hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
John Hawkwood
John Hawkwood (1320, Essex–1394, Firenze) oli englantilainen palkkasoturi Italiassa. Italialaiset, Macchiavelli mukaan lukien, käyttivät hänestä nimeä "Giovanni Acuto" (Innokas tai intomielinen). "Acuto" on sanan "Hawkwood" italiankielinen ääntämys.
Hawkwood palveli aluksi paavia ja sittemmin erinäisiä Italian kaupunkivaltioita. 
Hawkwoodista liikkuvien tarinoiden mukaan hän oli aluksi räätäli, josta sittemmin tuli sotilas.
Sotilasuransa aluksi Hawkwood palveli Englannin armeijassa satavuotisessa sodassa ja Edvard III:n alaisuudessa. Perimätietojen mukaan ”Mustana Prinssinä” tunnettu Woodstockin Edward, Walesin prinssi, nimitti hänet ritariksi. Toiset väittävät Hawkwoodin yksinkertaisesti ottaneen itselleen aatelisarvon joukkojensa suostumuksella. Hänen palveluksensa Englannin hyväksi päättyi vuoden 1360 rauhaan.
Palkkasoturin uransa Hawkwood aloitti Ranskassa. Vuoteen 1363 mennessä hän oli noussut "Valkoisen komppanian" päälliköksi, ja hän osallistui Milanoa vastaan käytyyn sotaan. Sittemmin Hawkwood jäi Italiaan.
Erinäisten Italiassa käytyjen sotien päätteeksi Hawkwood oli noussut Firenzen armeijan ylipäälliköksi vuonna 1390 Milanoa vastaan käydyssä sodassa.
Hawkwoodin armeija vallotti Lombardian ja päätyi kymmenen mailin päähän Milanosta ennen vetäytymistään. Myöhemmin hänen komennossaan olevat joukot puolustivat Firenzeä ja löivät Milanon joukot Jacopo dal Vermessä. Tämän jälkeen Milano pyysi rauhaa. Aikalaisten käsityksen mukaan Hawkwood oli Firenzen pelastaja.
Hawkwoodille tarjottiin Firenzen puolesta eläke, ja hän vietti viimeiset vuotensa Firenzen lähistöllä olevassa "villassa". Hän kuoli Firenzessä vuonna 1394, ja hänelle järjestettiin valtiolliset hautajaiset Firenzen tuomiokirkossa. Hawkwoodin kuoleman jälkeen Englannin kuningas Rikhard II pyysi Hawkwoodin jäännöksiä palautettavaksi Englantiin. Hawkwoodin poika palasi samalla Englantiin ja muutti Essexin kreivikuntaan.
Hawkwoodin kunniaksi Firenzeen oli tarkoitus pystyttää pronssipatsas. Hanke arvioitiin kuitenkin liian kalliiksi ja perspektiiviä intohimoisesti kehitellyt Paolo Uccello kutsuttiin maalaamaan Hawkwoodia esittävä maalaus, jossa Hawkwood on kuvattu pronssipatsaan tavoin.
Kausala
Kausala on valtatien 12 ja Lahti–Kouvola-rautatien varrella sijaitseva Iitin kuntakeskus. Kausala on noin 4500 asukkaan palvelu- ja teollisuuskeskus ja siellä toimivat muun muassa Kaupe-perävaunuvalmistaja, KTV Oy -kuluttaja- ja teollisuustuotteita markkinoiva rakennus- ja väritarvikeliike sekä Haltonin ja Climeconin ilmastointialan tehtaat. Kausalaa pidetäänkin teollisuusvetoisena pienkaupunkina, jonka teollisuudella on kunnalle merkittävä työllistävä vaikutus.
Kausalassa on useita kauppoja, kuten ABC, S-market ja K-Market. Kausalaa voidaan pitää Iitin kuntakeskuksena johtuen sen keskeisestä sijainnista, sen koosta, sekä sijainnistaan valtatien 12 ja rautatien varrella.
Kausalassa on kolme koulua; Kausalan ala-aste, Iitin yläkoulu, sekä Iitin lukio. Keskustan alueella on kolme päiväkotia, yksi on Iitin lukion vieressä, toinen sijaitsee kirjaston vieressä ja kolmas terveyskeskuksen vieressä.
Kaikki keskeiset kuntakeskuksen palvelut kuten kirjasto, terveyskeskus, vanhusten palvelutalo, jäähalli sekä liikuntahalli ja siihen liittyvät palvelut ovat kuntalaisen käytössä. Kausalassa on pitkät perinteet kerran kuukaudessa pidettävillä markkinoilla, jotka nykyään keräävät useita kuntalaisia Kausalaan ja kesäisin myös laajat joukot kesäasukkaita.
Pitkät perinteet on myös hevosten kasvatuksella ja ravitoiminnalla. Kausalan ravirata toimii edelleen vuosittaisten ravikilpailujen näyttämönä, jossa on kilpaillut useita huippuluokan ravihevosia. Sellaiset aiemmat suuruudet, kuten ravikuninkaat Ero-Lohko ja Vieteri olivat Kausalasta ohjastaja ja valmentaja Kaarlo Partasen tallista.
Wiola Talvikki
Viola Talvikki Nikkanen (Wiola Talvikki, nykyisin Wiola Talvi; s. 6. joulukuuta 1934 Viipuri) on suomalaissyntyinen englantilainen laulaja.
Onni Gideon etsiskeli vuoden 1956 alussa orkesteriinsa uutta laulajaa, ja käännyttyään Toivo Kärjen puoleen, tämä ehdotti hänellä koelaulussa käynyttä Viola Nikkasta. Gideon järjesti tälle koe-esiintymisen ja piti nuoren naisen tummasta äänestä ja upeasta ulkoisesta olemuksesta. Lisäksi hän lauloi erinomaista englantia oleskeltuaan pitkään Lontoossa au pairina. Gideonin ehdotuksesta Viola Nikkanen alkoi käyttää taiteilijanimeä Wiola Talvikki. Ensimmäisen levynsä "Lullaby of Birdland" Talvikki levytti helmikuussa 1956.
Talvikista kehittyi nopeasti kansainvälisen luokan laulaja. Aikalaiskriitikot pitivät häntä Suomen parhaana jazzvokalistina. Talvikki kävi keikoilla myös ulkomailla, ja hänen vierailunsa Itä-Saksassa oli menestys, josta kirjoiteltiin jopa lontoolaisissa musiikkilehdissä. Vuonna 1959 Talvikki esiintyi Hannes Häyrisen Fennada-Filmille ohjaamassa musiikkikavalkadissa Iskelmäketju, esittäen kappaleen ”You Go to My Head”, jonka hän myös lauloi levylle. Lisäksi hän esiintyi viikoittain televisiossa "Music, music, music" -ohjelmassa.
Suomen show-ympyrät tuntuivat kuitenkin Talvikista pieniltä, ja hän lähti tulevan puolisonsa perässä Lontooseen, jatkaen esiintymisiä Englannissa mm. televisiossa. Lastensa syntymän jälkeen hän oli muutaman vuoden sivussa, mutta palasi vuonna 1968 taas musiikkiuralleen keikkailemalla ja esiintymällä televisiossa sekä tekemällä englanninkielisiä käännöksiä Toivo Kärjen lauluihin.
1970-luvulla Talvikki esiintyi yökerhoissa ja kiersi Tom Jonesin kiertueella ympäri maailmaa. 1974 hän esiintyi viikon pari itse kokoamansa orkesterin säestämänä Dar es-Salaamin Kilimanjaro-hotellissa. Hänen laulunsa ja vierailunsa oli suuri ilo Dar-es-Salaamin suomalaisille, joitten kanssa hänellä oli tilaisuus seurustella vapaa-aikanaan. Mm. viikonloppuna käytiin yhdessä Silversands-hiekkarannalla. Hän esiintyi myös Yhdysvaltain presidentille Jimmy Carterille Glenn Millerin orkesterin kanssa. Vuonna 1989 Talvikki vieraili Suomessa ja levytti albumillisen jazzia täkäläisten muusikkojen kanssa.
Myös Wiola Talvikin tytär Marlene ”Marle” Mikkola on jazzlaulaja.
Laitialan kartano
Laitialan kartano sijaitsee Hollolan Laitialassa Vesijärven rannalla ja se muodostettiin alun perin 1600-luvulla yhdistämällä Laitialan kylän neljä taloa ratsutilaksi. Kartanon kaksikerroksinen tiilinen päärakennus on rakennettu 1882 ja sen on suunnitellut arkkitehti Ludvig Isak Lindqvist. Myös kartanon entinen 1700-luvulta peräisin oleva taitekattoinen päärakennus on säilynyt. Kartano on historiansa aikana ollut useilla eri omistajilla.
Laitilan kartanoa ovat omistaneet muun muassa Leo Mechelin 1869-1886, Pätiälät 1901–1943 ja August Avonius vuodesta 1951. 1980-luvun alussa kartanon silloinen omistaja Lauri Asko joutui holhouksen alle ja kartano pantiin myyntiin. Kartanon 550 hehtaarin maat ostivat tällöin virtolaiset Morrit. He eivät olleet kiinnostuneet kartanon rakennuksista joten ne siirtyivät 1981 Tiimari-kauppaketjun perustajan Kari Sulkasen haltuun.
Kraniotomia
Kraniotomia eli kallon avausleikkaus on kirurginen toimenpide, jossa pääkallo avataan ts. kallosta irrotetaan pala, jotta päästäisiin käsiksi aivoihin. Kraniotomia tehdään tavallisesti yleisanestesiassa, mutta erityistilanteissa potilas voidaan myös pitää hereillä, ja toimenpide tehdä paikallispuudutuksessa. Operaatiota edeltää huolellinen suunnittelu ja kuvantaminen joko tietokonetomografiaa (CT) tai magneettikuvausta (MRI) käyttäen.
Irrotettavan palan suuruus riippuu suoritettavasta operaatiosta. Tavallisesti irrotettu luupala kiinnitetään toimenpiteen lopuksi takaisin paikalleen erityisillä kalloniiteillä. Kohonneen kallonsisäisen paineen ja aivoturvotuksen hoitamiseksi voidaan kallosta irrottaa suurempi pala, jopa miltei puolet, jotta paine laskee ja aivoilla on tilaa turvota. Tällaista toimenpidettä kutsutaan kraniektomiaksi. Luupala voidaan pakastaa ja asettaa takaisin paikalleen myöhemmin (kranioplastia), akuutin tilanteen rauhoituttua.
Puola (käsityö)
Puola on ompelukoneen alalankaa varten tarkoitettu uudelleentäytettävä pieni rulla. Puolalle puolataan ompelukoneella alalangaksi samaa ompelulankaa, jota käytetään myös ommellessa päällilankana. Myös muunlaista lanka-, siima- tai johdinrullaa voidaan kutsua puolaksi. Hyvinvarustetuista ompelutarvikeliikkeistä voi myös ostaa pikapuolia, jotka ovat tarkoittettu ompelukoneen alalangaksi. Niissä ei ole erillistä puolapohjaa, vaan koko puola muodostuu tiukkaan puolatusta langasta. Langan loputtua puola on hävinnyt.
Keskustan suuralue (Oulu)
Keskustan suuralue on yksi Oulun kaupungin kahdestakymmenestäkolmesta suuralueesta. Suuralue sijaitsee kaupungin keskustassa Oulujoen etelärannalla. Suuralueella asuu (), ja siellä on yhteensä 17 065 työpaikkaa (31. joulukuuta 2002). Ruokakuntia on yhteensä 13 058 (1.1.2012).Liikenteellisesti keskustan suuralueen tärkeimpiä katuja ovat itä–länsisuunnassa Puistokatu, Saaristonkatu, Heikinkatu, Linnankatu ja Kajaaninkatu. Pohjois–eteläsuunnassa liikenne on keskittynyt päasiassa Uusikadulle, Isokadulle, Torikadulle ja Aleksanterinkadulle. Alueelle johtavista teistä ja kaduista merkittävimmät ovat Merikosken sillat ja Tulliväylä pohjoisesta, Kajaanintie ja Kainuuntie idästä sekä seututie 847 etelästä. Saaristonkatu yhdistää keskustan suoraan valtatiehen 22 sekä suuralueen itäpuolitse kiertävälle valtatielle 4. Valtatielle 20 on yhteys joko valtatien 4 kautta tai Tulliväylää pitkin.
Oulun rautatieasema sekä Oulun linja-autoasema sijaitsevat suuralueen itäreunalla Pohjanmaan radan varrella. Rautatieasemalta on päivittäin suoria junayhteyksiä Rovaniemen, Pieksämäen ja Helsingin suuntiin. Oulun rautatieasema on risteysasema, jossa risteävät rataosat , ja . Rautatieasema on myös eräs Pohjois-Suomen tärkeimmistä tavaraliikenteen risteysasemista.
Linja-autoasema on kauko- ja lähiliikenteen solmukohta. Paikallisliikenteen linja-autovuoroista osa kulkee linja-autoaseman ohitse käymättä asema-alueella. Linja-autot liikennöivät keskustan suuralueella reittejä Merikosken sillat–Oikokatu–Torikatu–Puistokatu–seututie 847 sekä Torikatu–Saaristonkatu. Keskustan lävitse pohjoiseen kulkevat vuorot liikennöivät 22. syyskuuta 2007 saakka reittiä Saaristonkatu–Isokatu–Linnankatu–Merikosken sillat. Tämän jälkeen pääsääntöisesti kaikki linja-autovuorot siirtyvät joukkoliikennekaduksi muutetulle Torikadulle.
Oulun kaupungin virastotoiminnot sekä muut palvelut on keskitetty keskustan alueelle. Terveyspalveluista vastaa keskustan terveysasema. Keskustan suuralue on myös Oulun liike-elämän keskus.
Keskustan suuralue
Keskustan suuralue voi tarkoittaa seuraavia suuralueita Suomessa:
Kallonsisäinen paine
Kallonsisäinen paine eli intrakraniaalinen paine (ICP, engl. "intracranial pressure") on aivo- ja selkäydinnesteiden sekä aivoverenkierron paine. Paine on aikuisilla 10–20 mmHg ja lapsilla 5–20 mmHg. Koska kallo ei laajene, kallon sisällön suurentuminen nostaa kallonsisäistä painetta. Aiheuttajana voi olla: aivojen turpoaminen, ödeema, verenvuoto, kasvain jne.
Oireita ovat päänsärky, hidas suonensyke, väsymys, pahoinvointi, oksentelu, tajuttomuus ja näköhäiriöt.
Kraniotomia voidaan tehdä paineen laskemiseksi.
Kamikaze Kaitou Jeanne
Kamikaze Kaitou Jeanne () on Arina Tanemuran luoma seitsemänosainen fantasia-aiheinen tytöille suunnattu mangasarja, josta on tehty 44-jaksoinen anime. Shūeisha alkoi julkaista sitä Japanissa vuonna 1998. Japanissa sarja ilmestyi syyskuusta 1998 elokuuhun 2000. Sarjasta tehtiin myös näyttäviä töitä sisältävä taidekirja.
Kaitō Jeanne on julkaistu myös suomeksi. Julkaisijana Suomessa toimii Egmont Kustannus, joka on julkaissut myös muita Tanemuran sarjoja suomeksi. Kamikaze Kaitō Jeanne on julkaistu suomeksi kokonaan. USA:ssa Jeanne tunnetaan nimellä "Phantom Thief Jeanne". Animena Jeannen tuotannosta vastasi Tōei Animation, ja sarjaa esitettiin helmikuusta 1999 vuoden 2000 tammikuuhun.
Päähenkilö on 16-vuotias Maron Kusakabe, rytmistä voimistelua harrastava tavallinen tyttö, joka asuu yksin suuressa kerrostalossa vanhempiensa muutettua muualle. Maronin paras ystävä Miyako asuu aivan hänen vieressään ja hänkin harrastaa rytmivoimistelua. Sarjan alussa naapuriin muuttaa pervolta vaikuttava Chiaki Nagoya, joka tuntuu pitävän Maronista heti ensi näkemältään.
Määritelmä "tavallinen" ei kovinkaan sovi Maronille, sillä aina öisin hän on Kaitō Jeanne, 'valheellista kauneutta varastava jumalan lähettiläs'. Maronin ystävä Miyako aikoo isona etsiväksi, joten hän yrittää ottaa kiinni Jeannea, koska ulkopuolisen silmin näyttäisi siltä, että Jeanne varastelisi ihmisten tauluja, mutta todellisuudessa Jeanne vangitsee tauluihin kätkeytyneitä demoneja jotka ottavat taulun omistajan haltuunsa. Apunaan Jeannella on pieni enkeli, Fin Fish. Fin Fish on oikeasti paholaisen hallussa, ja hän on ns. langennut enkeli, Da-Tenshi.
Jeannella on salaperäinen kilpailija nimeltä Kaitou Sinbad, joka tekee samaa työtä kuin Jeanne vaikkakin kilpailijana. Sinbadilla on apunaan musta enkeli (josta tulee enkeliharjoittelija) Access Time, joka on palavasti rakastunut Finiin. Maron pitää Sinbadia paholaisen lähettiläänä, ja hänelle on järkytys, mikä on Kaitou Sinbadin todellinen henkilöllisyys.
Myst; Noinin apuri, esiintyy vain animessa
Lisäksi kirjojen pikkupalstoilla esiintyvät omana itsenään jotkin mangan tekijöistä.
Steve Goodman
Steve Goodman (25. heinäkuuta 1948 – 20. syyskuuta 1984) oli chicagolainen muusikko.
Steve Goodman syntyi keskiluokkaiseen juutalaisperheeseen Pohjois-Chicagossa. Teini-ikäisenä hän alkoi kirjoittaa ja esittää lauluja. Vuonna 1969 hänellä diagnosoitiin leukemia, joka vaikutti Steveen koko hänen levytysuransa ajan, aina vuonna 1984 tapahtuneeseen kuolemaan saakka.
Steve Goodmanin suurimmaksi hitiksi jäi kappale "City of New Orleans", jota ovat coveroineet muun muassa Arlo Guthrie ja Johnny Cash. Juha Vainio on myös tehnyt kappaleesta suomenkielisen version, "Hyvää huomenta Suomi", jonka ovat levyttäneet useat artistit ja yhtyeet, joista tunnetuimmat lienevät Karma ja Matti Esko.
Frans et les Femmes
Frans & les Femmes on S-ryhmään kuuluva maalaisranskalaistyylisten ravintoloiden ketju, joka aloitti toimintansa vuonna 1987. Nykyisin ketjulla on toimipaikkoja kaikkiaan 12 Suomen suurimmissa kaupungeissa.
Ketjun nimi oli ennen vuotta 2016 Fransmanni. Uudistuksessa ketjun nimi muuttui, mutta myös jokaisen ravintolan nimi muutetaan muotoon "Frans & [naisen nimi]": esimerkiksi Turussa avautui helmikuussa 2016 Frans & Emilie.
Kellie Martin
Kellie Noelle Martin (s. 16. lokakuuta 1975 Riverside, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on esiintynyt useissa televisiosarjoissa ja -elokuvissa. Suomessa hänet muistetaan parhaiten roolistaan televisiosarjassa "Elämä voittaa", jossa hän näytteli perheen tytärtä Rebecca Thacheria. Martin valmistui Yalen yliopistosta 2001.
Martin on myös näytellyt lyhytkestoisissa televisiosarjoissa "Christy" ja "Crisis Center". Hän oli myös pääosassa Caroline Cooneyn romaanin perustuvassa vuoden 1995 televisioelokuvassa "The Face on the Milk Carton". Elokuva kertoo teini-ikäisestä tytöstä, joka kidnapattiin äidiltään pienenä ja jonka kidnappaajan vanhemmat kasvattivat omanaan.
Vuosina 1998–2000 Martin esiintyi myös draamasarjassa "Teho-osasto", jossa hän näytteli lääketieteen opiskelija Lucy Knightia. Hän poistui sarjasta jaksossa, jossa Martinin roolihahmon ja tohtori John Carterin (Noah Wyle) kimppuun hyökättiin. Jakso on eräs sarjan parhaaksi äänestetyistä yksittäisistä jaksoista, sijoittuen toistuvasti kymmenen parhaan jakson joukkoon. Tiettävästi Martin itse pyysi lähtöä sarjasta, jotta hän voisi keskittyä opintoihinsa. Sisarensa kuoleman jälkeen hän on myös tuntenut olonsa epämiellyttäväksi sairaalaympäristössä.
Martin vihittiin Keith Christianin kanssa 15. toukokuuta 1999. Heillä on yksi lapsi, 5. marraskuuta 2006 syntynyt tytär.
Charles Bolles
Charles Earl Bolles (1829–1917?), tunnettu nimellä Black Bart oli runoilija ja lainsuojaton joka ryösti postivaunuja 1800-luvun Villissä lännessä. Hänet tunnettiin myös nimityksillä "Charles E. Boles" ja "C.E. Bolton". Hän syntyi Englannissa, mutta muutti vanhempiensa kanssa kaksivuotiaana Yhdysvaltoihin.
Bolles oli tunnettu ja pahamaineinen ryöstäjä Pohjois-Kaliforniassa ja Etelä-Oregonissa 1870- ja 1880-luvuilla. Hänet tunnettiin myös hienostuneena ryöstäjänä. Hän suoritti ensimmäisen ryöstönsä elokuussa 1877. Myöhemmin hän alkoi jättää runoja ryöstöjen yhteydessä.
Viimeisen ryöstön yhteydessä hän sai haltuunsa yli 4800 dollaria, mutta paikalle tullut ratsastaja antoi aseensa postivaunun kuljettajalle joka ampui kohti Bollesia. Bolles pakeni, mutta jätti jälkeensä nenäliinan. Nenäliinan pesulamerkin avulla etsivä J. B. Hume onnistui löytämään hänet.
Wells Fargo syytti häntä ainoastaan viimeisestä ryöstöstä. Bolles tuomittiin kuudeksi vuodeksi San Quentiniin, mutta hän pääsi vapaaksi jo neljän vuoden päästä hyvän käytöksen johdosta. Kun hänet vapautettiin tammikuussa 1888 hänen terveytensä oli kärsinyt vankilatuomiosta; hän oli selvästi ikääntynyt, näkö oli heikentynyt ja toinen korva oli kuuroutunut. Toimittajat haastattelivat häntä vapauttamisen yhteydessä. Häneltä kysyttiin aikoiko hän ryöstää enää postivaunuja. "Ei, hyvät herrat," hän vastasi hymyillen; "Olen lopettanut rikolliset puuhat." Toinen toimittaja kysyi häneltä aikoiko hän kirjoittaa lisää runoja. Hän naurahti, "Etkö kuullut kun sanoin lopettaneeni rikolliset puuhat?".
Bolles katosi jäljettömiin pian vapautumisensa jälkeen.
Charles Bolles jätti ryöstöpaikoilleen ainoastaan kaksi todennettua runoa.
Ensimmäinen runo oli jätetty Elokuun 3, 1877 postivaunujen ryöstöpaikalle.
Toinen runo löydettiin Heinäkuun 25, 1878 jälleen ryöstöpaikalta.
Theo Walcott
Theodore "Theo" Walcott (s. 16. maaliskuuta 1989, Stanmore, Lontoo) on englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Evertonia. Uransa alkuaikoina superlupauksena pidetty Walcott on jo osoittanut taitonsa ja potentiaalinsa Arsenal-vuosinaan. Walcottin suurin vahvuus on nopeus, jota hän käyttää tehokkaasti hyödykseen pelatessaan laidalla.
Walcott oli Southamptonin suurin tulevaisuudenlupaus. Hän herätti huomiota ympäri koko saarivaltakuntaa. Lopulta hänestä olivat kiinnostuneita vain Arsenal ja Chelsea hänestä vaaditun valtavan siirtosumman takia. Lopulta Walcott valitsi Arsenalin muun muassa idolinsa ja Arsenal-legenda Thierry Henryn takia ja siksi, että Arsenalin managerilla Arsène Wengerillä on tapa peluuttaa nuoria pelaajia. Siirtohinta oli 12 miljoonaa puntaa.
Walcott oli Sven-Göran Erikssonin yllätysnimi Englannin joukkueeseen Saksan MM-kisoihin. Erikssonin omien sanojen mukaan maajoukkuekomennus antoi Walcottille kaivattua kokemusta. Walcott ei kuitenkaan pelannut MM-kisoissa yhtään ottelua. Sittemmin hän on pelannut 47 maaottelua ja tehnyt niissä kahdeksan maalia.
Black Bart
Black Bart voi viitata seuraaviin asioihin:
Karisto (Lahti)
Karisto on pääosin omakotitaloista koostuva asuinalue ja sen lähelle sijoittuvien kaupallisten palvelujen keskittymä Lahden Kolavan ja Järvenpään kaupunginosissa Kymijärven länsirannan tuntumassa.
Kariston tarkoituksena on mahdollistaa Lahdelle kyky tarjota runsaasti pientalotontteja. Aikaisempina vuosikymmeninä Joutjärveltä itään Nastolan Villähteelle päin ei kaavoitettu, vaan huomattava osa pientalotonttien kysyjistä siirtyi Hollolaan, jonka kasvu on ollut voimakasta Kukkilan ja Kalliolan alueilla.
Kariston suurimmaksi mahdolliseksi asukasluvuksi on arvioitu 1 000 asukasta, mikä on saman verran kuin Hollolan kuntakeskus Salpakankaalla. Näin on ajateltu muodostuvan 1 500 työpaikkaa Karistoon. Lahden kaupungin väkiluvun kasvu on kuitenkin erittäin hidasta.
Karistossa sijaitsee muun muassa syksyllä 2010 avannut Kariston palvelukeskus, jossa toimivat Kariston päiväkoti ja Kariston koulu. Lisäksi alueella on yksityinen päiväkoti (Touhula Karisto). Myös seurakunta on järjestänyt kerhotoimintaa alueella.
Ennen Kariston palvelukeskusta lähin alakoulu oli 1973 avattu Joutjärven koulu, joka palveli Tonttilaa ja Kokkokalliota.
Järvenpään kaupunginosan luoteisosassa sijaitsee kauppakeskus Karisma, jonka ytimenä on K-Citymarket Karisto.
Kallion IV hallitus
Kallion IV hallitus oli Suomen tasavallan 21. hallitus. Se oli porvarillinen vähemmistöhallitus, jonka muodostivat aluksi Maalaisliitto ja kaksi Edistyspuolueen ministeriä. Hallituksessa oli mukana myös kaksi kokoomuslaista ammattiministeriä, Arvi Oksala ja Yrjö Puhakka. Tuleva presidentti, Urho Kekkonen toimi ensimmäistä kertaa ministerinä tässä hallituksessa.
Kivimäen hallituksen saatua eduskunnalta epäluottamuslauseen alettiin kaavailla sen seuraajaksi Maalaisliiton ja SDP:n muodostamaa punamultahallitusta Ruotsin esikuvan mukaan. Presidentti P. E. Svinhufvud kieltäytyi kuitenkin edelleen johdonmukaisesti hyväksymästä ”jumalattomia marxilaisia” hallitukseen. Hallitusratkaisun vuoksi sosialidemokraatit tunsivat joutuneensa syrjityiksi ja jopa kohdelluiksi toisen luokan kansalaisina ja niinpä he asettivat päätavoitteekseen Svinhufvudin uudelleenvalinnan estämisen tulevassa presidentinvaalissa.
Ulkoministeriksi tuli paluun politiikkaan tehnyt Edistyspuolueen Rudolf Holsti, jonka valinta ei ollut sen enempää Svinhufvudin kuin marsalkka Mannerheiminkaan mieleen. Svinhufvud piti Holstia liian saksalaisvastaisena, kun taas Mannerheim ei hyväksynyt hänen Kansainliittoon ja länsimaihin tukeutuvaa linjaansa. Holsti pyrki parantamaan Suomen suhteita Neuvostoliittoon ja niinpä hän teki virallisen vierailun Moskovaan helmikuussa 1937. Vierailun anti jäi kuitenkin laihaksi ja lisäksi kotimaan poliittinen äärioikeisto paheksui matkaa voimakkaasti. Kallion hallitus käsitettiin jo heti alussa yleisesti toimitusministeristöksi, jonka valtakausi päättyisi presidentinvaaliin.
Hallitus toimi 157 hallituspäivää 7. lokakuuta 1936 – 12. maaliskuuta 1937.
Arvi Oksala
Arvid (Arvi) Adiel Oksala, vuoteen 1906 Tapper (2. tammikuuta 1891 Jyväskylä – 23. heinäkuuta 1949 Helsinki) oli uittoon ja lauttaukseen erikoistunut diplomi-insinööri sekä kokoomuslainen poliitikko ja kansanedustaja, joka toimi Suomen puolustusministerinä viisi vuotta 1930-luvulla.
Oksalan vanhemmat olivat liikemies Sakari Tapper ja Maria Oksanen ja puoliso vuodesta 1917 Xenia Thekla Feldmann. Lääkäri, professori Arvo Oksala oli heidän poikansa.
Oksala kirjoitti ylioppilaaksi Heinolan lukiosta 1910 ja valmistui diplomi-insinööriksi 1914. Ennen poliittista uraansa hän toimi apulais- ja osastoinsinöörinä rautatierakennuksilla 1914-1916 ja 1918-1919, Ahvenanmaan linnoitustöissä 1916-1917 sekä Metsähallituksen palveluksessa 1919-1920. Lauttauskalusto Oy-nimisen yhtiön toimitusjohtajana 1920-1937 toimiessaan hän oli samalla Jänisjärven lauttaus- ja Salmin uittoyhdistyksen uittopäällikkö 1922-1937.
Oksala julkaisi käsikirjan "Uitto ja lauttaus sekä uittorakenteet" 1926, joka ilmestyi uusittuna nimellä "Uittoteknologia" vuonna 1936. Sahateollisuuskoulun uittoteknologian opettajana Oksala toimi 1924-1932 ja Suomen Uittajainyhdistyksen puheenjohtajana vuodesta 1928. Suomen Puunjalostusteollisuuden keskusliiton yliasiamies hänestä tuli 1937 ja Keskuskauppakamarin asiamies 1940. Oksala oli myös Suomen ja Venäjän välisen rajauittokomitean jäsen 1920-1922 ja kuului moniin muihinkin valtiollisiin komiteoihin ja neuvottelukuntiin.
Oksala toimi Sortavalan kaupunginvaltuustossa ja -hallituksessa 1926-1936, eduskuntaan hänet valittiin 1930 Viipurin vaalipiiristä. Puolustusministerinä Oksala toimi Kivimäen ja Kallion IV hallituksissa vuosina 1932–1937. Oksala kuoli kesken kansanedustajakauttaan kesällä 1949 ja hänen tilalleen eduskuntaan nousi Jussi Saukkonen.
April Margera
April "Ape" Margera (s. 28. maaliskuuta 1956, Glenn Mills, Pennsylvania, Yhdysvallat) on Bam Margeran ja Jess Margeran äiti. Hän on ollut naimisissa Phil Margeran kanssa vuodesta 1976 asti. April esiintyy Bamin omassa ohjelmassa, Viva La Bamissa. Ape sanoo antavansa Bamin temput anteeksi vain koska tämä on hänen poikansa.
Alexander Frei
Alexander Frei (s. 15. heinäkuuta 1979 Basel) on sveitsiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän pelasi ammattilaisena vuosina 1997–2013 ja toimi uransa aikana myös Sveitsin maajoukkueen kapteenina.
Frei aloitti ammattilaisuransa Baselin riveissä vuonna 1997. Hän edusti kotimaansa superliigassa myös Thunia, Luzernia ja Servetteä. Vuonna 2003 Frei siirtyi Rennesin joukkueeseen Ranskaan. Kaudella 2004–2005 hän teki Rennes'n paidassa 20 maalia ja oli Ranskan liigan maalipörssissä toinen. Hänet valittiin vuonna 2005 Sveitsin vuoden pelaajaksi.
Kesällä 2006 Frei siirtyi nelivuotisella sopimuksella Borussia Dortmundiin, jossa teki heti debyyttikaudellaan 16 maalia Bundesliigassa. Kaudella 2007–2008 loukkaantuminen pilasi Frein pelit ja hän pääsi kentälle vasta aivan kauden lopulla. Maalintekotaito oli kuitenkin tallella, sillä hän teki kahdeksassa ottelussa kuusi osumaa. Seuraavalla kaudella hän teki 12 maalia.
Kesällä 2009 Frei jätti spekuloinnin päätteeksi Dortmundin ja palasi takaisin FC Baseliin, jossa päätti uransa 2013.
Sveitsin maajoukkueessa Frei pelasi vuosina 2001–2011 kaikkiaan 84 maaottelua, joissa teki 42 maalia. Hän oli pitkään yksi joukkueen tärkeimmistä pelaajista. Hän kuului Sveitsin joukkueeseen vuoden 2004 EM-kisoissa, joissa pelasi kaksi ottelua, ja vuoden 2006 MM-kisoissa, joissa pelasi Sveitsin kaikissa neljässä ottelussa.
Frei kuului Sveitsin maajoukkueeseen myös vuoden 2008 EM-kisoissa, mutta loukkasi vasemman polven nivelsiteensä jo avausottelussa Zdeněk Grygeran taklauksesta eikä pystynyt jatkamaan kisoja. Sveitsin joukkue jäi alkulohkoon hävittyään Tšekille 1-0 ja Turkille 2-1. Päätösottelussaan he voittivat kisojen päätteeksi vaisun Portugalin maalein 2-0. Vuoden 2010 MM-kisoissa hän pelasi kahdessa ottelussa.
Daniel Carlsson
Daniel Carlsson (s. 29. kesäkuuta 1976) on ruotsalainen rallikuljettaja.
Carlsson osoitti lupaavia otteita kausina 2001–2004 ajaessaan yksityistallien WRC-autoilla. Hän sai pikakomennuksen Peugeot'n talliin 2005 kauden loppukisoihin, kun Markko Märtin oli onnettomuutensa jälkeen sivussa loppukauden. Carlsson ajoi kuitenkin ulos Australian rallissa ja jäi ilman tallipaikkaa. Kaudella 2006 Carlsson ajoi Mitsubishi Lancer WRC:llä kolmanneksi kotikisassaan Ruotsin rallissa.
Puro
Puro on virtaukseltaan jokea vähäisempi luonnon muovaama uoma, jossa vesi virtaa paikasta toiseen.
Suomen vesilaki määrittelee puroksi virtaavan veden vesistön, jossa ei voi kulkea soutamalla ja jonka virtaama on pienempi kuin kaksi kuutiometriä sekunnissa. Veden pitää virrata pienimmissäkin puroissa. Puron alku voi olla lähde, lampi tai järvi. Puroa suuremmat virtavedet ovat vesilain mukaan jokia, pienemmät taas ojia tai noroja. Puro voi yhtyä suurempaan puroon, jokeen tai muuhun vesistöön. Tuntureissa juoksevia puroja sanotaan tunturipuroiksi. Kaupungeissakin virtaa puroja – Helsingissä niitä on yli 25 kappaletta. Puroveden laatu voi varsinkin pienessä purossa vaihdella nopeasti esimerkiksi sateen tai kuivan sääjakson takia. Heikoimmin virtaavissa ja pienimmissä puroissa happitilanne on usein ongelma, ja niissä voi olla ajoittain paljonkin bakteereita. Kuten muissakin virtavesissä, puroihin liuenneet ravinteet saattavat heikentää veden laatua. Lähteet ja pohjavesi taas vastaavasti parantavat sitä.
Purot ovat osa luonnon monimuotoisuutta. Paitsi virkistyskäyttöä, niillä on merkitystä osana veden kiertokulkua. Purot kuljettavat valuma-alueilleen satavaa vettä muualle ja veden mukana myös roskia ja muita epäpuhtauksia, kaupunkipurot lisäksi liikenteen päästöjä. Purot ovat perinteisesti olleet joidenkin arvostettujen kalalajien, kuten harjuksen ja erityisesti tammukan elinympäristöjä. Virtaavan veden ja sen laadun ohella pieneliöstö on edellytys näiden kalalajien säilymiselle puroissa. Suomalainen rauhoitettu harvinaisuus, jokihelmisimpukka eli raakku, kasvaa yhä joissakin erämaapuroissa. Purot ympäristöineen ovat usein merkittäviä elinympäristöjä myös linnuille. Kaupunkipurot voivat toimia niin sanottuina ekologisina käytävinä. Toisaalta helppo pääsy niiden varsiin lisää veden likaantumisen ja rantojen roskaantumisen vaaraa. Pienenä virtavetenä puro ei siedä kulutusta yhtä hyvin suuremmat vesistöt.
Vanhoissa paikannimissä ja murresanana yleiskielen sana "puro" esiintyy vain suomen itämurteiden alueella. Suomen länsimurteiden alueella Etelä-Pohjanmaata lukuun ottamatta samaa tarkoittava murresana ja yleinen paikannimien jälkiosa on "oja" (vertaa esimerkiksi Kuninkoja Turussa) ja eteläpohjalaisten murteiden alueella vastaava pientä jokea tai sen haaraa tarkoittava murresana on "luoma" (vertaa esimerkiksi Mustaluoma Jalasjärvellä). Länsimurteiden alueella esiintyvät "puro"-nimet ovatkin usein uutta kaupunkinimistöä, kuten Helsingin Myllypuro (), jonka suomenkielinen nimi on vahvistettu vuonna 1959.
Cornell Glen
Cornell Glen (s. 21. lokakuuta 1981 Port of Spain) on trinidadtobagolainen jalkapalloilija, joka on pelannut kotimaansa maajoukkueessa.
Glenin ammattilaisura alkoi vuonna 1999 trinidadilaisessa Futgof-seurassa. Pelattuaan kaksi kautta kotimaassaan hän siirtyi portugalilaiseen Adsanjonenseen, jossa hän vietti vuoden verran. Tämän jälkeen Glen palasi kotimaahansa ja liittyi San Juan Jablotehiin. Peräkkäisinä kausina 11 ja 26 maalia tehnyt Glen oli suurimpia tekijöitä Jablotehin marssiessa kahteen peräkkäiseen mestaruuteen 2002 ja 2003.
Cornell Glenin hattutemppu CONCACAF Champions Cupissa Chicago Fireä vastaan maaliskuussa 2004 herätti MetroStarsin kiinnostuksen ja itärannikon seura osti miehen. Huolimatta MetroStarsin vahvasta hyökkäyslinjasta, Glen murtautui miehistöön ja teki ensimmäisellä kaudellaan kuusi maalia ja antoi kaksi syöttöä.
Vuoden päästä Glen siirtyi FC Dallasiin ensimmäisen kierroksen varausoikeutta vastaan, mutta hänen peliaikansa jäi vähäiseksi seuran hankittua Carlos Ruizin hyökkäykseen. Kauden 2005 alkuvaiheessa Glen siirtyi Columbus Crew'hun pelaamatta Dallasissa peliäkään. Kauden ja neljän Crew'lle tehdyn maalin jälkeen Glen siirtyi Colorado Rapidsiin vaihtokaupassa Ritchie Kotschausta, mutta hän ehti pelata Coloradossa vain kauden avauspelin ennen kuin hänet myytiin Los Angeles Galaxyyn.
Glen on ollut vakionimi Trinidad ja Tobagon maajoukkueessa. Hän on pelannut 36 maaottelua ja pelasi myös MM-kisoissa 2006 joukkueen kaikissa kolmessa ottelussa.
Kelvin Jack
Kelvin Jack (s. 29. huhtikuuta 1976 Trincity) on trinidadtobagolainen jalkapallomaalivahti.
Jack siirtyi englantilaiseen Readingiin vuonna 2004 muttei ehtinyt edustaa seuraa kertaakaan ennen siirtoa Skotlannin valioliigan Dundeehin, jossa hän pysyi huolimatta seuran putoamisesta ensimmäiseen divisioonaan. Jack pelasi Dundeen riveissä 16 liigaottelua ennen siirtymistään englantilaisseura Gillinghamiin kesällä 2006.
Jack edusti Trinidad ja Tobagoa vuoden 2006 MM-kisoissa, joissa hän pelasi alkusarjan viimeisen ottelun Paraguayta vastaan.
Stade de Suisse
Stade de Suisse on jalkapallostadion Bernissä, Sveitsissä. Stadion on sveitsiläisen jalkapallojoukkueen BSC Young Boysin kotikenttä ja katsojakapasiteetiltaan toiseksi suurin jalkapallostadion Sveitsissä. Stadion oli yksi vuoden 2008 jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailuiden pelistadioneista.
Stade de Suisse rakennettiin samalle alueelle, missä sijaitsi vuonna 2001 purettu Wankdorf Stadion. Stadionin kapasiteetti on 31 784, ja se on täysin katettu. Stadionin "katolla" on aurinkopaneelit, jotka tuottavat 700 000 kilowattituntia sähköä vuodessa. Stadion avattiin virallisesti 30. heinäkuuta 2005, mutta ensimmäinen peli pelattiin jo 16. heinäkuuta 2005. Ottelussa 14 000 maksanutta katsojaa todisti, kun BSC Young Boys hävisi Olympique Marseillelle numeroin 2–3.
Sveitsiläinen jalkapallojoukkue FC Thun pelasi kolme Mestarien liigan ottelua stadionilla vuonna 2005 ja yhden UEFA Cupin ottelun vuonna 2006.
Yksi katsomon penkeistä on punainen, muut ovat mustia ja keltaisia. Punainen penkki on ensimmäinen uudelle stadionille asennettu. Penkki paljastettiin 20. tammikuuta 2005 yleisölle, ja se nimettiin entisen Young Boysin pelaajan ja nykyisen managerin Walter Eichin mukaan. Penkille ei voi ostaa lippua, koska penkki on varattu jokaisessa pelissä jollekin kuuluisuudelle.
Hyperinflaatio
Hyperinflaatioksi nimitetään tilannetta, jossa inflaatio nousee hillittömän korkeaksi. Määritelmä ei ole tarkka: kun Venäjällä oli 1990-luvulla Neuvostoliiton hajottua 40 prosentin kuukausittainen inflaatio (5 700 % vuodessa), taloustieteilijät olivat eri mieltä siitä, onko kyseessä hyperinflaatio vai ei. Perussa Alan Garcían ensimmäisellä kaudella (1985–1990) inflaatio oli tuhansia prosentteja vuodessa ja maan valuutta vaihdettiin kahteen kertaan.
1900-luvulla hyperinflaatiosta kärsi Saksa vuonna 1923 ja Unkari 1946. Saksassa hinnat kohosivat heinäkuun 1923 – 20. marraskuuta 1923 välisenä aikana 854 000 000 000 prosenttia. Saksan keskuspankin pääjohtajan Rudolf Havensteinin mielestä hinnat nousivat, koska rahaa ei ollut tarpeeksi liikkeellä. Raha menetti niin nopeasti arvonsa, että palkat maksettiin jopa kolmesti päivässä. Saksassa toteutettiin 1. joulukuuta 1923 valuuttauudistus, jossa 1 000 000 000 000 vanhalla markalla sai yhden uuden Rentenmarkin (vaihtosuhde 10). 
Unkarin hyperinflaatio toisen maailmansodan jälkeen 1946 oli vieläkin pahempi. Unkarissa esimerkiksi 100 000 biljoonan pengőn seteli riitti heinäkuussa 1946 yhteen raitiovaunulippuun tai yhteen postimerkkiin. Hyperinflaatio oli niin paha, että pengőistä jouduttiin luopumaan kokonaan ja maan rahayksikkö muutettiin forinteiksi. Forintti otettiin käyttöön vaihtoarvolla yksi 400 000 kvadriljoonaan (4×10) pengőhön.
2000-luvulla hyperinflaatiosta on kärsinyt Zimbabwe. Vuosi-inflaatio oli vuoden 2006 huhtikuussa 1 042,9 prosenttia.. Heinäkuussa 2007 Zimbabwe ilmoitti vuosi-inflaatiokseen 4 500 prosenttia. Kansainvälinen valuuttarahasto IMF kuitenkin arvioi Zimbabwen vuosi-inflaation saattavan nousta yli 100 000 prosenttia vuoden 2007 loppuun mennessä. Zimbabwen vuosi-inflaatio oli 165 000 prosenttia helmikuussa 2008 ja 2,2 miljoonaa prosenttia heinäkuussa 2008. Zimbabwen entinen presidentti Robert Mugabe on tehnyt samat talouspoliittiset virheet, kuten painanut vain lisää rahaa, mitä esimerkiksi Saksa teki hyperinflaation aikana 1920-luvulla.
Zimbabwen dollari on uudistettu kolme kertaa. 1 000 vanhaa dollaria korvattiin 31. heinäkuuta 2006 yhdellä uudella. 1. elokuuta 2008 pudotettiin 10 nollaa pois, jolloin yksi uusi dollari vastasi kymmentä miljardia (10 000 000 000) vanhaa dollaria ja 2. helmikuuta 2009 pudotettiin 12 nollaa pois (muutossuhde 1: 1 000 000 000 000). Zimbabwen dollarista on näin poistettu yhteensä 25 nollaa (10). Zimbabwen hallitus antoi tammikuussa 2009 luvan käyttää ulkomaista valuuttaa Zimbabwen dollarin rinnalla, minkä seurauksena arvottoman Zimbabwen dollarin käyttö kaupankäynnissä on käytännössä loppunut. Käytössä on Yhdysvaltain, Etelä-Afrikan ja Botswanan valuuttaa. Tämä on johtanut inflaation hidastumiseen.
2010-luvulla on Zimbabwen lisäksi Venezuela ajautunut hyperinflaatioon aiemmin tehtyjen talouspoliittisten päätösten, maalle asetettujen talouspakotteiden sekä öljyn yleisen hinnanlaskun vuoksi. Venezuelan vuotuinen inflaatio oli tammikuusta 2017 tammikuuhun 2018 noin 4 000 %.
Hilja Riipinen
Hilja Elisabet Riipinen (o.s. Miklin, myöh. Metsäpolku, 30. lokakuuta 1883 Oulujoki – 18. tammikuuta 1966 Lapua) oli Lapuan liikkeen jäsen ja kokoomuksen ja Isänmaallisen Kansanliikkeen (IKL) poliitikko, joka toimi kansanedustajana 1930–1939. Hän päätoimitti Lotta Svärd -lehteä, kuului lottajärjestön keskusjohtokuntaan ja johti Etelä-Pohjanmaan piiriä. Hän toimi vuosina 1938–1944 myös IKL:n naisjärjestön Uuden Huomenen puheenjohtajana ja järjestön lehden päätoimittajana.
Riipisen vanhemmat olivat maapoliisi Kristian Miklin ja Anna Charlotta Kärnä. Hän tuli ylioppilaaksi vuonna 1902 ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi vuonna 1910. Riipinen oli venäjän kielen stipendiaattina Moskovassa 1905, 1909 ja 1914.
Riipinen oli ammatiltaan oppikoulun opettaja ja rehtori. Hän oli Lapuan yhteiskoulussa opettajana vuodesta 1906, koulun johtajana vuodesta 1912, virkaa tekevänä rehtorina vuodesta 1927 ja rehtorina vuodesta 1929. Hän kiinnostui politiikasta Suomen itsenäistyttyä ja tuki sisällissodan aikana voimakkaasti valkoisia joukkoja. Uskonnollisena ja raittiina siveyden puolestapuhujana hän näki Neuvostoliiton ja kommunismin edustavan paholaista maan päällä ja toimikin hyvin voimakkaasti näitä vastaan. Hän oli mukana Lapuan liikkeessä alusta lähtien ja liikkeen kannatuksen voimalla pääsi myös eduskuntaan 1930 kokoomuksen listoilta. Hän oli yksi IKL:n perustajajäsenistä ja kokoomuksesta loikattuaan myös sen kansanedustaja vuosina 1933–1939. Hän oli IKL:n ainoa näkyvä naispoliitikko. Suomen hävittyä jatkosodan Neuvostoliitolle Riipinen etsi syitä tappioon Raamatusta ja varsinkin Johanneksen ilmestyskirjasta. Sodan jälkeen Riipinen palasi opettajan ja rehtorin tehtäviinsä Lapuan yhteiskouluun. Hänelle myönnettiin kouluneuvoksen arvonimi vuonna 1953, jolloin hän siirtyi eläkkeelle.
Hilja Riipinen oli naimisissa vuodesta 1911 Jyväskylän opettajaseminaarin voimistelun ja terveysopin lehtorin Heikki Aleksi Riipisen (1883–1957) kanssa.
Veikko Vennamon ohella Hilja Riipinen on ainoa kansanedustaja, joka on jouduttu poistamaan puhemiehen kehotuksesta eduskunnan istuntosalista.
Erkki Vasaran väitöstutkimuksen mukaan Riipinen kannatti eugeniikkaa ja katsoi, että ”henkisesti tahi ruumiillisesti rappiolla olevat eivät kelpaa tulevien sukujen perustajiksi”. Riipinen näki maailman taistelutantereena, jossa vastakkain olivat ”yleismaailmallisuususko neuvostojuutalais-moskovalais-merkeissä” ja ”patriotismi-isänmaallisuus”. Juutalaisia hän piti ahneina, rikkaina, isänmaattomina kiskureina.
Riipinen oli myös naisasianainen ja raittiusliikkeen kannattaja. Hän kannatti muun muassa naispappeuden sallimista.
Brent Sancho
Brent Sancho (s. 13. maaliskuuta 1977 Port of Spain, Trinidad ja Tobago) on trinidadtobagolainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Sancho vietti ylioppilasvuotensa St. John's Universityssa New Yorkissa. Hän pelasi pitkän ajan urastaan Yhdysvalloissa ennen kuin siirtyi skotlantilaiseen Dundeehin kaudella 2003–2004. Menestyksekkään kauden jälkeen Sancho siirtyi Englannin kolmanneksi ylimmälle sarjatasolle Gillinghamin joukkueeseen. Sancho nousi nopeasti fanien suosikiksi hänen auttaessaan Gillinghamin kuuden pelin voittoputkeen. Sancho on esiintynyt myös Suomessa, sillä kauden 1999 hän pelasi Oulussa Tervareiden joukkueessa.
Sancho kuului Trinidad ja Tobagon maajoukkueeseen vuoden 2006 MM-kilpailuissa ja pelasi joukkueen kaikki kolme ottelua alusta loppuun. Sanchon 60. maaottelussa Trinidad ja Tobago venyi tasapeliin Ruotsia vastaan. Toisen MM-ottelun Englanti voitti 2–0. Samoihin lukemiin päättyi kolmas ottelu Paraguayta vastaan ja siinä Sancho teki oman maalin.
Helmikuussa 2015 Sancho nimettiin Trinidad ja Tobagon urheiluministeriksi.
Ivan Gašparovič
Ivan Gašparovič (s. 27. maaliskuuta 1941) on slovakialainen oikeustieteen professori ja poliitikko, joka toimi Slovakian presidenttinä 2004–2014.
Gašparovič syntyi Poltárissa lähellä Lučenecia. Hänen isänsä muutti Slovakiaan Kroatiasta ensimmäisen maailmansodan lopussa ja oli opettajana Bratislavassa. Gašparovič opiskeli lakia Komenskýn yliopistossa Bratislavassa 1959–1964 ja työskenteli kunnallisena syyttäjänä Martinissa ja Bratislavassa. Hän liittyi 1968 kommunistiseen puolueeseen tukeakseen Alexander Dubčekin uudistuksia, mutta puhdistettiin myöhemmin puolueesta. Huolimatta jäsenettömyydestään Gašparovič sai jatkaa uraansa, suoritti tohtorintutkinnon ja opetti vuodesta 1968 heinäkuuhun 1990 lakia yliopistossa. Helmikuussa 1990 hänestä tuli vararehtori. Vuosina 1966–1989 Gašparovič oli myös Slovakian jääkiekkoliiton kansainvälisen komitean varapuhemies.
Samettivallankumouksen jälkeen Václav Havel nimitti hänet 1990 Tšekkoslovakian valtakunnansyyttäjäksi. Vuonna 1992 hänet valittiin Slovakian tasavallan kansallisneuvoston puhemieheksi ja Tšekkoslovakian varapuheenjohtajaksi, ja loppuvuodesta hän on oli mukana laatimassa Slovakian perustuslakia.
Gašparovič liittyi 1992 Vladimír Mečiarin johtamaan HZDS:aan ja kuului Tšekkoslovakian hajottua Mečiarin autoritaarisena pidettyyn hallintoon. Hän oli parlamentin puhemiehenä jälleen 1994–1998 ja käytti maaliskuusta lokakuuhun 1998 presidentin oikeuksia kun parlamentti ei päässyt sopuun uuden presidentin valinnasta. Lokakuun 1998 jälkeen kun HZDS oli oppositiossa, Gašparovič kuului salaista poliisia valvovaan parlamentin komiteaan.
Hän lähti HZDS:stä heinäkuussa 2002, kun Mečiar ei päästänyt häntä ja eräitä muita HZDS:n jäseniä vaalilistoille. Gašparovič ja muut jäsenet perustivat samana päivänä (12. heinäkuuta) uuden HZD:n, joka sai syyskuun 2002 vaaleissa 3,3 prosenttia äänistä, ei tarpeeksi saadakseen parlamenttipaikkoja. Gašparovič palasi jälleen yliopistoon.
Huhtikuussa 2004 hän päätti lähteä presidentinvaaliin Mečiaria ja koalition Eduard Kukania vastaan. Yllättäen altavastaajana pidetty Gašparovič sai toiseksi eniten ääniä lähinnä matalan äänestysprosentin vuoksi ja pääsi toiselle kierrokselle, jolla hän voitti Mečiarin 59,9 % – 40,1 %. Vaikka äärikansallinen kansallispuolue (SNS) tukikin avoimesti Gašparovičia, Euroopan lehdistössä hänen valintansa otettiin helpottuneena vastaan pienempänä kahdesta pahasta.
Gašparovič valittiin toiselle kaudelle huhtikuussa 2009. Toisella kierroksella häntä oli vastassa SDKÚ-DS:n Iveta Radičová, jonka hän löi 55,55–44,45 %.
Mikuláš Dzurinda
Mikuláš Dzurinda (s. 4. helmikuuta 1955) oli Slovakian pääministeri 30. lokakuuta 1998 – 4. heinäkuuta 2006. Hänen jatkokautensa alkoi vuonna 2002. Hän oli SDKÚ-DS-puolueen johtaja, vuodesta 2010 Slovakian ulkoministeri Iveta Radičován hallituksessa.
Dzurinda syntyi pienessä Spišský Štvrtokin kylässä Itä-Slovakiassa. Hän valmistui Žilinan liikenne- ja viestintäyliopistosta, jossa hän suoritti kandidaatin tutkinnon vuonna 1998 työskenneltyään aluksi Žilinassa liikennetutkimuskeskuksessa. Tämän jälkeen hänestä tuli Tšekkoslovakian rautateiden tietotekniikkaosaston aluejohtaja.
Dzurinda lähti politiikkaan konservatiivisen kristillisdemokraattisen liikkeen jäsenenä vuonna 1990. Ensimmäisten vapaiden vaalien jälkeen 1991 hänestä tuli Slovakian tasavallan liikenne- ja viestintäministerin apulainen. Vuonna 1992 hänet valittiin kansallisneuvostoon. Slovakian ja Tšekin erottua toisistaan vuonna 1993 Dzurinda toimi maalis-lokakuussa 1994 Jozef Moravčíkin hallituksen liikenneministerinä, mutta jäi syksyn 1994 vaalien jälkeen oppositioon.
Slovakian ongelmallisen politiikan vuoksi uudistukset keskeytyivät. Kuusi vuotta autoritaarisesti hallinneen Vladimír Mečiarin säätämän vaalilain vuoksi viisi oppositiopuoluetta muodosti lokakuussa 1997 Slovakian demokraattisen koalition (SDK), jonka puhemieheksi ja myöhemmin puheenjohtajaksi Dzurinda nousi. Kun oppositio voitti vaalit lokakuussa 1998, Dzurinda nimitettiin ensi kertaa pääministeriksi.
Hän toimi myös Slovakian vastaavana presidenttinä parlamentin puhemiehen Jozef Migašin kanssa, kun parlamentissa ei saatu tarvittavaa kolmen viidesosan enemmistöä kenenkään valitsemiseksi. Presidentinvaali muutettiin suoraksi kansanvaaliksi perustuslain muutoksella 1999 ja toukokuussa virkaan valittiin Košicen pormestari Rudolf Schuster.
Parlamentti peruutti Mečiarin HZDS:n ja äärikansallisen SNS:n hallituksen säätämän kielilain, joka syrji vähemmistöjä ja antoi unkarinkielisille oikeuksia. Neuvottelut EU:n jäsenyydestä Slovakia aloitti helmikuussa 2000 ja heinäkuussa se otettiin OECD:n jäseneksi. Liittymisestä NATOon päätettiin 1999.
Jan Carnogursky onnistui vuonna 1999 hajottamaan viiden puolueen koalition takaisin osiinsa. Tammikuussa 2000 Dzurinda perusti uuden puolueen, Slovakian demokraattisen ja kristillisen unionin (SDKÚ), jonka johdossa hän toimi. Vuoden 2002 vaalien jälkeen hän jatkoi kolmen puolueen koalition johdossa. Kansanäänestyksessä EU:hun liittymisestä toukokuussa 2003 93,7 prosenttia kannatti jäsenyyttä.
Konservatiiviset ja kristillisdemokraatit solmivat sopimuksen Pyhän istuimen kanssa lääkärien oikeudesta kieltäytyä omantuntonsa vastaisista operaatioista, käytännössä siis aborteista, keinohedelmöityksestä tai muista katolisen kirkon vastustamista toimenpiteistä, mitä Euroopan unionin asiantuntijaryhmä arvosteli.
Talous parani ja työttömyys putosi tammikuun 2001 19,8 prosentista joulukuun 2004 13,1 prosenttiin. Dzurindan hallitus otti 1. tammikuuta 2004 käyttöön 19 prosentin tasaveron.
Dzurinda harrastaa pitkänmatkanjuoksua ja on osallistunut useisiin maratoneihin, muun muassa New Yorkissa 2001 ja Lontoossa 2003.
Eliphas Lévi
Eliphas Lévi, oik. Alphonse Louis Constant, (8. helmikuuta 1810 – 31. toukokuuta 1875) oli ranskalainen okkultisti ja maagikko. Nimi ”Eliphas Lévi”, jolla hän kirjoitti kirjansa, oli hänen yrityksensä kääntää etunimensä Alphonse ja Louis hepreankielisiksi.
Lévi oli pariisilaisen suutarin poika; hän kävi pappisseminaareissa ja alkoi opiskella katolisen papin virkaa varten. Samaan aikaan hän kuitenkin rakastui ja lopetti opintonsa ilman pappisvihkimystä. Hän kirjoitti lukuisia lyhyitä uskonnollisia teoksia: "Des Moeurs et des Doctrines du Rationalisme en France" (”rationalismin moraalisista tavoista ja opeista Ranskassa”, 1839) oli vastavalistuksen kulttuurillinen lentolehtinen. "La Mère de Dieu" (”Jumalan äiti”, 1844) johti kahteen lyhyeen vankilatuomioon. Se seurasi kahta radikaalia lentolehtistä: "L'Evangile du Peuple" (”Ihmisten evankeliumi”, 1840), ja "Le Testament de la Liberté" (”Vapauden testamentti”), jotka julkaistiin vallankumouksen vuonna 1848.
Vuonna 1854 Lévi vieraili Englannissa, jossa hän tapasi kirjailija Edward Bulwer-Lyttonin, joka oli kiinnostunut ruusuristiläisyydestä kirjallisena teemana, ja oli pienen ruusuristiläisloosin johtaja. Bulwer-Lyttonilta Lévi sai idean kirjoittaa kirjan magian harrastamisesta. Kirja julkaistiin 1855 nimellä "Dogme et Rituel de la Haute Magie", ja käännettiin englanniksi nimellä "Transcendental Magic, its Doctrine and Ritual". Sen kuuluisat aloitussanat esittävät okkultismiin yhden olennaisen teeman, ja antavat hieman makua tulevasta: 
""Muinaisten oppien mystisten allegorioiden hunnun takana, pimeyden ja initiaatioiden outojen koettelemusten takana, salattujen tekstien sinettien alla, Niniven ja Theban raunioilla, vanhojen temppelien murentuvien kivien päällä ja Assyrian tai Egyptin sfinksin tummuneiden kasvojen yllä, luonnottomissa tai suurenmoisissa maalauksissa jotka selittävät Vedan elävöittämää Intian uskontoa, vanhojen alkemian kirjojemme kryptisissä vertauskuvissa, seremonioissa joita on vietetty kaikkien salaseurojen sisäänpääsyssä, sieltä löytyy merkkejä opista, joka on kaikkialla sama, ja kaikkialla huolellisesti salattu." (Johdanto)"
Vuonna 1861 hän julkaisi jatkoa, "La Clef des Grands Mystères" (Avain suuriin mysteereihin). Myöhempiä Levin maagisia töitä olivat muun muassa "Fables et Symboles" (Tarinoita ja kuvia), 1862, ja "La Science des Esprits" (Henkien tiede), 1865. Vuonna 1868 hän kirjoitti kirjan "Le Grand Arcane, ou l'Occultisme Dévoilé" (Suuri salaisuus, paljastettu okkultismi); teos kuitenkin julkaistiin vasta 1898.
Lévin versio magiasta nousi suureen suosioon, varsinkin hänen kuolemansa jälkeen. Spiritualismi oli suurta huvia Atlantin molemmin puolin 1800-luvun puolivälin jälkeen, ja siivitti hänen teostensa suosiota. Hänen maagiset opetuksensa olivat vapaita kiihkoilusta, Lévi ei esimerkiksi teeskennellyt olevansa minkään muinaisen salaseuran vihitty. Hän liitti tarot-kortit maagiseen systeemiinsä, ja sittemmin tarot on ollut yksi länsimaisten maagikkojen perusvälineistä. Hänellä oli suuri vaikutus "Hermetic Order of the Golden Dawn" -järjestön magiaan sekä Aleister Crowleyyn, ja tästä johtuu, että Lévi muistetaan yhtenä nykyaikaisen magian perustajista.
Nelson Cuevas
Nelson Rafael Cuevas Amarilla (s. 10. tammikuuta 1980 Asunción) on paraguaylainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Cuevasin ura alkoi Paraguayn aladivisioonissa Club Atlético Tembetaryssa, josta hän siirtyi Argentiinan mahtiseuraan River Plateen vuonna 1998. Vuonna 2004 hyökkääjä siirtyi Meksikon pääsarjan Club Américaan, joka puolestaan lainasi hänet Pachucalle, jossa hän voitti mestaruuden 2006. Tämän jälkeen Cuevas palasi Club Américaan.
Vuoden 2002 MM-kilpailuissa Cuevas edusti Paraguayn maajoukkuetta ja oli ratkaisemassa maalleen paikkaa pudotuspeleihin tekemällä kaksi maalia toisen puoliajan lopulla alkulohkon viimeisessä ottelussa Sloveniaa vastaan. Paraguay (maaliero 6–6) meni jatkoon Etelä-Afrikan (maaliero 5–5) jäädessä alkulohkoon. Cuevas oli mukana myös Saksan MM-kisoissa 2006, joissa hän teki yhden maalin alkulohkon viimeisessä ottelussa Trinidad ja Tobagoa vastaan.