Esperanton kielioppi
Esperanto on keinotekoinen apukieli, jonka kielioppi on luonnollisiin kieliin verrattuna hyvin helppo. Vaikka useimmat esperanton kieliopin piirteistä onkin lainattu eurooppalaisista kielistä, on kielen oppiminen säännöllisistä ja loogisista rakenteista johtuen helppoa myös muiden kielten puhujille.Esperantossa on ainoastaan määräinen artikkeli, "la", jota käytetään sekä yksikössä että monikossa. Määräistä artikkelia käytetään ilmaisemaan jotain joukkoa edustavaa yksilöä, aikaisemmin mainittua asiaa, tai tilanteen vuoksi tuttua asiaa. Joskus se voidaan suomentaa sanalla "se".Koska määräisen artikkelin käyttö voi olla vaikeaa erityisesti sellaisten kielten puhujille, joissa määräistä artikkelia ei esiinny, aloittelijan ei yleensä katsota tarvitsevan käyttää sitä.
Esperantossa pääte "-o" tarkoittaa substantiivia, "-a" adjektiivia, "-i" verbin infinitiiviä ja "-e" adverbia. Kun substantiiviin tai adjektiiviin lisätään "-j", tulee sanasta monikollinen. Viimeiseksi tulee mahdollisen akkusatiivin pääte "-n". Substantiivilla ja sen määritteenä olevalla adjektiivilla on samat päätteet.Sanojen päätteitä vaihtamalla voi helposti muodostaa uusia eri sanaluokkien sanoja. Lisää kohdassa Sanojen muodostaminen.Akkusatiivin päätteen ansiosta sanajärjestys on melko vapaa:Substantiivin ja artikkelin loppuvokaali voi jäädä pois esim. runokielessä. Tällainen loppuheitto osoitetaan heittomerkillä, esim. "belec' de l' mond"' (sama kuin "beleco de la mondo", suomeksi "maailman kauneus").
"mi" - minä
"vi" - sinä
"li" - hän (mies)
"ŝi" - hän (nainen)
"ĝi" - se
"ni" - me
"vi" - te
"ili" - he, ne
Lisäksi esperantossa on suomen kielestä puuttuva passiivipronomini "oni", joka suomennetaan passiivilla. Vanhanaikaisessa, raamatullisessa tekstissä saatetaan käyttää myös pronominia "ci" (sinä). Nykyesperantossa sitä ei kuitenkaan enää käytetä.
Refleksiivipronominia "si" käytetään, kun yksikön tai monikon kolmannen persoonan tekeminen kohdistuu itseensä.
Pronominit taipuvat myös akkusatiivimuodossa. Lisäämällä pronominin perään pääte "-a", saadaan aikaan omistusmuoto, jolla on myös monikko ja akkusatiivimuoto.
Kaikki esperanton verbit ovat säännöllisiä. Perusmuodon pääte on aina "-i", jonka korvaamalla muilla päätteillä saadaan eri aikamuotoja. "-as" on preesens, "-is" on preteriti ja "-os" on futuuri. Suomen kielestä tuttuja perfektiä ja pluskvamperfektiä ei varsinaisesti ole, mutta ne voidaan muodostaa partisiipeilla. Verbit eivät taivu subjektin mukaan.
Indikatiivin lisäksi esperantossa voidaan muodostaa kaksi muuta modusta: imperatiivi päätteellä "-u" ja konditionaali päätteellä "-us". Imperatiivi tunnetaan esperantossa myös nimellä "volitiivi" ja se voi toimia myös konjunktiivina.
Kahdesta peräkkäisestä verbistä jälkimmäinen on aina perusmuodossa.
"Mi petas, ke vi foriru."
Väitelauseesta tehdään kielteinen käyttämällä sanaa "ne", tai jotakin "neni-" -alkuisista korrelatiiveista. Yhdessä lauseessa voi olla vain yksi kieltävä sana.Kieltosana tulee ennen kiellettävää sanaa, useimmiten ennen verbiä.Omistuspronominien lisäksi omistusta voi ilmaista sanalla "de". Yleensä omistettava sana tarvitsee tällöin määräisen artikkelin. "De"-prepositiolla voidaan korvata myös persoonapronominien omistusmuoto.Esperanton erikoisominaisuus on sanojen helppo muodostaminen. Yhdestä juurisanasta voidaan päätteitä vaihtamalla ja liitteitä lisäämällä saada jopa kymmeniä uusia sanoja täysin säännönmukaisella muodostustavalla.
"amo" - rakkaus
"ama" - rakas
"ame" - rakkaasti
"ami" - rakastaa
"intereso" - mielenkiinto
"interesa" - mielenkiintoinen
"interese" - mielenkiintoisesti
"interesi" - kiinnostaa
Yhdyssanat muodostetaan liittämällä sanat yhteen. Ensimmäisen sanan sanaluokkapääte voidaan jättää pois, jos se kuulostaa paremmalta. Esimerkiksi "maanosa" on "mondoparto" ja pääkaupunki on "ĉefurbo".Myös monia muita esperanton sanajuuria (prepositioita, promineja, adverbeja, numeraaleja jne) voidaan käyttää etuliitteiden tapaan. Näistä tavallisimpia ovat:
Esperantossa komparatiivi muodostetaan sanalla "pli" ja superlatiivi sanalla "plej". Vertailusana "kuin" on "ol". Superlatiivissa substantiivi vaatii määräisen artikkelin. Myös vertailumuodot tarvitsevat monikon ja akkusatiivin päätteen.