "Kun Harry tapasi Sallyn" vastanäyttelijänään Alyson Hannigan. Perry näyttelee myös CW sarjassa Riverdale joka perustuu vanhoihin Archie Comicsiin. Hän näyttelee sarjassa Fred Andrewsia. Tämän lisäksi Luke Perry on näytellyt lukuisissa elokuvissa.
Perry on eronnut avioliitostaan Minnie Sharpin kanssa vuonna 2003. Heillä on kaksi yhteistä lasta, Jack ja Sophie.
Vaaleakiitäjä
Vaaleakiitäjä ("Apus pallidus") on kiitäjälintujen lahkoon kuuluva tervapääskyn lähisukulainen.
Linnun pituus on 16–18 cm, siipien kärkiväli 40–45 cm ja paino 36–50 g. Kooltaan tervapääskyn luokkaa. Ruumiinrakenne tukevampi ja siivenisku hieman hitaampi kuin tervapääskyn. Väriltään vaaleamman ruskea ja valkea kurkkulaikku on selkeämpi kuin tervapääskyllä. Äänetkin muistuttavat tervapääskyn ääniä. Sosiaalinen laji, joka esiintyy parvina ja myös muiden kiitäjien seurassa.
Elää Välimeren rantamilla ja Lähi–Idässä, talvehtii Afrikassa. Euroopan populaation koko on 77 000–320 000 yksilöä, joista pesiviä on 21 000–32 000 paria. Suomessa laji on tavattu vain kahdesti samana syksynä: 24.10.2004 Hangossa ja 28.10.–1.11.2004 Helsingin Pihlajasaaressa. Uusin ja ilmeisesti näin ollen vasta kolmas havainto Suomessa on tehty 1.11.2018 Helsingin Viikissä. Kyseinen yksilö vietiin hoitoon Korkeasaaren villieläinhoitolaan ja vapautettiin sieltä 9.11.2018.
Pesimäaikana elää kalliojyrkänteiden ja rotkojen rikkomassa maastossa, sekä kaupungeissa. Talvehtimisalueilla ruokailee myös alavilla mailla.
Asuu yhdyskunnittain. Pesä on kallion tai rakennuksen kolossa, puun kolossa tai kattotiilen alla. Munia on 2 tai 3, haudonta-aika noin 3 viikkoa. Poikaset lähtevät pesästä lentokykyisinä vasta 5–6 viikon ikäisinä.
Syö ilmameren hyönteisiä ja hämähäkkejä.
Piikkipyrstökiitäjä
Piikkipyrstökiitäjä eli vanhalta nimeltään piikkipyrstöpääsky ("Hirundapus caudacutus") on kiitäjälintujen lahkoon kuuluva aasialainen laji.
Piikkipyrstökiitäjän pituus on 19–21 cm, siipien kärkiväli 50–54 cm ja paino noin 80–90 g. Se on tervapääskyä suurempi ja rotevampi kiitäjä, jolla on lyhyt pyrstö ja kaula, minkä johdosta se näyttää pullealta. Pyrstön kärki kapenee piikiksi, mistä tulee lajin nimi. Piikkipyrstökiitäjän lento on erittäin nopeaa, nopeampaa kuin tervapääskyn. Sen sanotaan olevan maailman nopein lintu, ja lentonopeudeksi on mitattu 170 km/h. Yleisväritys on hyvin tumma, vain alaperässä ja kurkussa on valkoinen alue ja selässä muuta pukua hieman vaaleampi laaja laikku.
Pitkään arveltiin, että laji elää vain ilmassa, pesimäaikaa lukuun ottamatta. Australialaiset ovat kuitenkin osoittaneet radioseurannan avulla, että se käy lepäilemässä puiden latvustossa.
Lajin kuvaili ja nimesi tieteelle englantilainen John Latham 1801.
Piikkipyrstökiitäjä pesii Keski-Aasiassa ja Etelä-Siperiassa ja talvehtii Itä- ja Pohjois-Australiassa, jonne linnut saapuvat lokakuussa. Lajia on tavattu Suomessa neljästi: 21.5.1933 Nummi-Pusulassa, 21.4.1990 Kristiinankaupungissa, 10.5.1991 Hangossa ja 8.5.2005 Savitaipaleella.
Lajin elinympäristöä ovat vuoristoseudut, mutta linnut ruokailevat myös alavilla seuduilla.
Pesä on tavallisesti puun kolossa. Munia on 2–7, ja haudonta alkaa jo ensimmäisen munan jälkeen. Piikkipyrstökiitäjä pesii touko–kesäkuussa.
Piikkipyrstökiitäjän ravintoa ovat hyönteiset ja hämähäkit. Australiassa se ruokailee suurissa parvissa etsien lämpimiä ilmavirtauksia ja seuraillen pensaspaloja.
Mulkuanjoki
Mulkuanjoki on Siikalatvalla sijaitseva Siikajoen sivujoki. Mulkuanjoki alkaa Järvikylässä sijaitsevasta Mulkuanjärvestä, ja se laskee Siikajokeen Hyvölänrannan kylän pohjoispuolella. Joen pituus on 16 kilomettiä.
Dennis Nilsen
Dennis Andrew Nilsen (23. marraskuuta 1945 – 12. toukokuuta 2018) oli skotlantilainen sarjamurhaaja Lontoossa. Hän murhasi viiden vuoden aikana viisitoista miestä. Hän teki myös muutamia epäonnistuneita murhayrityksiä.
Nilsen syntyi Aberdeenshiressa norjalaiselle isälle ja skottilaiselle äidille. Isä kärsi alkoholiongelmasta, ja vanhemmille tuli avioero Nilsenin ollessa 4-vuotias. Äiti meni uusiin naimisiin ja lähetti poikansa isovanhemmilleen. Parin vuoden kuluttua Nilsen palasi asumaan äitinsä luokse.
Nilsen värväytyi vuonna 1961 Britannian armeijaan. Hän toimi kokkina Adenissa, Kyproksella ja Berliinissä ennen kuin jätti armeijan 1972 ja toimi hetken poliisina. 1970-luvun puolivälissä hän pääsi virkamieheksi työnvälitystoimistoon.
Kaikki Nilsenin uhrit olivat opiskelijoita tai kodittomia miehiä. Sarjamurhaaja vei heidät kotiinsa seksiä varten tai vain seuraksi. Yön aikana hän kuristi uhrinsa ja hävitti ruumiit.
Vuonna 1981 Nilsen muutti yläkertaan. Hän jatkoi tappamista, mutta havaitsi ruumiiden hävittämisen hankaloituneen. Nilsen alkoi säilyttää uhriensa jäännöksiä vaatekaapissa, muovikasseissa ja lattialautojen alla. Yrittäessään vetää ruumiinosia vessanpöntöstä alas hän onnistui tukkimaan koko viemäriverkoston.
Kun viemäriverkostoa tultiin korjauttamaan, havaittiin, että siellä oli jotakin lihan kaltaista sekä pieniä luita. Paikalle hälytettiin poliisi, joka jo pian oli Nilsenin kannoilla.
Kolme poliisia tuli tutkimaan Nilsenin asunnon, jossa välittömästi haisi mädäntyneen lihan haju. Kun poliisi kysyi, missä olivat loput ruumiista, Nilsen kertoi, että ne olivat kahdessa muovikassissa hänen vaatekaapissaan. Nilsen pidätettiin välittömästi epäiltynä murhista.
Poliisiasemalle vietäessä Nilseniltä kysyttiin hänen uhriensa määrää. Nilsen kertoi sen olleen 15 tai 16.
Nilsen sai elinkautisen vankeusrangaistuksen 4. marraskuuta 1983. Hänelle myönnettiin 25 vuoden kuluttua - 2008 - mahdollisuus hakea armahdusta. Sisäministeri poisti armahdusmahdollisuuden kokonaan, mikä tarkoittaisi, että Nilsen istuisi vankilassa loppuelämänsä. Sisäministerin tämä oikeus poistettiin kuitenkin marraskuussa 2002, joten Nilsenillä on alkuperäisen tuomionsa mukaisesti vapautumisen mahdollisuus aikaisintaan 2008.
Nilsen kärsi tuomiotaan Full Suttonin vankilassa lähellä Pocklingtonia. Hän sai 1993 luvan antaa vankilasta käsin televisioituja haastatteluja.
Nilseniltä evättiin eräässä vankilassa pääsy homopornon pariin. Asia vietiin oikeuteen, ja toinen oikeusjuttu syntyi 2003, kun Nilseniä estettiin julkaisemasta omaelämäkerrallista teostaan "The History of a Drowning Boy".
Neittävänjoki
Neittävänjoki on Pohjois-Pohjanmaalla Vaalassa ja Siikalatvalla sijaitseva Siikajoen sivujoki. Neittävänjoki alkaa latvapuroista Vaalan Veneheitossa, ja se laskee Siikajokeen Kestilän kirkonkylän itäpuolella. Joen pituus on 21 kilometriä.
Oulujärven ja Siikajoen yhdistävä Siikajoen uittokanava loppuu Neittävänjoen alkupäähän.
Pikkukiitäjä (lintu)
Pikkukiitäjä ("Apus affinis") on kiitäjälintujen lahkon pienimpiä edustajia. Lajin nimesi John Edward Gray 1832.
Linnun pituus on 10–13 cm, siipien kärkiväli 32–34 cm ja paino noin 25 g. Tummanruskea, räystäspääskyn kokoinen kiitäjä, jolla on valkoinen kurkku ja yläperä. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Lentelee parvina hyönteisjahdissa, lento on tavallisesti hitaampaa kuin isompien kiitäjien. Ääni on vaihtelevan voimakasta viserrystä. Lajista tunnetaan 6 alalajia.
Afrikka ja Aasian eteläosat Indonesiaan saakka. Euroopassa, lähinnä Turkissa, mainitaan elävän 1 800–5 000 yksilöä. Lajia ei ole tavattu Suomessa. Osa kannasta on paikkalintuja, osa pohjoisimmista populaatioista muuttaa etelään.
Taajamat ja kaupungit, vuoristoseudut.
Pesii yhdyskunnittain rakennuksissa ja kalliojyrkänteillä. Pari pesii samassa kolossa vuodesta toiseen. Munia on 21–3, joskus 4, haudonta-aika on noin 3 viikkoa ja molemmat emot osallistuvat haudontaan. Poikaset lähtevät pesästä lentokykyisinä 5-6 viikon ikäisinä.
Ilmameren hyönteiset ja hämähäkit.
Luke Wilson
Luke Cunningham Wilson (s. 21. syyskuuta 1971 Dallas, Texas) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän aloitti näyttelijänuransa vuonna 1994 elokuvassa "Bottle Rocket". Hänet tunnetaan parhaiten rooleistaan elokuvissa "Blondin kosto" ja "Charlien enkelit". Myös Wilsonin veljet Owen ja Andrew ovat näyttelijöitä.
Tomislav Ivić
Tomislav Ivić (30. kesäkuuta 1933 Split, Jugoslavia – 24. kesäkuuta 2011 Split, Kroatia) oli kroatialainen jalkapallovalmentaja. Hän oli yksi maansa menestyneimmistä jalkapallovalmentajista voitettuaan 26 vuotta kestäneellä urallaan 15 pokaalia.
Ivić kuoli 24. kesäkuuta 2011 splitiläisessä sairaalassa 77-vuotiaana. Hän oli sairastanut vuosia diabetesta.
Andrew Wilson
Andrew Wilson (s. 22. elokuuta 1964) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja ohjaaja. Wilsonin veljet, Owen ja Luke, ovat myös näyttelijöitä. Wilson on tehnyt lyhyitä esiintymisiä veljiensä elokuvissa ja teki vuonna 2005 ensimmäisen ohjauksensa. Wilsonin suurin rooli oli vuonna 1996 elokuvassa "Bottle Rocket".
Radio 967
Radio 967 eli ”ysikuusseiska” oli Keski-Pohjanmaalla toiminut kaupallinen radiokanava. Radio aloitti toimintansa 1. tammikuuta 2007 kello 00:11 Iskelmän taajuuksilla. Tuolloin muutaman vuoden alun perin Radio Kokkolan, Radio Botnian ja Avain aseman taajuuksilla soinut Iskelmä lopetti toimintansa Keski-Pohjanmaalla. Radion 967:n primetimen kohderyhmänä olivat 25–50-vuotiaat kuuntelijat. Radion toimitus sijaitsi Kokkolassa Kallentorin kauppakeskuksessa.
Radio 967:n ohjelma oli vahvasti paikallista. Paikallisuutiset tulivat yleensä puolelta ja STT:n pääuutislähetys aina seitsemän minuuttia vaille tasatunnin. Radio 967:n tunnuslause oli ”aamusta aamuun”. Toimintansa viimeisinä vuosina kanavalta ei enää kuultu paikallis- tai STT:n uutisia. Kanavan musiikkitarjonta oli monipuolista ja muistutti Radio Suomen, Radio Novan ja YleX:n tarjontaa.
Radio 967:n taustayhtiö Nomatron Oy sai toimiluvan paikallisradiotoimintaan Kokkolassa, Kaustisella, Kannuksessa ja Pietarsaaressa vuonna 2006. Nomatron ei hakenut uutta toimilupaa määräaikaan mennessä, ja vuoden 2012 tammikuussa voimaan astuva toimilupa meni puhelinosuuskunta PPO-konserniin kuuluvalle Riofori Oy:lle. Yhtiön on tarkoitus käynnistää Radio Botnia -niminen 25–50-vuotiaille suunnattu paikallisradio. Radio 967 lopetti toimintansa 11. toukokuuta 2011 ennen varsinaisen radiotoimiluvan loppumista. Kesän 2011 ajan taajuuksia käytti Alajärveltä lähettävä Järviradio.
Pyhäpäivinä ei juonnettua lähetystä, jos ei toisin ole mainittu. Muuna aikana musiikkia.
Criollo (hevonen)
Criollo () on eteläamerikkalainen pienikokoinen Argentiinassa, Brasiliassa, Paraguayssa ja Uruguayssa tavattava karjahevosrotu. Criollo on Argentiinan kansallishevonen.
Criollot ovat pienikokoisia ja niiden säkäkorkeus on keskimäärin 145 cm eli kolmisen senttimetriä alle ponirajan. Rotua on kuitenkin pyritty jalostamaan hieman kookkaammaksi. Criollo on erittäin kestävä ja ketterä, ja sitä käytetään paljon karjahevosena mutta myös harraste- ja maastoratsuna sekä rodeoissa ja matkaratsastuksessa. Criollo tunnetaan erittäin kestävänä hevosena. Väritys on useimmiten hallakko, päistärikkö, ruunikko tai musta. Luonteeltaan criollo on yleensä aulis, älykäs ja järkevä.
Criollon sanotaan saaneen alkunsa 1500-luvulla, jolloin Etelä-Amerikkaan saapuneiden eurooppalaisten tuomia hevosia pääsi vapaaksi. Hevoset elivät villeinä noin kolmesataa vuotta, ja niitä alettiin jalostaa roduksi 1800-luvulla.
Criollo melkein hävisi 1800-luvun loppupuolella, kun sitä alettiin risteyttää innokkaasti muiden rotujen kanssa. 1900-luvulla rotua ei ole enää juurikaan risteytetty.
1920-luvulla sveitsiläinen professori Aime Tschiffely ratsasti kahdella criollolla, Manchalla ja Gatolla, Argentiinan Buenos Airesista Yhdysvaltojen pääkaupunkiin Washingtoniin. Matkaa kertyi 16 000 kilometriä ja siihen kului noin kolme vuotta.
Criolloa ja englannintäysiveristä risteyttämällä saadaan erinomaisia pooloponeja, ja criolloja käytetäänkin paljon argentiinalaisessa pooloponijalostuksessa.
Erick Mombaerts
Erick Mombaerts (s. 21. huhtikuuta 1955) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja.
Hän sai lokakuun puolivälissä 2012 potkut Ranskan alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueen päävalmentajan tehtävästä. Tammikuussa 2013 Mombaerts palasi seuravalmentajaksi Le Havren peräsimessä. Mombaertsin johdolla seura sijoittui kauden 2012/13 päätteeksi Ligue 2:ssa kuudenneksi. Kausi 2013/14 sujui odotuksiin nähden heikkomin ja Le Havre jäi kauas nousuun oikeuttavista sijoista ollen 12:ta.
Joulukuussa 2014 Mombaerts jätti Le Havren ja siirtyi Japanin J. Leaguessa pelaavan Yokohama F. Marinosin peräsimeen. Mombaertsin johdolla Marinos sijoittui parhaimmillaan J. Leaguessa viidenneksi kaudella 2017. Samaisella kaudella joukkue eteni Emperor's Cupin finaaliin, jossa kuitenkin hävisi Cerezo Osakalle. Kauden jälkeen Mombaerts jätti tehtävänsä seuran päävalmentajana.
Clive Owen
Clive Owen (s. 3. lokakuuta 1964 Keresley, Coventry, Warwickshire) on englantilainen näyttelijä. Hän opiskeli Royal Academy of Dramatic Art -koulussa vuodesta 1984 lähtien.
Owen sai vuonna 2005 Oscar-ehdokkuuden ja voitti Golden Globen ja BAFTA:n palkinnon roolistaan elokuvassa "Iholla". Owenin sanotaan saaneen roolitarjouksen James Bondista elokuvasta "Casino Royale" (2006), mutta myöhemmin rooliin valittiin Daniel Craig.
Owen on näytellyt muun muassa elokuvissa "Medusan verkko" (2002), "Kuningas Arthur" (2004), "Sin City" (2005) ja "Ihmisen pojat" (2006).
Owen avioitui Sarah-Jane Fentonin kanssa vuonna 1995 ja heillä on kaksi lasta. Perhe asui aikaisemmin Lontoossa ennen muuttoaan Essexiin.
Kintaro
Kintaro on fiktiivinen henkilö Mortal Kombat -tappelupelisarjassa.
Kintaro on suuri shokan-lajin humanoidi, jolla on lajitoveriensa tapaan neljä kättä.
Kuultuaan Goron kuolemasta Liu Kangin käsissä Kintaro vannoi kostavansa lajitoverinsa kuoleman tappamalla Liu Kangin. Kintaro yritti todistaa uskollisuutensa Shao Kahnille tappaen tarkatanien kanssa Johnny Cagen. Vaikka hyökkäys muita Earthrealmin sotureita vastaan epäonnistui, Kintaro jatkoi Kahnin palvelemista.
Shang Tsungin hävittyä taas Liu Kangille Kintaro haastoi Kangin Mortal Kombat -turnaukseen. Kintaro taisteli hyvin, mutta hävisi.
Myöhemmin Taven näki Kintaron, Sheevan, Havikin ja heidän demoniarmeijansa Netherealmissa yrittämässä syrjäyttää Shinnokia Netherealmin valtaistuimelta. Shinnok paljasti kuitenkin myöhemmin, että tämän oli ainoastaan testi Tavenille eikä tiedetä oliko Kintaro oikea vai ainoastaan Shinnokin luoma illuusio.
Kintaron vaihtoehtoisessa Armageddonin loppuratkaisussa, hän voitti Blazen saaden neljä maagista miekkaa, joihin hän valitsi neljän soturin voimat. Kintaro valitsi jään (Sub-Zero), tulen (Scorpion), kaaoksen (Havik) ja oikeuden (Hotaru). Nämä neljä soturia kuolivat ja heidän sielunsa siirtyivät miekkoihin. Kintaro sitten käytti miekkojaan tappaakseen vihollisensa ja saadakseen lisää voimia. Tämän vuoksi kukaan ei uskaltanut enää haastaa häntä.
Vuoden 2011 "Mortal Kombat" -pelissä Kintaro taistelee Kung Laoa vastaan, mutta häviää tälle. Myöhemmin Kintaro oli mukana Shao Kahnin invaasiossa Earthrealmiin ja aiheutti Kabalille 3. asteen palovammat tuli-iskullaan. Tämän jälkeen Kintaro taisteli Strykeria vastaan, mutta hävisi. Myöhemmin Kintaro taisteli yhdessä Goron kanssa Cyber Sub-Zeroa vastaan, mutta hävisi. Kintaron kohtalo jäi avoimeksi pelin lopussa, mutta hänen uskotaan selvinneen.
David Gray (jalkapalloilija)
David Gray (s. 4. toukokuuta 1988 Edinburgh, Skotlanti) on skotlantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Manchester Unitedia. Hän on pelipaikaltaan puolustaja. Akademian ja reservijoukkueen pelaaja Gray teki debyyttinsä ykkösjoukkueessa 25. lokakuuta 2006 ottelussa Crewe Alexandraa vastaan.
Willem Dafoe
William J. ”Willem” Dafoe (s. 22. heinäkuuta 1955 Appleton, Wisconsin) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Dafoe on näytellyt yli 80 elokuvassa, joista tunnetuimpia ovat muun muassa "Platoon", "Syntynyt 4. heinäkuuta", "Spider-Man – hämähäkkimies", "Isku Kolumbiaan", "", "Englantilainen potilas", "Villi sydän", "Kristuksen viimeinen kiusaus", "Speed 2 – vaara iskee vesillä", "The Boondock Saints", "Lentäjä", "Once Upon a Time in Mexico", "", "Inside Man", "Steve Zissoun vedenalainen maailma", "Mr. Bean lomailee" ja "Amerikan psyko". Hän on myös ääninäytellyt videopelissä "".
Vuonna 1990 Dafoe työskenteli mallina Pradan kampanjassa.
Dafoella on sekä Yhdysvaltain että Italian kansalaisuus.
Dafoella on edellisestä suhteestaan ohjaaja Elizabeth LeCompten kanssa yksi poika, Jack (s. 1982). Dafoe meni naimisiin italialaisen näyttelijän Giada Colagranden kanssa vuonna 2005. Willem Dafoen vanhempi veli Donald Dafoe on sydänkirurgi. Hänellä on lisäksi viisi vanhempaa siskoa. Dafoen isä William Alfred Dafoe oli myös kirurgi ja äiti Muriel Isabel (o.s. Sprissler) sairaanhoitaja. Dafoella on kanadanranskalaiset, sveitsilaiset, irlantilaiset, skotlantilaiset ja saksalaiset sukujuuret.
Dafoe opiskeli draamaa collegessa, mutta jätti koulun kesken ja liittyi teatteriin Milwaukeessa ennen muuttoa New Yorkiin vuonna 1976.
Phil Marsh
Phil Marsh (s. 11. marraskuuta 1986 St Helens, Englanti) on englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Manchester Unitedia. Hän on pelipaikaltaan puolustaja.
Manchester Unitedin akademian ja reservijoukkueen pelaaja Marsh teki debyyttinsä ykkösjoukkueessa liigacupin ottelussa Crewe Alexandraa vastaan, jossa hän oli aloituskokoonpanossa, mutta vaihdettiin Michael Barnesiin ensimmäisen puoliajan jälkeen.
Nafisa Joseph
Nafisa Joseph (28. maaliskuuta 1978 – 29. heinäkuuta 2004) oli intialainen malli ja MTV:n videojockey. Hän oli vuoden 1997 Miss Intia ja semifinalisti Miss Universumissa.
Nafisa Joseph kasvoi Bangaloressa. Hän oli vanhempiensa kahdesta tyttärestä nuorempi. Joseph aloitti mallintyönsä 12-vuotiaana. Hän oli nuorin osallistuja Miss Intia -kilpailussa 1997, jonka hän voitti. Hänellä oli myös ura televisiossa: Joseph mm. toimi MTV:n videojockeynä ja näytteli intialaisessa "C.A.T.S"-sarjassa. Vuonna 2004 hän juonsi "Style"-show'n Star Worldilla. Hän oli lisäksi toimittamassa "Gurlz"-lehteä. Joseph oli eläinsuojeluaktivisti ja kirjoitti "The Times of Indialle" viikoittaista kolumnia "Nafisa for Animals".
Nafisa Joseph teki itsemurhan asunnossaan Mumbaissa heinäkuussa 2004. Vanhempien mukaan syy oli se, että suunniteltu avioliitto liikemies Gautam Khandujan kanssa peruuntui.
Kumpula (täsmennyssivu)
Kumpula voi viitata seuraaviin:
Julian Skrjabin
Julian Skrjabin (12. helmikuuta 1908 – 22. kesäkuuta 1919) oli venäläisen säveltäjä Aleksandr Skrjabinin poika, joka itsekin sävelsi ja soitti pianoa.
Julian syntyi Aleksandr Skrjabinin ja hänen toisen vaimonsa Tatjana Fjodorovna de Schloezerin toiseksi lapseksi vuonna 1908. Hän oli isänsä kuollessa seitsemänvuotias. Tämän jälkeen hän asui äitinsä kanssa ensin Moskovassa ja sitten Irpenissä lähellä Kiovaa. Pianonsoiton alkeet Julian oli oppinut isältään.
Säveltäjänalku hukkui yksitoistavuotiaana kesällä 1919 Dnepriin. Klassisen musiikin levymerkki Naxos on julkaissut eräällä Skrjabin-kokoelmallaan neljä Julian Skrjabinin säveltämää preludia.
Heroes of Might and Magic II: The Succession Wars
Heroes of Might and Magic II: The Succession Wars (yleisesti Heroes of Might and Magic II tai Heroes II) on New World Computingin kehittämä ja The 3DO Companyn vuonna 1996 julkaisema "Heroes of Might and Magic" -sarjan strategiapeli. Peliin on julkaistu yksi lisäosa, "".
Pelissä otettiin käyttöön useita uusia ominaisuuksia, jotka sittemmin tulivat tavaksi myöhemmissä osissa. Ensimmäinen näistä oli sankarien mahdollisuus oppia erityisiä kykyjä. Jokaisella sankarilla on mahdollisuus oppia kahdeksan taitoa neljästätoista vaihtoehdosta. Taidoilla on myös kolme tasoa (basic, advanced ja expert), joita pystyy korottamaan aina basic-tasosta expert-tasoon. Eri taitoja ovat esimerkiksi "Wisdom", jonka avulla sankari voi oppia kolmatta tasoa korkeampia loitsuja, ja "Logistics", joka nostaa sankarin kykyä liikkua maalla.
Taikajärjestelmä muuttui "Heroes II:ssa". Sarjan ensimmäisessä osassa jokaisella taialla on tietty määrä käyttökertoja, mutta "Heroes II:ssa" tuli käyttöön "mana", joka säätelee taikojen käyttöä: mitä suuremman tason loitsuja käyttää, sitä enemmän manaa kuluu.
Peliin tuli myös moraali ja onni. Hyväonnisen sankarin yksiköt voivat satunnaisesti aiheuttaa vihollisyksikölle enemmän vahinkoa.
Jos sankarilla on hyvä moraali, niin mikä tahansa yksikkö voi saada taistelussa uuden vuoron. Huono moraali saattaa vastaavasti aiheuttaa vuoron menettämisen.
Toinen merkittävä muutos oli mahdollisuus korottaa yksiköitä tehden niistä voimakkaampia. Esimerkiksi vampyyrien korottaminen vampyyrilordeiksi tuo niille uusia kykyjä, kuten terveyden imemisen toisista joukoista sekä omien vampyyrilordien herättämisen eloon. Archerin korotettu muoto taas pystyy ampumaan kaksi kertaa peräkkäin ja tekee näin tuplasti vahinkoa.
Adam Baldwin
Adam Baldwin (s. 27. helmikuuta 1962 Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan muun muassa rooleistaan elokuvassa "Full Metal Jacket" ja televisiosarjassa "Firefly".
Elokuvien lisäksi Baldwin on esiintynyt 1980-luvulta lähtien lukuisissa televisiosarjoissa, kuten "Bones" ja "Salaiset kansiot". Hän on toiminut myös ääninäyttelijänä sarjoissa kuten "Jackie Chan seikkailee", "The Zeta Project" ja "Justice League Unlimited". Baldwin oli myös vuonna 2007 julkaistussa elokuvassa "" Teräsmiehen ääniroolissa. Hän on myös vuonna 2007 alkaneessa amerikkalaisessa sarjassa "Chuck".
Baldwin on naimisissa Ami Juliusin kanssa ja parilla on kolme lasta, joista yksi on Devlin Shepard Baldwin (s. 17. lokakuuta 1996). Hän on myös hyvä ystävä Jamie Lee Curtisin kanssa ja harrastaa golfia. Baldwin on myös suuri Los Angeles Kings -fani.
Kannas-sarja
Kannas-sarja (kutsutaan joissakin yhteyksissä myös "Kannakselaissarjaksi") on Laila Hirvisaaren (silloisen Hietamiehen) kirjoittama romaanisarja, joka käsittää viisi vuosina 1980–1984 ilmestynyttä romaania. Sarjan on kustantanut Otava.
Kannas-sarja kuuluu Lehmusten kaupunki -sarjan ohella Hirvisaaren (Hietamiehen) pääteoksiin.
Sarja sijoittuu pieneen Valkjärven pitäjässä Karjalankannaksella sijaitsevaan Suontaan kylään kuvaten siellä asuvien ihmisten elämää ihmisläheisesti ja hieman humoristisestikin. Sarja kuvaa ihmiskohtaloiden lisäksi Suomen historiaa vuodesta 1925 talvi- ja jatkosotien läpi vuoteen 1945.
Martti Lautala
Martti Matias Lautala (11. marraskuuta 1928 Lappee – 5. marraskuuta 2016) oli suomalainen maastohiihtäjä, joka kilpaili 1950-luvulla.
Lautalan uran ehdoton huippuhetki oli MM-pronssimitalin voittaminen 30 kilometrin hiihdossa Falunissa 1954. Hän hävisi Neuvostoliiton Vladimir Kuzinille 27 sekuntia ja maanmiehelleen Veikko Hakuliselle vain yhden sekunnin. Samojen kisojen 50 kilometrin hiihdossa hän sijoittui seitsemänneksi.
Lautala voitti poikien Suomen mestaruuden vuonna 1946 ja nuorten Suomen mestaruuden vuonna 1948. Aikuisten sarjassa hän saavutti SM-pronssia 50 kilometrillä vuonna 1956. Holmenkollenin kisoissa hän oli 50 kilometrillä Veikko Hakulisen jälkeen toinen vuonna 1953. Salpausselän Kisoissa hän sijoittui tällä maratonmatkalla toiseksi vuosina 1952 (kisan voitti Hakulinen) ja 1955 (voittajana Arvo Viitanen) sekä neljänneksi vuosina 1953 ja 1956.
Seuratasolla Martti Lautala edusti Lappeen Rientoa. Ammatiltaan hän oli maanviljelijä. Hänen kaksi poikaansa ovat myös menestyneet lähinnä kestävyysjuoksussa ja hiihdossa.
Lautala asui nykyisen Lappeenrannan kaupungin alueella Suomen ja Venäjän rajavyöhykkeellä. Suomen ja Neuvostoliiton raja vedettiin vuonna 1944 Lautalan suvun omistamien maiden halki.