hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Korvenkylä (Tyrnävä)
Korvenkylä on pieni maaseutukylä Tyrnävän kunnassa, joka sijaitsee noin 7 kilometriä kirkonkylältä. Kylä sijaitsee Tyrnävän, Limingan ja entisen Temmeksen kunnan rajamailla, jonka takia välillä on ollut epäselvyyksiä, mihin kuntaan kukin asukas kuuluu. Joissakin taloissa ovat pihapiirin rakennukset voineet sijaita eri kunnan alueella.
Perimätiedot kertovat, että kylän toisessa päässä Kotakankaalla olisi ollut isonvihan (v. 1714–1721) aikaista asutusta, kodan tai piilopirtin muodossa. Pääosa kylästä on entistä tyrnäväläistä Konttilan talon syrjäniittyä, jossa laidunnettiin kesäisin talon karjaa. Sitä varten oli rakennettu kesänavetta, joka sijaitsi Keskitalo 2:20 paikalla.
Korvenkylän ympärivuotinen asuminen ajoittuu 1800-luvun lopulle. Silloin muuttivat Tyrnävän Konttilasta Korvenkylän Keskitaloon Iikka Pasanen ja hänen vaimonsa Hilma Pasanen o.s. Konttila sekä Hilman eno Matti Konttila ja Hilma Konttilan äiti Vappu (Valborg) Konttila. Poikamiehenä elänyt Matti Konttila oli ollut Keskitalon ensimmäinen omistaja. Hän myi talonsa Iikka Pasaselle. Keskitalon maista erotettiin sittemmin kolmen talon maat erottamisjärjestyksessä: Uusitalo, Annala ja Alatalo.
Korvenkylän vakituisen asuttamisen alkuaikoina oli asuttu myös Keskitalon naapurissa. Talon ensimmäiset omistajat olivat olleet tolosia. Isäntä oli ollut entinen seppä. Myöhemmin Korvenkylän talojen määrä lisääntyi hiljalleen. Enimmillään jatkosodan jälkeen kylässä asuttiin 12 talossa. Kylän väkirikkaimpina aikoina oli suunniteltu jopa oman kyläkoulun perustamista.
Jan Andersson (poliitikko)
Jan Andersson (s. 17. maaliskuuta 1947) on ruotsalainen sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen poliitikko, joka toimi valtiopäivien jäsenenä 1988–1994 ja europarlamentaarikkona vuosina 1995–2009. Hän kuuluu Euroopan sosiaalidemokraattiseen puolueeseen.
Andersson syntyi Helsingborgissa, Skånen läänissä, ja valmistui opettajaksi.
EnBW
EnBW Energie Baden-Württemberg AG on saksalainen energiayritys. Yritys on julkinen osakeyhtiö, jonka kotipaikka sijaitsee Karlsruhessa Saksassa. EnBW perustettiin 1. tammikuuta 1997 kahden yrityksen fuusioiduttua. Nykyisin se on Saksan kolmanneksi suurin energiayritys. Pääomistajat ovat Électricité de France (EDF) 45 prosentilla ja die Oberschwäbischen Elektrizitätswerke (OEW) myös 45 prosentilla.
EnBW:llä on vesivoimala Rheinfeldenissä ja pumppausasemat Glemsissä ja Schluchseessä.
EnBW:lla on fossiilisia polttoaineita käyttävät voimalat Altbachissa, Heilbronnissa, Marbach am Neckarissa, Stuttgart-Gaisburgissa ja Stuttgart-Münsterissä, Karlsruhessa.
Yrityksen tuottamasta energiasta 52 prosenttia on ydinenergiaa. EnBW:lla on ydinvoimalat Neckarwestheimissa, Obrigheimissa ja Philippsburgissa.
Heikki Marttinen
Heikki Antero Marttinen (4. marraskuuta 1946 Kärkölä – 5. marraskuuta 2010 Iitti) oli suomalainen teollisuusjohtaja. Hän toimi Imatran Voiman johtajana vuosina 1993–1997 ja pääjohtajana 1997–1998, Fortumin pääjohtajana 1998–2000 ja Eimon toimitusjohtajana 2000–2002. Vuodesta 2001 alkaen hän toimi myös pörssiyhtiö Teklan hallituksen puheenjohtajana.
Nicholas Stern
Sir Nicholas Stern (s. 22. huhtikuuta 1946 Lontoo) on brittiläinen ekonomisti. Nicholas Stern on naimisissa ja hänellä on kolme lasta. Kansainvälisesti hän on kuuluisa muun muassa Isossa-Britanniassa 30.10.2006 julkaistusta ilmastoraportista: Sternin raportti
Sternin isä oli saksalainen, joka pakeni sodan aikana Englantiin. Nicholas Stern opiskeli Cambridgen yliopistossa ja Oxfordin yliopistossa, josta hän valmistui tohtoriksi 1972. Sen jälkeen hän oli professoreina eri yliopistoissa, muun muassa 1986–93 London School of Economics. 1990-luvulla hän kirjoitti myös Keniasta ja Intian vihreästä vallankumouksesta. Hän oli maailmanpankin pääekonomi 2000–2003.
Huhtikuussa 2008 Stern kertoi Reutersille, että uusimmat tutkimustulokset osoittavat, että hän on raportissaan aliarvioinut ilmaston lämpenemisen aiheuttaman uhan. Sternin mukaan myös IPCC:n 2007 ennusteet näyttävät jo nyt olevan vanhentuneita. Haastattelun mukaan kasvihuonekaasupäästöt kasvavat nopeammin kuin raportin laatimisen aikaan uskottiin ja erityisen huolestuttava on havainto, että maailman merten kyky imeä itseensä hiilidioksidia onkin selvästi ennustettua heikompi. Stern sanoi, että näistä tekijöistä seuraa, että maapallon ilmasto lämpenee nopeammin kuin he osasivat odottaa. Sternin mukaan kasvihuonekaasujen päästöjä tulee leikata vähintään puolella vuosisadan puoliväliin mennessä. Yhdysvaltain osalta päästöjen vähennystarve on 90 %, Stern arvioi.
Nicholas Sternin mukaan (2009) on yksimielisyys siitä, että teollisuusmaiden on vähennettävä 80 % kasvihuonepäästöjään vuoteen 2050 mennessä vuoteen 1990 verrattuna. Silloin maailmanlaajuisesti vähennys on 50 %. Kun päästöt ovat nyt 59 Gt, määrän on vähennyttävä 2030 35 Gt ja vuonna 2050 20 gigatonniin. Tästä ollaan yhtä mieltä. Se miten leikkaukset tehdään on neuvottelukysymys. Sternin mukaan: Maailmantalous tarvitsee nopeasti tiukkaa ilmastopolitiikan muutosta. Investointeja ilmastonmuutoksen hillintään ei voi lykätä. Kööpenhaminan sopimus on tärkeä sysäys talouskasvulle. Hallitusten päätöksillä vihreät investoinnit ovat houkuttelevia ja tie pois taantumasta. Stern on investoinut itse maalämpöön, rakennuksen tiivistykseen ja tuulisähköön.
Raimo Matikainen
Raimo Tapani Matikainen (s. 1938) on suomalainen tekniikantutkija. Matikainen on ollut Teknillisen korkeakoulun louhintatekniikan professorina 1980–1996 ja Geologian tutkimuskeskuksen ylijohtajana 1997–2003. Hän on tutkinut kalliomekaniikkaa, kaivostekniikkaa ja louhintamenetelmiä.
Parnavaz II
Parnavaz II (, k. 30 eaa.) oli Kaukasian Iberian (eli Georgian itäosan Kartlin) kuningas Artašesiani-dynastiasta vuosina 63–30 eaa. Antiikin lähteissä hänet tunnetaan nimellä "Pharnabazus", ja hänet yhdistetään yleisesti keskiaikaisten georgialaisten kronikoiden nimiin "Bartom" tai "Bratman".
Hän nousi valtaistuimelle isänsä Artagin kuoleman jälkeen. Rooman kenraali Pompeius oli voittanut Artagin vuonna 65 eaa. Rooman valta Iberiassa jäi kuitenkin väliaikaiseksi, ja vuonna 36 eaa. Publius Canidius Crassus johti armeijansa Iberiaan. Hän pakotti Parnavazin muodostamaan liiton Zoberia, viereisen Albanian valtakunnan kuningasta vastaan. Canidius ja Parnavaz marssivat Albaniaan ja alistivat sen kansan valtaansa. Mikään georgialainen lähde ei kuitenkaan kerro näistä Dio Cassiuksen teoksessaan "Rooman historia" raportoimista tapahtumista.
Georgialaiset vuosikirjat keskittyvät vuorostaan Mirian II:n, kuningas Parnadžomin maanpakoon lähetetyn ja Iranissa kasvaneen pojan kotiinpaluuseen. Mirian palasi Kartliin persialaisen armeijan johdossa, tappoi Bartomin (Parnavazin) ja tuli kuninkaaksi. Bartomin sanotaan aiemmin adoptoineen Kartamin, Kudžin pojanpojan (Kudži oli Egrisin väitetty hallitsija Iberian myyttisen ensimmäisen kuninkaan Parnavaz I:n aikaan). Kartam joutui kuitenkin myös tapetuksi taistelussa Miriania vastaan. Tästä huolimatta Kartamin raskaana oleva vaimo – Bartomin tytär – onnistui pakenemaan Armeniaan, jossa hän synnytti Aderki-nimisen pojan.
Ursula von der Leyen
Ursula Gertrud von der Leyen (o.s. Albrecht, s. 8. lokakuuta 1958 Bryssel, Belgia) on saksalainen kristillisdemokraatti. Hän on toiminut maansa puolustusministerinä joulukuusta 2013. Aiemmin Von der Leyen oli Merkelin II hallituksen työ- ja sosiaaliministeri 2009–2013 ja Merkelin I hallituksen perhe-, vanhus-, nais- ja nuorisoasiainministeri 2005–2009.
Von der Leyen toimi vuosina 2003–2005 Ala-Saksin osavaltion sosiaali-, nais-, perhe- ja terveysministerinä. Von der Leyen on ollut Saksan liittopäivien jäsen vuodesta 2009 alkaen, ja hänet valittiin jatkokaudelle vuoden 2013 liittopäivävaaleissa.
Vuosina 1977–1980 von der Leyen opiskeli kansantaloustiedettä Göttingenin ja Münsterin yliopistoissa. Vuodet 1980–1987 hän opiskeli lääketiedettä Hannoverin lääketieteellisessä korkeakoulussa. Hän on opiskellut myös LSE:ssa ja asunut Stanfordissa, Kaliforniassa vuodet 1992–1996.
Syksyllä saksalainen Der Spiegel -lehti kertoi von der Leyenin plagioineen suuren osan väitöskirjastaan. Lehden mukaan yli 40 prosenttia väitöskirjasta oli ilman lupaa lainattua tekstiä. Hannoverin lääketieteellinen yliopisto ilmoitti maaliskuussa 2016, ettei von der Leyen ole syyllistynyt tarkoitukselliseen huijaukseen ja saa virheistä huolimatta pitää tohtorintutkintonsa.
Anssi Mattila
Anssi Pauli Mattila (s. 18. lokakuuta 1953 Helsinki) on suomalainen cembalisti, urkuri ja kapellimestari. Hän on yksi Suomen johtavista vanhan musiikin asiantuntijoista ja on toiminut vuodesta 1990 Sibelius-Akatemiassa vanhan musiikin lehtorina. Hän on suosittu barokki- ja varhaisklassisen ohjelmiston parissa toimiva kapellimestarivieras niin kotimaan orkestereissa kuin ulkomaillakin. Hän myös kirjoittaa ahkerasti musiikista ja on tehnyt Yleisradiolle lukuisien musiikkinauhoitusten ohella puheohjelmia. Hän on levyttänyt soolocembalomusiikin ohella muun muassa vuonna 1989 perustamansa Kuudennen kerroksen orkesterin (nykyinen Suomalainen barokkiorkesteri) sekä Battalia- ja Avanti!-yhtyeiden kanssa.
Mattila kirjoitti ylioppilaaksi Töölön yhteiskoulusta 1972 ja suoritti Sibelius-Akatemiassa urkudiplomin 1979, musiikin teorian opettajan tutkinnon 1979 ja pianonsoitonopettajan tutkinnon 1981. Lisäksi hän on suorittanut cembalonsoiton diplomin Utrechtin konservatoriossa 1987. Hän on myös opiskellut Helsingin yliopistossa matematiikkaa, fysiikkaa ja tietojenkäsittelyoppia sekä englantilaista filologiaa.
Anssi Mattila on viime vuosina tehnyt merkittävää vanhoihin musiikkilähteisiin pohjautuvaa nuottimateriaalien kokoamis- ja täydennystyötä.
Jean-Féry Rebelin oopperan ”Ulysse” esitysmateriaalit hän kokosi Uppsalan yliopiston kirjastosta löytyneiden vanhojen painosten ja käsikirjoitusten pohjalta. Tämä työ ja Taite-ryhmän esitys kyseisestä oopperasta vuonna 2000 sai Yleisradion ”Vuoden musiikkiteko” -palkinnon.
Hän on myös rekonstruoinut kadonneet 2. viulun stemmat Erik Tulindbergin kuuteen jousikvartettoon. Helsingin Sanomien kriitikot valitsivat Rantatie-kvartetin Tulindberg-CD:n ”Vuoden 2007 parhaat levyt” -sarjaan. Levy sai myös vuoden 2008 klassisen Emma-palkinnon.
Viimeisin työ tällä saralla on vuonna 1692 Innsbruckissa esitetty Carlo Agostino Badian ooppera ”Merirosvokuningatar Alvilda”, jonka tapahtumat oikeasti sijoittuvat Suomen Turkuun. Badian teokseen pohjautuva ”Alvilda in Abo” -ooppera esitettiin Turun linnan pihalla osana Turku kulttuuripääkaupunki 2011 -ohjelmaa.
Frontiers Music
Frontiers Music (vuoteen 2014 asti Frontiers Records) on italialainen melodista hard rockia ja metallia julkaiseva levy-yhtiö. Yhtiö perustettiin vuonna 1996, ja se on noussut yhdeksi tunnetuimmista eurooppalaisista raskaan rockmusiikin julkaisijoista. Tunnettuja Frontiersin kautta levyjään julkaisseita yhtyeitä ovat muun muassa Whitesnake, Toto, Journey, Primal Fear, Styx, Pink Cream 69, Michael Kiske, Uriah Heep ja Hardline.
Severi Mattila
Severi Pellervo Mattila (s. 1935) on suomalainen lääkäri. Mattila on toiminut Helsingin yliopiston kirurgian professorina vuosina 1988–2000. Hän on tutkinut rintaelinkirurgiaa sekä sydämen ja keuhkojen siirtoja.
Mattila teki Suomessa ensimmäisen sydämensiirron 1985 Helsingin yliopistollisessa keskussairaalassa.
Jaakko Mukula
Jaakko Antero Mukula (11. elokuuta 1923 Iitti – 8. elokuuta 1997 Iitti) oli suomalainen maataloudentutkija. Mukula oli Helsingin yliopiston kasvibiologian ja -patologian professorina 1969–1970 ja Maatalouden tutkimuskeskuksen kasvinviljelyosaston johtajana professorin arvolla 1970–1989. Hän tutki muun muassa peltokasvien viljelyä sekä kasvitauteja ja rikkaruohojen torjuntaa.
Mukula palveli jatkosodan aikana viestijoukoissa. Hän valmistui maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi vuonna 1948, agronomiksi vuonna 1949 ja väitteli tohtoriksi 1957. Hän työskenteli vuodesta 1956 Maatalouskoelaitoksella ja teki tutkimusta rikkakasvien kemiallisesta torjunnasta, kunnes sai vuonna 1969 nimityksen professoriksi. Mukula oli myös Helsingin yliopiston sovelletun kasviekologian dosentti ja Kymenlaakson Osakunnan inspehtori.
Pentti Multanen
Eero Pentti Multanen (s. 27. marraskuuta 1920 Nurmes – k. 1989) oli suomalainen upseeri ja kenraaliluutnantti.
Multanen valmistui Kadettikoulusta jatkosodan aikana 1943 ja kävi sodan jälkeen Sotakorkeakoulun 1953. Hän työskenteli mm. Pohjanmaan jääkäripataljoonassa sekä 1. divisioonan esikunnassa ja opetti taktiikkaa Sotakorkeakoulussa 1961-1966. Multanen toimi Uudenmaan Jääkäripataljoonan komentajana vuodesta 1966, Taistelukoulun johtajana 1967–1971, jalkaväen tarkastajana 1971–1973, Sotakorkeakoulun johtajana 1973–1975 ja Pääesikunnan koulutuspäällikkönä 1975–1980, josta tehtävästä jäi kenraalikuntaan kuuluvana reserviin.
Johan Reinhold Munck
Johan Reinhold Munck (20. tammikuuta 1795 Hämeenlinna – 26. heinäkuuta 1865 Hausjärvi) oli aateliseen Munck af Fulkila -sukuun kuulunut vapaaherra, sotilas ja hallintoesimies. Venäjällä palvellut Munck tuli 1843 Haminan kadettikoulun johtajaksi. Yliopiston sijaiskansleriksi hänet nimitettiin 1855. Munck oli suosittu nuorisoa kohtaan osoittamansa ymmärryksen ja humaanisuuden vuoksi. Hän vaikutti J. V. Snellmanin nimittämiseen vuonna 1856 Helsingin yliopiston professoriksi. Munck oli Erkylän kartanon omistaja ja perusti kartanon alustalaisten lapsille Suomen ensimmäisen kansakoulun.
Mirian II
Mirian II (, n. 90–20 eaa.) tai Mirvan () oli Kaukasian Iberian (eli Georgian itäosan Kartlin) kuningas vuosina 30–20 eaa. Hänen hallituskautensa merkitsi Nebrotiani-dynastian eli Parnavaziani-dynastian jatkumon palaamista valtaan.
Mirian tunnetaan ainoastaan varhaiskeskiaikaisista georgialaisista kronikoista. Niiden mukaan hän oli kuningas Parnadžomin poika. Parnadžom joutui vävynsä prinssi Aršakin murhaamaksi, ja Aršak anasti Iberian kruunun. Mirian kannettiin Iraniin, jonka hovissa hän kasvoi aikuiseksi. Hän palasi Iberiaan persialaisen armeijan kanssa, tappoi Aršakin hallitsevan pojanpojan Bartomin eli Parnavaz II:n taistelussa ja tuli kuninkaaksi. Häntä seurasi hänen poikansa Aršak II.
Kaarlo Murto
Kaarlo (Charles) Arnold Marius Murto (s. 1949) on suomalainen diplomaatti. Murto on ollut ulkoasiainministeriön toimistopäällikkönä 1985–1987 ja hallinnollisen osaston osastopäällikkönä 1996–2001, ministerineuvoksena Pariisissa 1987–1991, suurlähettiläänä Canberrassa 1991–1996 ja Madridissa vuodesta 2001.
Eino Murtorinne
Eino Johannes Murtorinne (s. 25. marraskuuta 1930 Kiuruvesi) on suomalainen kirkkohistorioitsija ja teologi.
Murtorinne väitteli teologian tohtoriksi 1964. Hän oli Helsingin yliopiston Suomen ja Skandinavian kirkkohistorian dosenttina 1967–1972, kirkkohistorian apulaisprofessorina 1972–1975 ja uusimman ajan kirkkohistorian professorina 1975–1993. Hän on tutkinut Suomen ja Saksan kirkkojen suhteita kansallissosialismin kaudella ("Risti hakaristin varjossa, Veljeyttä viimeiseen saakka") ja suomalaisen teologian historiaa 1800- ja 1900-luvuilla ("Suomalainen teologia autonomian kautena, Suomen kirkon historia. Autonomian kausi 1809–1899" ja "Suomen kirkon historia. Sortovuosista nykypäiviin 1900–1990").
Sakari Mustakallio
Sakari Mustakallio, vuoteen 1906 Schwartzberg (9. tammikuuta 1899 Helsinki – 8. joulukuuta 1989) oli suomalainen lääkäri ja professori.
Mustakallion vanhemmat olivat tuomiorovasti Johannes Schwartzberg ja Hanna Rahm ja puoliso vuodesta 1927 ekonomi Lea Lyyli Santaholma. Mustakallio tuli ylioppilaaksi Kuopion suomalaisesta lyseosta 1919 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1929. Tohtoriksi hän väitteli 1934 ja sai 1932 röntgentutkimuksen ja -hoidon erikoislääkärin pätevyyden. Mustakallio toimi uransa alussa sekä Helsingin yliopiston että Helsingin ja Lahden alueen sairaaloiden palveluksessa. Hän oli Helsingin yliopiston lääketieteen radiologian professori ja Sädehoitoklinikan ylilääkäri 1950–1967. MUstakallio oli sädehoidon johtava kehittäjä Suomessa. Sotilasarvoltaan hän oli lääkintäeverstiluutnantti.
Arja Raatikainen
Arja Anita Raatikainen (s. 1958) on suomalainen tanssija, tanssinopettaja ja koreografi. Raatikainen on tanssinut muun muassa Anzu Furukawan ja Kenneth Kvarnströmin teoksissa. Opetuksessaan ja teoksissaan hän korostaa tanssijan maahan juurtumista, sisäisiä mielikuvia ja kurinalaisutta. Hänen teoksiaan ovat muun muassa "Valkoinen hymy, Vibrations, Painajainen 2, One way only" ja "Kommentteja". Raatikainen on toiminut Teatterikorkeakoulun tanssitaiteen laitoksen professorina 1996–1998 ja taiteilijaprofessorina vuodesta 1998.
Vuonna 2009 Raatikainen palkittiin Pro Finlandia -kunniamerkillä.
Jalo Sihtola
Jalo Toivo Sihtola, vuoteen 1918 "Aaltonen" (18. toukokuuta 1882 Lammi – 21. syyskuuta 1969 Helsinki) oli suomalainen teollisuusmies ja taidemesenaatti. Sihtolalle myönnettiin professorin arvonimi vuonna 1967.
Sihtolan vanhemmat olivat kirjansitoja Jaakko Aaltonen ja Amanda Felin. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin reaalilyseosta 1900 ja valmistui insinööriksi Polyteknillisestä opistosta 1905.
Sihtola työskenteli metsäteollisuuden parissa. Hän toimi aluksi myyntitehtävissä ja myöhemmin Enso-Gutzeitin Tainionkosken ja Kaukopään tehtaiden paikallisjohtajana (vuosina 1932–1949). Noissa tehtävissä hän joutui matkustelemaan ympäri Eurooppaa, Aasiaa ja Pohjois-Amerikkaa. Vapaa-aikanaan hän sai mahdollisuuden tutustua maalaustaiteeseen, josta tuli hänelle tärkeä harrastus.
Jalo Sihtola avioitui vuonna 1907 Ester Sofia Andersinin (1884-1964) kanssa, jonka vanhemmat olivat merenkulkuneuvos Ernst Andersin (1856-1926) ja Nanny Sahlberg. Ester ja Jalo Sihtola saivat kuusi lasta.
Jalo Sihtola oli kirjailija Mika Waltarin isän Toimi Waltarin nuoruudenystävä. Toimi Waltarin kuoltua Sihtolasta tuli Mika Waltarin sijaisisä. Hän luki Mika Waltarin ensimmäisiä käsikirjoituksia, tuki häntä taloudellisesti, ja he olivat myös kirjeenvaihdossa aina Sihtolan kuolemaan saakka. Myös Waltari aloitti taiteen keräämisen Sihtolan esimerkin vaikutuksesta.
Sihtolan ja hänen puolisonsa keräämästä mittavasta suomalaisen ja ulkomaisen taiteen kokoelmasta muodostettiin vuonna 1958 Ester ja Jalo Sihtolan Taidesäätiö, jonka kokoelmasta pääosa on sijoitettu Ateneumin taidemuseoon Helsingissä. Myös Imatran taidemuseo ja Jyväskylän taidemuseo saivat säätiöltä huomattavat lahjoitukset.
Ilmo Valjakka
Ilmo Urho Tapani Valjakka (s. 1934) on suomalainen arkkitehti. Valjakan modernin arkkitehtuurin keskeisiä elementtejä ovat selkeä, tehokas muotokieli (Yhtyneiden Kuvalehtien toimitalo 1987, SAS-hotelli 1991, Yleisradion toimitalo Iso Paja 1993) sekä vanhan ja uuden joustava ja hienovarainen yhdistäminen (Imatran Valtionhotellin kongressisiiven entistäminen ja uusi kongressihotelli, 1987).
Iso Paja
Iso Paja (ruots. Stora smedjan) on Helsingin Länsi-Pasilassa sijaitseva toimitalo. Rakennus tunnettiin Yleisradion Pasilan alueen päärakennuksena. Rakennus valmistui vuonna 1993. Sen on suunnitellut Ilmo Valjakka. Ylen Eläkesäätiö vuokrasi Ison Pajan VR Groupille vuonna 2016. Rakennus remontoitiin VR:n pääkonttoriksi vuoden 2017 aikana.
Valmistuessaan vuonna 1993 rakennus yhdisti muut Pasilan radio- ja televisiokeskuksen rakennukset, kuten Radiotalon (nyk. Mediatalo), Studiotalon ja Toimitustalon (nyk. Luovan talon), yhdeksi kokonaisuudeksi. Ylen pääkonttoritoiminnot siirtyivät Isoon Pajaan Kesäkadun rakennuksesta. Yleisradion vaalivalvojaiset lähetettiin Isosta Pajasta vaali-iltaisin presidentinvaaleista 1994 lähtien europarlamenttivaaleihin 2009 saakka. Yleisradio myi Ison Pajan Yleisradion eläkesäätiölle loppuvuodesta 2016.
Yle muutti pois Isosta Pajasta maaliskuussa 2017. Ylen uusi pääsisäänkäynti sijaitsee Mediatalossa. VR Group siirtää pääkonttorinsa Isoon Pajaan toukokuun 2018 alussa.
Liekomaiset (luokka)
Liekomaiset ("Lycopodiopsida", synon. "Lycopsida") on sanikkaisiin kuuluva luokka. Sen taksonomisesta luokittelusta on käyty keskusteluja. Integrated Taxonomic Information System ITIS:in mukaan luokkaan kuuluu kolme lahkoa: "Isoetales", "Lycopodiales" ja "Selaginellales". Kuhunkin näistä lahkoista kuuluu vain yksi heimo.
Liekomaiset muistuttavat varhaisimpia putkilokasveja; niitä voi pitää elävinä fossiileina. Liekomaisia oli runsaasti kivihiilikaudella.
Spirit Racing
Spirit oli brittiläinen kilpailutalli. Sen perustivat John Wickham ja Gordon Coppuck. Talli osallistui 25:een Formula 1 -sarjan Grand Prix -viikonloppuun kausina –. Se ei kyennyt saavuttamaan ainuttakaan MM-pistettä. Spiritin paras sijoitus on kaudelta 1983 Stefan Johanssonin ajama seitsemäs sija.
Spirit toi Formula 2 -sarjasta mukanaan F1:een Hondan turbomoottorit. Honda toimi myös tallin sponsorina. Yllättäen Honda päättikin siirtyä Williams-tallin moottorinvalmistajaksi, minkä seurauksena Spirit joutui tyytymään heikkotehoisempiin Hartin turbomoottoreihin. Vähitellen Spiritin rahatilanne alkoi heikentyä, mikä johtikin tallin lopettamiseen San Marinon GP:n jälkeen kaudella 1985.
Georgs Andrejevs
Georgs Andrejevs (s. 30. lokakuuta 1932) on latvialainen poliitikko. Hän edustaa liberaalia Latvijas Ceļš -puoluetta.
Andrejevs syntyi Tukumsissa. Hän luki itsensä lääkäriksi ja pääsi vuonna 1995 Latvian tiedeakatemian täysjäseneksi. Hän toimi vuosina 1995–1998 maansa suurlähettiläänä Kanadassa ja vuosina 1998–2004 Euroopan neuvostossa.
Andrejevs oli Latvian ulkoministeri vuosina 1992–1994. Hän on istunut vuosina 2004–2009 Euroopan parlamentissa, jossa hän kuului Euroopan liberaalidemokraattisen puolueen ryhmään.
Teema (kirjallisuus)
Kirjallisuudessa teema eli perusajatus tarkoittaa sitä, mitä aiheesta sanotaan. Teoksen aihe voi esimerkiksi olla murha, mutta teemoina esimerkiksi kosto, rakkaus, mustasukkaisuus, ystävyys tai petos.
Teema kertoo teoksen keskeisen sanoman, eli teema kuvaa teoksen perusideaa. Yksi teos voi sisältää useita eri teemoja, sillä eri lukijat voivat tulkita samaa tekstiä eri tavoin. Etenkin jälkistrukturalistiset kirjallisuudentutkijat ovat vastustaneetkin teeman käsitettä liian rajoittavana, koska lopullista tulkintaa teoksesta ei ole olemassa. Kuitenkin lukija yleensä etsii vaistomaisesti teoksesta jotain eheyttävää, kokonaisuutta selittävää teemaa, vaikka teksti olisikin vaikeasti hahmotettavissa tai tulkittavissa.
Kirjallisuuskritiikissä teeman käsitettä alettiin käyttää 1900-luvulla; sitä ennen oli puhuttu ennemmin esimerkiksi teoksen moraalista, viestistä tai merkityksestä. Teemaa pidettiin vähemmän arvottavana käsitteenä kuin moraali, ja lisäksi sillä on vertailukohta musiikissa. Etenkin englanninkielisessä kirjallisuudentutkimuksessa käytetään usein käsitteitä teema, aihe ja motiivi jokseenkin samassa merkityksessä. Yrjö Hosiaisluoman mukaan teeman ja motiivin ero on kuitenkin siinä, että teema hahmottaa teoksen kokonaisidean, mutta motiivi on pienempi rakenneyksikkö.
Alfonso Andria
Alfonso Andria (s. 27. toukokuuta 1952) on italialainen poliitikko. Hän kuuluu "La Margherita" -puolueeseen ja istuu nykyisin Euroopan parlamentin jäsenenä osana Euroopan liberaalidemokraattien liiton ryhmää. Hän syntyi Salernossa, valmistui lakimieheksi ja oli vuosina 1985–1993 Salernon kaupunginvaltuutettu.
Aršak II
Aršak II (, k. vuonna 1) tai Arsuk () oli Kaukasian Iberian (eli Georgian itäosan Kartlin) kuningas Nebrotiani-dynastiasta, Parnavaziani-dynastian jatkumosta vuosina 20 eaa.–1 jaa.
Keskiaikaisten georgialaisten vuosikirjojen myyttisen kertomuksen mukaan hän oli Parnavaz I:n jälkeläinen isänsä Mirian II:n kautta. Hän kuului Aršakuni-dynastiaan äitinsä kautta. Aršak joutui kohtaamaan maanpaosta palaavan Parnavaziani-prinssi Aderkin (kuningas Bratmanin adoptoidun pojan Kartamin pojan). Aderki voitti taistelun ja tuli kuninkaaksi.
Arsuk
Arsuk on 140 asukkaan (2005) kylä Grönlannin eteläosassa. Arsuk on perustettu vuonna 1805.
Arsuk on Kangasalan ystävyyspaikkakunta.
Laima Liucija Andrikienė
Laima Liucija Andrikienė (s. 1. tammikuuta 1958) on liettualainen poliitikko.
Andrikienė syntyi Druskininkaissa ja valmistui Vilnan yliopistosta. Hänellä on vuonna 2000 myönnetty Liettuan itsenäisyysmitali sekä kunniatohtorin arvo Kingstonin yliopistolla, Britanniassa.
Andrikienė on ollut vuodesta 1997 Kunnialegioonan suurupseeri. Hän toimi vuonna 1996 maansa kauppa- ja teollisuusministerinä ja vuosina 1996–1998 Eurooppa-asiain ministerinä.
Andrikienė on vuodesta 2004 ollut Euroopan parlamentin jäsen. Hän kuuluu siellä Euroopan kansanpuolueen ryhmään.
Inkkareita ja länkkäreitä
Inkkareita ja länkkäreitä on suomalaisen laulajan Irwin Goodmanin studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1977. Sen teemana on Villi länsi ja kannessa on teksti "lapsille ja lapsenmielisille".
Namibian dollari
Namibian dollari (valuuttakoodi: NAD) on Namibian valuutta vuodesta 1993. Sen lyhenteenä käytetään useasti dollarimerkkiä $ ja N$. Namibiassa on 5, 10 ja 50 sentin, sekä 1 ja 5 dollarin kolikot, ja 10, 20, 50, 100 ja 200 dollarin setelit.
Pekka Ylihurula
Pekka Ylihurula on Suomen ensimmäisen kauppapankin S-Pankin toimitusjohtaja. Aiemmin hän työskenteli Sampo Pankissa muun muassa Itä-Suomen aluejohtajana. Koulutukseltaan Ylihurula on MBA (Master of Business Administration).
Roberta Angelilli
Roberta Angelilli (s. 1. helmikuuta 1965) on italialainen poliitikko. Hän oli vuosina 1994–2014 Euroopan parlamentin jäsenenä. Hän oli vuoteen 2004 sitoutumattomana, vuosina 2004–2009 Unioni kansakuntien Euroopan puolesta -ryhmän jäsen ja vuosina 2009–2014 Euroopan kansanpuolueen ryhmän jäsen. 2010-luvulla hän toimi joitakin vuosia europarlamentin varapuheenjohtajana.
Angelilli on syntynyt Roomassa. Hän suoritti loppututkinnon valtiotieteen alalta vuonna 1993.
Päivän Sanomat
Päivän Sanomat oli vuosina 1957–1972 ilmestynyt SDP:n opposition ja myöhemmin TPSL:n pää-äänenkannattaja. Lehden ensimmäinen päätoimittaja oli kirjailija Matti Kurjensaari 1957–1959. Kurjensaaren jälkeen päätoimittajana toimi Eero Santala aina lehden lopettamiseen asti.
Lehden perustamisessa oli mukana SAK, joka rahoitti Aarre Simosen perustamaa lehteä.
Päivän Sanomia julkaisi SDP:n opposition elokuussa 1957 perustama Kustannusosakeyhtiö Päivän Sanomat. Lehti ilmestyi vuoden 1957 aikana neljä kertaa viikossa ja vuoden 1958 alusta lähtien viikon jokaisena päivänä. Vuoden 1958 lopulla lehden levikki oli noussut 23 000:een, mikä lähenteli silloisia Suomen Sosialidemokraatin levikkilukuja. Helmikuussa 1959 Kustannusosakeyhtiö Päivän Sanomien suurimmaksi osakkaaksi tuli rekisteröimätön yhdistys Kansanvaltaisen Yhteiskunnan Tuki. Päivän Sanomat painettiin helsinkiläisessä Kirjapaino Kursiivissa.
SDP:n eheytysneuvotteluissa 1960-luvun alkupuolella Päivän Sanomat oli jatkuvasti keskeinen kiistelyn kohde. SDP:n neuvottelijat asettivat aina yhdeksi sovinnon ensimmäisistä ehdoista Päivän Sanomien lakkauttamisen, kun taas TPSL:n taholta lehteä pidettiin vain yhtenä osana kokonaiseheytyksestä.
Päivän Sanomat lakkasi ilmestymästä vuoden 1972 lopulla, ja sen seuraajaksi perustettiin vuoden 1973 alussa Päivän Uutiset, joka ilmestyi vuoteen 1975 saakka. Kustannusosakeyhtiö Päivän Sanomien omaisuus siirtyi Kirjapaino Kursiivin omistukseen helmikuussa 1973.
François Hesnault
François Hesnault (s. 30. joulukuuta 1956 Neuilly-sur-Seine, Ranska) on entinen ranskalainen moottoriurheilija ja Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui F1-urallaan 21 osakilpailuun saavuttamatta ainuttakaan MM-pistettä. Hesnault selviytyi maaliin parhaimmillaan seitsemäntenä Hollannin GP:ssa 1984.
Hesnault aloitti F1:sissä Ligier-tallissa kaudella . Seuraavalla kaudella tie johti Brabham-talliin, mutta tulokset eivät olleet kovinkaan vakuuttavia ja Hesnault sai lähteä tallista. Hän pääsi vielä ajamaan uransa viimeisen kilpailun Saksan GP:hin 1985 Renault'n kolmannella autolla.
Markus Helanen
Markus Helanen (s. 27. huhtikuuta 1976 Helsinki) on entinen jääkiekkoilija. Maalivahtina liigatasolla pelannut Helanen kohosi julkisuuteen lokakuussa 2007, jolloin hänen urheilussa saamansa aivovamma ja siitä alkanut korvauskiista vakuutusyhtiön kanssa uutisoitiin. Kiistaa on pidetty eräänlaisena ennakkotapauksena, sillä vaillinainen vakuutusturva voisi olennaisesti vähentää motivaatiota ammattilaisurheiluun.
Harjoitusottelussa venäläistä Pietarin SKA:ta vastaan 20. elokuuta 2005 Helanen törmäsi oman pelaajan kanssa voimakkaasti oman maalin takana. Hän pelasi erän loppuun, mutta alkoi pukukopissa puhua sekavia, minkä lisäksi hänen silmänsä harittivat.
Onnettomuuden jälkeen Helanen kertoo kärsineensä vakavista muistiongelmista sekä keskittymisvaikeuksista. Yksin elävällä Helasella on vaikeuksia selviytyä arkiaskareista, mutta vakuutusyhtiö Pohjolan mukaan hän pystyisi yhä pelaamaan jääkiekkoa pääsarjatasolla. Hänet tutkinut neurologian dosentti Jukka Turkka kuitenkin pitää Markus Helasta täysin työkyvyttömänä kiekkoilijan ammattiinsa.
IS Veikkaaja toi Helasen tarinan julkisuuteen 22. lokakuuta 2007, ja sen jälkeen kiistanalaisiin aivovammatapauksiin perehtynyt juristi Hannu Kokko otti Helasen tapauksen hoitaakseen.
Helasella on urheiluhallinnon kandidaatin koulutus.
SM-liigassa Helanen on edustanut Jokereita, Pelicansia ja Lukkoa sekä pelannut Pohjois-Amerikassa yliopistosarjaa. Siellä hänet valittiin kahdesti yliopistojoukkueensa parhaaksi pelaajaksi kauden päätteeksi. Helanen oli Mestiksen tähtikentällisen maalivahti, ja vuonna 2002 hänellä oli sarjan paras torjuntaprosentti.
Niin vähän on aikaa
Niin vähän on aikaa on suomalaisen Pepe & Paradise -yhtyeen debyyttialbumi. Se julkaistiin vuonna 1972.
Kaikki sävellykset ja sovitukset Henrik Otto Donner.
Aristoteleen teologia
Aristoteleen teologia () oli Aristoteleen nimiin laitettu uusplatonilainen teos, joka koostui tosiasiassa Plotinoksen "Enneadien" IV-VI materiaalista, sekä Porfyrioksen kommentaarista, jotka oli käännetty arabian kielelle. Teoksella oli suuri vaikutus varhaiseen islamilaiseen filosofiaan, koska islamilaiset oppineet olivat kiinnostuneita Aristoteleen ajattelusta. Muun muassa al-Kindi ja Avicenna saivat vaikutteita teoksesta. Kääntäjä pyrki yhdistämään Aristoteleen ajatuksia Plotinoksen ajatuksiin samalla, kun pyrki tekemään Plotinoksesta yhteensopivan kristinuskon ja islamin kanssa, mistä seurasi ainutlaatuinen synteesi.
"Aristoteleen teologia" muodostaa yhdessä "Kirje jumalallisesta tieteestä" ja "Kreikkalaisen viisaan sanontoja" -nimisten teosten kanssa "Arabialaisen Plotinoksen" ("Plotiniana Arabica") nimellä tunnettujen kirjoitusten joukon. Eräiden tutkijoiden mukaan ne on koonnut kristitty Ibn Na'ima al-Himsi ja niitä on muokannut islamilainen al-Kindi. "Aristoteleen teologiasta" tunnetaan myös pidempi versio, jonka kirjoittajaa ei tunneta. Shlomo Pinèsin mukaan se saattaa olla ismailiittien kirjoittama. Paul Fentonin mukaan se saattaa sen sijaan olla peräisin egyptiläisiltä juutalaisilta.
"Aristoteleen teologian" lisäksi aristoteelista ja uusplatonista ajattelua yhdisteltiin myös Aristoteleen "Sielusta"-teoksesta tehdyssä arabiankielisessä parafraasissa. Näin aristotelismi välittyi varhaiseen islamilaiseen ja varhaiskeskiajan länsimaiseen filosofiaan hyvin uusplatonilaisesti värittyneenä.
Las Palmas (albumi)
Las Palmas on suomalaisen laulajan Irwin Goodmanin studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1972. Levyltä suuriksi hiteiksi nousivat ”Oli simmarit, sammarit, kummarit ja pipo”, nimikappale ”Las Palmas”, ”Vielä Yhdet” ja ”Laulajan Testamentti”.Valokuvat: Olavi Kaskisuo
Kansi: Aimo Taleva
Työntöveturi
Työntöveturi on jyrkkänousuisilla rautateillä käytetty erityisveturi.
Veturityyppiä käytetään erityisesti vuoristoseuduilla. Kysymyksessä on yleensä erityisellä hidasvälitteisellä vaihteistolla, erikoisjarruilla ja joskus myös erityisesti tarkoitukseen suunnitelluilla pyörillä varustettu veturi, joka nousuissa pystyy työntämään junarungon ylös jyrkkääkin nousua ja vastaavasti laskeutuessa jarruttamaan sitä.
Menetelmällä korvattiin jo 1920-luvulta alkaen entiset vaijerihinaukset, jotka oli jo todettu vaikeiksi ja jopa vaarallisiksi käyttää.
Joillakin rautateillä on olemassa erillisiä, irrallaan liikkuvia työntövetureita, joiden avulla raskaatkin junat pääsevät liikkeelle sateen liukastamillakin kiskoilla. Näissä vetureissa on joskus ulkopuolinen voimamittari, josta kuljettaja näkee ettei työnnä liian suurella voimalla. Tällaiset työntäjät eivät kytkeydy itse junaan vaan työntävät irrallaan ja jättäytyvät vauhdista heti kun niin sopii .
Yhdysvalloissa noustiin metsätyömailla voimakkaimmilla Shay-höyryvetureilla jopa sadan promillen nousuja eli kymmenen senttiä ratametriä kohti -kaltevuuksia; näissä vetureissa oli hammasvaihteistot. Tämä on paljon, koska jo 12 promillen eli 1,2 sentin nousu metriä kohti katsotaan normaali- ja leveillä raiteilla jyrkäksi.
Samoin Suomessa on käytetty työntövetureita: ennen Hr1 -veturien tuloa Helsingissäkin jouduttiin suurimpien junien taakse asettamaan irrallinen järjestelyveturi - Vr1, myöhemmin Vr5 tai Tk3, koska Helsingin ja Hyvinkään korkeusero on yli 100 metriä - mikä merkitsee keskiarvona kahden promillen nousua.
Höyryveturikaudelta on monta tarinaa kuinka raskaat junat rullasivat vapaalla koko matkan Hyvinkäältä Helsinkiin - nykyinen vilkas liikenne ei salli moisia kokeiluita.
Työntöveturi jättäytyi kyydistä yleensä Käpylän aseman kohdalla ja palasi varikolle tai Helsinkiin. Hr1 -vetureita ei kuitenkaan riittänyt kaikkiin juniin, joten työntäjää tarvittiin.
Vasta noin vuonna 1960, kun väkivahvat Dr12 -veturit saatiin vetämään pikajunia, voitiin työntöveturien käyttö tällä rataosalla lopettaa.
Myös Jyväskylässä Haapamäen suuntaan oli raskas 12 promillen nousu; siellä jopa Dr12 -veturitkin tarvitsivat työntöapua raskaimpien puutavarajunien edessä. Tavallisimmin joku asemapäivystäjinä olleista Dv15 -vetureista lähetettiin asialle: se ei kytkeytynyt junaan, vaan työnsi vain takaa irrallisena aina hiukan ohi entisen Köhniönjärven aseman. Siellä rata tasoittui ja tavarajuna pääsi vauhtiin joten työntäjä saattoi jättäytyä irti ja palata Jyväskylään. 
Nykyisin käytetty kolmoisveto mahdollistaa rankatkin nousut; mm. Vilppulan ja Kolhon välillä on 12,5 promillea nouseva kolmen kilometrin mittainen Pollarin mäki.
Anders Nohrborg
Anders Nohrborg (9. toukokuuta 1725 Norberg, Ruotsi – 30. marraskuuta 1767 Folkärna, Ruotsi) oli ruotsalainen pappi, Tukholman suomalaisen seurakunnan apulainen ja hovisaarnaaja. Nohrborg tunnetaan postillastaan, jota ovat lukeneet Suomessa etenkin rukoilevaiset ja heränneet.
Tiedot Nohrborgin elämänvaiheista ovat varsin niukat. Hän oli pappissukua sekä isän että äidin puolelta. Hän opiskeli Uppsalan yliopistossa. Hänet vihittiin papiksi ja hänet määrättiin apupapiksi Tukholman suomalaiseen seurakuntaan vuonna 1854. Tässä toimessa hän oli vuoteen 1865 asti, jolloin hänet nimitettiin ylimäräiseksi hovisaarnaajaksi. Nohrborg oli tuolloin jo sairastunut tuberkuloosiin.
Nohrborg ehti ennen kuolemaansa aloittaa postillan valmistelun. Testamentissaan hän antoi sukulaisilleen ohjeita sen loppuun saattamiseksi. Vuonna 1771 hänen veljensä Daniel Nohrborg julkaisi postillan "Den Fallna Människans Salighets-Ordning, Föreställd Uti Betraktelser Öfver de Årliga Sön- och Högtids-Dagars Evangelier". Postillassa oli ylihovisaarnaaja Gabriel Rosénin esipuhe. Nohrborgin postillasta tuli menestys. Siitä on otettu Ruotsissa 21 painosta, niistä uusin 1966–1969. Postilla on käännetty suomeksi ja norjaksi.
Postillan saarnat eivät ole kirkkovuoden mukaisessa järjestyksessä, vaan systemaattis-teologisessa järjestyksessä, joka perustuu niin sanottuun autuuden- tai armonjärjestykseen, lat. "ordo salutis", johon postillan nimikin viittaa. Järjestys kuvaa kristityn hengellisen kehityksen vaiheita kutsusta ja heräämisestä uskoon. Postillassa on myös kirkkovuoden pyhien luettelo ja kunkin pyhän kohdalla viittaus siihen kuuluvaan saarnaan. Nohrborgin on katsottu saaneen vaikutteita mm. Christian Scriveriltä ja J. J. Rambachilta sekä pietisteiltä ja herrnhutilaisilta.
Osmo Tiililä luonnehtii Nohrborgin postillaa "kansanomaiseksi dogmatiikaksi, jolla on ollut sekä Ruotsissa että meillä suuri merkitys luterilaisen opinkäsityksen lujittajana". Pietistisistä saarnakirjoista Nohrborgin postilla eroaa teologisen painotuksensa takia. Esimerkiksi ensimmäisessä saarnassa käsitellään kaikki keskeiset kristologiaa koskevat harhaopit, myös uskonpuhdistuksen jälkeiset kiistat. Hän esittää saarnoissaan selkeitä ja perusteltuja teologisia kannanottoja. Teologisen painotuksen ohella Nohrborg myös puhuttelee lukijaa, esittää epäilijän ongelmia ja vastaa niihin.
Postillan yhdeksän jaksoa jakautuvat kahteen pääosaan. Ensimmäiset neljä jaksoa käsittelevät Kristusta sekä ihmisen tilaa heräämättömänä, heräämistä sekä uskon kasvamista ja uskon koetuksia. Toinen pääosa keskittyy uskovan elämään, iloihin, koettelemuksiin, kristilliseen käytökseen sekä suhtautumista kuolemaan ja viimeiseen tuomioon.
Yksittäisiä Nohrborgin postillan saarnoja julkaistiin suomeksi useaan otteeseen, ensimmäiset vuonna 1780. Koko postillan suomennos ilmestyi vuonna 1848. Sen käänsi Inarin seurakunnan kappalainen Joseph Wilhelm Durchman, tunnetun herännäispapin Frans Oskar Durchmanin veli. Postillaa käytettiinkin paljon heränneiden keskuudessa yleensä ja erityisesti Kainuussa. Myös rukoilevaiset ovat käyttäneet Nohrborgin postillaa.
Q-Continuum
Q-Continuum on helsinkiläinen vuonna 2002 perustettu funk-yhtye. Yhtyeeseen kuuluvat laulaja-kosketinsoittaja Tuomo Prättälä (alias "Organ Kane"), kitaristi Aki Haarala, basisti Heikki Laine ja rumpali Mikko Kaakkuriniemi. Lisäksi yhtyeen levyillä esiintyvät muun muassa trumpetisti Verneri Pohjola, pasunisti Ilmari Pohjola sekä laulaja Emma Salokoski.
Q-Continuum sai alkunsa nu-soul-yhtye Quintessencen tehdessä ensimmäistä albumiaan "Talk Less Listen More". Quintessencen rytmisektion – eli Q-Continuumin jäsenistön – jamisessio päätyi albumille kappaleeksi "Funky Ass Guitar", ja miehet saivat studioaikaa Finvoxista uudelle yhtyeelleen. Eri tyylistä funk-materiaalia syntyi runsaasti, ja tuottajakaksikko Nestor eli Prättälä ja Haarala alkoivat koostaa kappaleita.
Alun perin yhtyeen oli tarkoitus julkaista vain yksi tai kaksi muutaman kappaleen EP-levyä. Ensimmäinen, kolmen kappaleen "Organ Kane presents: The Quintessential Grooves vol. 1" julkaistiin joulukuussa 2003. Edelleen julkaisujen piti jatkua EP:inä, mutta materiaalia oli syntynyt niin paljon, että yhtye julkaisi joulukuussa 2004 tupla-CD:n "Organ Kane's Quintessential Grooves". Yhtyeen toinen EP "Love in Fashion" julkaistiin tammikuussa 2005.
1. helmikuuta 2006 julkaistiin Q-Continuumin toinen albumi "Q-Continuum presents: This Is The Marienhof". Levyllä vierailivat muun muassa räppärit Paleface, Don Johnson Big Bandin solisti Tommy Lindgren (taiteilijanimellä "Father Metro"), Puppa J ja Axl Smith. Albumi kävi Suomen virallisen albumilistan sijalla 35. Albumin kappale "Girls (Ladies)" on julkaistu CD-singlenä.
Torsten Andersson
Torsten Andersson (6. kesäkuuta 1926 – 30. toukokuuta 2009 Hörby, Ruotsi) oli ruotsalainen taidemaalari, joka asui Benarpissa lähellä Hörbytä Skånessa.
Andersson opiskeli 1945 Otte Sköldin taidekoulussa, 1947 Tanskan kuninkaallisessa taideakatemiassa Kööpenhaminassa ja 1946–1950 Tukholman Kuninkaallisessa taidekorkeakoulussa hänet 1960 nimitettiin Kuninkaallisen taidekorkeakoulun professoriksi ennätyksellisen nuorena. Yritettyään uudistaa opetusta hän luopui professuurista 1966 ja muutti Benarpiin Hörbyhyn.
Vuosiin hän ei maalannut ollenkaan, mutta 1970-luvulla hän löysi taiteen uudestaan. 1990-luvulla hän lahjoitti parikymmentä suurta maalausta Malmön taidemuseolle, jolla siten on merkittävin Anderssonin töiden kokoelma.
Kesäkuussa 2007 tuli tieto, että Torsten Andersson saisi vuoden 2008 Carnegien taidepalkinnon. Palkinnon jako tapahtui Helsingissä 25. lokakuuta 2007.
Andersson kuoli 31.5.2009 Hörbyssä 82-vuotiaana. Hän oli aktiivinen loppuun saakka ja asetti näytteille töitään vielä viime keväänä.
Torsten Andersson omistautui yksinomaan maalaamisen tutkimiselle ja etsi koko uransa ajan sitä, mitä hän sanoi ”kielekseen”. Hänen mukaansa jokaisen taiteilijan tulisi etsiä sitä. Monen mielestä maalaaminen on tullut yksivärisyyden vuoksi (esimerkiksi Yves Klein) tiensä päähän, ja Torsten Andersson "otti tehtäväkseen" löytää maalaustaiteelle uuden tien, kuten hän asian ilmaisi. 1960-luvun alussa hän saavutti läpimurron teoksillaan "Måsen" (Malmön taidemuseossa), "Källan" (Tukholman nykytaiteen museossa) ja "Molnen mellan oss".
Sittemmin hän maalasi muotokuvia kuvitteellisista veistoksista. Nykytaiteen museon Moderna-näyttelyssä 2006 häneltä oli esillä maalaus, jossa oli keskellä T:n muotoinen ja verinen mestauspölkky. T tarkoittaa Torstenia ja mestauspölkky edustaa sitä uhria, jonka taiteilija antaa työnsä kautta.
Torsten Anderssonin maalaukset näyttävät pinnallisesti katsoen sotkuisilta ja hätäisesti tehdyiltä, mutta joka maalauksen takana on satoja luonnoksia ja koemaalauksia. Työn kuluessa hän poltti kaiken, mitä ei täyttänyt vaatimuksia, "makuloi" kuten hän sanoi. Hänen ankara itsekritiikkinsä aiheutti myös sen, että hän hävitti maalauksia, jotka olivat olleet valmiina monta vuotta ja olleet esillä museoissa ja näyttelyissä. Näin kuvailee Tukholman Nykytaiteen museon johtaja Lars Nittve Torsten Anderssonin työmenetelmää Ruotsin taideyhdistyksen vuosikirjassa 2002:
Valentin Conrart
Valentin Conrart (1603 Pariisi – 23. syyskuuta 1675), oli ranskalainen kirjailija ja yksi Ranskan akatemian alullepanijoista. Hänestä tuli akatemian jäsen heti sen perustamisen yhteydessä 1634, ja hänet valittiin myös akatemian pääsihteeriksi vuonna 1634.
Conrart syntyi kalvinistiseen perheeseen, ja hänen kasvatuksessaan keskityttiin erityisesti tulevaan kauppamiehen uraan. Liian myöhään hän pääsi aloittamaan klassisten kielten opettelua ja omaksumaan italian ja espanjan kieliä sekä oman äidinkielensä ranskan syvällistä hallitsemista. Vuonna 1627 hänet kuitenkin valittiin kuninkaan valtiovarain neuvontaja-sihteeriksi, ja tällöin hän alkoi kutsua luokseen kirjailijoita.
Hän oli Jean Chapelainin ja Guez de Balzacin ystävä, ja hänen luonaan tapasivat kirjailijat, jotka muodostivat myöhemmin Ranskan akatemian: Antoine Godeau, Jean Ogier de Gombauld, Philippe Habert, Claude Malleville, François Le Métel de Boisrobert, Jean Desmarets de Saint-Sorlin, Nicolas Faret ja Paul Pellisson. Conrartin luona pidetyt kirjalliset tapaamiset inspiroivat kardinaali Richelieuta, jonka ajatukset saivat ilmaisunsa suurisuuntaisina suunnitelmina, ja tuloksena oli akatemian perustaminen.
Conrart laati lupa-anomukset ja kirjoitti akatemian säännöt vuonna 1635. Hän jäi tehtäväänsä ensimmäisenä pääsihteerinä, vaikka hänen sitoutumisensa protestanttiseen uskoon oli luja. Richelieun myötävaikutuksella hän kuitenkin sai olla tehtävässä aina kuolemaansa saakka.
Conrart ei julkaissut elämänsä aikana ainoatakaan merkittävää teosta. Jonkinlaista merkittävyyttä osoittaa hänen Nicolas Boileaulle kirjoittamansa teksti "J'imite de Conrart le silence prudent".
Liber de causis
Liber de causis (”Syiden kirja”) on uusplatonilainen filosofinen teos, joka on latinankielinen käännös Prokloksen "Teologian alkeet" ("Elementatio theologica") -nimellä tunnetun teoksen osien arabiankielisestä käännöksestä. Teoksella oli suuri vaikutus varhaiseen islamilaiseen filosofiaan, ja se oli islamilaisten oppineiden merkittävimpiä lähteitä uusplatonilaiseen ajatteluun.
"Liber de causis" on lyhyt metafysiikkaa käsittelevä tutkielma, joka vaikuttaa täydentävän Aristoteleen "Metafysiikassa" esitettyjä näkemyksiä. Mahdollisesti siitä syystä teos on jossain vaiheessa laitettu Aristoteleen itsensä nimiin. Vasta Tuomas Akvinolainen ymmärsi tarpeeksi Aristoteleen metafysiikasta havaitakseen, ettei teos voinut eräiden ristiriitojen vuoksi olla Aristoteleen kirjoittama. Tuomas kirjoitti teoksesta kommentaarin. Teos on keskiajalla laitettu virheellisesti myös Gilbertus Porretanuksen nimiin. Myöhemmin kun uusplatonilaiset kirjoitukset löysivät tiensä länteen, kävi ilmi, että teos oli koottu Prokloksen kirjoituksista. Edelleen on epäselvää, kuka teoksen on koonnut.
Alkusuiset
Alkusuiset eli protostomit (Protostomata) on toinen kaksikylkisten (Bilateria) eläinten pääryhmistä jälkisuisten (Deuterostomata) rinnalla. Perusjako näiden ryhmien välillä on tehty alkionkehityksen perusteella. Alkusuisilla kehittyvään alkioon muodostuvasta ensimmäisestä aukosta eli blastoporista kehittyy suu (alkusuu) ja peräaukoksi kehittyvä toinen aukko syntyy myöhemmässä vaiheessa. Kaikilla alkusuisilla eläimillä on ruumiinontelo (kolme alkiosolukerrosta) ja ne ovat kaikki selkärangattomia. Suurin osa eläinkunnan pääjaksoista on alkusuisia, esimerkiksi nivelmadot, nilviäiset ja niveljalkaiset kuuluvat tähän ryhmään. Toisella ruumiinonteloisten ryhmällä, jälkisuisilla eli deuterostomeilla, blastoporista kehittyy peräaukko ja suu kehittyy myöhemmin. Muun muassa selkärankaiset ovat jälkisuisia.
Eläinten jakoa alkusuisiin ja jälkisuisiin ehdotti ensimmäisenä saksalainen biologi Karl Grobben vuonna 1908. Hän ei ollut kuitenkaan ensimmäinen, joka tunsi tämän eroavaisuuden ruumiinonteloisten alkiokehityksessä, mutta ymmärsi ennen kollegoitaan tämän erottavan piirteen eläinten välillä.
Blastoporin kehityksen ohella alkusuisten ja jälkisuisten kehityksessä on muitakin eroja. Ensinnäkin alkusuisten alkion vakoutuminen eli hedelmöittyneen munasolun jakautuminen moniksi tytärsoluiksi on spiraalimainen ja determinatiivinen eli sen solujen erikoistuneisuus määräytyy jo varhaisessa vaiheessa, jolloin yhdenkin blastomeerin irtoaminen johtaa epänormaaliin kehitykseen. Spiraalinen jakautuminen taas tarkoittaa sitä, että vakoutumisessa syntyneet solut kerääntyvät päällekkäin noin 45 asteen kulmassa, jolloin alkio kehittyy kierreportaiden nousun tapaisesti. Kulma johtuu mitoosisukkulan järjestäytymisestä uudelleen alkion kehityksen alussa, jolloin solut jakaantuvat epätasaisesti. Jälkisuisilla taas vakoutuminen on määräämätöntä (mahdollisuus geneettisiin kaksosiin) ja säteittäistä eli jakaantuneet solut muodostavat suoran kulman toisiinsa nähden.
Mesodermi-solukerroksen kehityksessäkin on selvä ero. Alkiokehityksessä ekto- ja endodermin välisestä mesodermistä lopulta kehittyvät sydän, verisuonet, selkäjänne (tai selkäranka) ja verisolut. Mesodermin muodostuminen alkaa alkusuisilla niin sanoutuista mesentoblasteista (eli 4d-soluista), jotka sijaitsevat blastoporin molemmilla puolilla erikseen, jolloin ruumiin ontelotkin kehittyvät erikseen (). Jälkisuisilla mesodermi kehittyy varhaisen ruoansulatuskanavan () ympäröimän endodermin osasta (ruumiinontelon muodostuminen: ).
Nykytutkimuksen mukaan alkusuiset ja jälksuiset eivät ole evolutiivisessa mielessä sisarryhmiä. Alkusuiset eivät muodosta monofyleettistä taksonia, vaan ne muodostavat laajemman parafyleettisen perusjoukon, jonka parista jälkisuisten linja on kehittynyt. Vain osalla alkusuisiin luetuista lajeista on yllä kuvailtuja piirteitä. Esimerkiksi niveljalkaisista vain siimajalkaisilla ja joillakin leukakoukullisilla on spiraalinen vakoutuminen. Ongelmaa on pyritty korjaamaan jakamalla alkusuiset kahteen ryhmään (Aguinaldo et al., 1997): "Lophotrochozoa" (’värekarvalliset eläimet’) ja "Ecdysozoa" (’nahkansa luovat eläimet’).
Maakeuhkokotilot
Maakeuhkokotilot (Stylommatophora) on ilmaa hengittävien nilviäisten lahko. Se sisältää suurimman osan maalla elävistä kotiloista ja etanoista. Kaikki lajit ovat hermafrodiitteja. Maakeuhkokotiloilla on kaksi paria lonkeromaisia tai tappimaisia tuntosarvia, ja taemman parin päissä silmät. Vesikeuhkokotiloilla sekä muiden lahkojen maalla elävillä kotiloilla on vain yksi pari.