hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Leikanger
Leikanger on kunta ja sen samanniminen keskustaajama Sognin ja Fjordanen läänissä Norjassa. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan kunnassa oli 2 251 asukasta.
Leikangerissa toimii läänin toiseksi suurin sanomalehti, Sogn Avis. Siellä on myös kolme lastentarhaa, alakoulu, yläkoulu ja musiikkiopisto.
Tapiolan Kamarikuoro
Tapiolan Kamarikuoro on suomalainen sekakuoro, joka piti ensimmäisen konserttinsa vuonna 1984. Ensimmäisinä vuosinaan kuoro työskenteli projektikohtaisesti eri johtajien kanssa. Nykyään sitä johtaa Hannu Norjanen, ja se on esiintynyt merkittävien orkesterien kuten Radion sinfoniaorkesterin, Helsingin kaupunginorkesterin ja Suomen Kansallisoopperan orkesterin kanssa. Kuoro on levyttänyt muun muassa Toivo Kuulan ja Jean Sibeliuksen koko sekakuorotuotannon sekä Jaakko Mäntyjärven teoksia.
Tapiolan Kamarikuorolle on myönnetty Suomen Kuoronjohtajayhdistyksen ja Sulasolin Vuoden kuorolevy -palkinto kokoelmasta Mitä tuosta, jos mä laulan (2010)."Lähde:"
Molde
Molde on Norjan Møren ja Romsdalin läänin pääkaupunki. Vuonna 2012 siellä oli 25 488 asukasta. Se sijaitsee Romsdalsfjordin rannalla. Maisemat lumihuippuisine vuorineen ovat upeat, ja kaupungin ilmasto vuonon rannalla suotuisa ja maa niin hedelmällistä että Molden lempinimi on "Ruusujen kaupunki". Ennen ensimmäistä maailmansotaa se oli merkittävä matkailukohde.
Kaupungin tärkeimmät muut elinkeinot ovat olleet kalastus ja puunjalostus. Kolmannes vanhasta kaupungista tuhoutui tulipalossa 1916. Saksalaisten hyökätessä Norjaan 1940 kuningas Haakon VII ja muu valtionjohto pakenivat Moldeen, joka oli käytännössä maan pääkaupunki yhden huhtikuisen viikon ajan. Saksalaisten pommitukset raunioittivat kaupunkia pahoin.
Molde on Mikkelin ystävyyskaupunki.
Moldessa järjestetään joka kesä kansainvälinen Molde Jazz -festivaali.
Soranî
Soranî () on kurdin kielen murre, jota puhutaan Etelä- ja Itä-Kurdistanissa. Kurdin kielessä on kaksi päämurretta, joista toinen on kurmancî (kurmandži). Nämä murteet eroavat puhuttuna toisistaan vähän, mutta kirjoitettuna paljon, koska kurmancîa kirjoitetaan latinalaisilla aakkosilla ja soranîa arabialaisilla aakkosilla.
Steinkjer
Steinkjer (eteläsaameksi "Stientjie") on norjalaisen Pohjois-Trøndelagin läänin pääkaupunki. Kaupunki sijaitsee 60 kilometriä Ruotsin rajasta ja 60 kilometriä Atlantin rannikosta. Sillä on kuitenkin meriyhteys kapean Skarnsundetin salmen kautta.
Kaupunki on vaurioitunut pahoin kahdesti: vuonna 1900 oli tulipalo ja 1940 Saksa pommitti sitä pahoin. Niinpä iso osa nykyisestä rakennuskannasta on 1950- ja 1960-luvuilta.
Steinkjerin kunnan alueella on suuret korkeuserot ja moninaisia kasvillisuustyyppejä: siellä on kuusimetsää, puurajan yläpuolista paljakkaa sekä maailman pohjoisin hemiboreaalinen lehtimetsä, jossa kasvaa muun muassa pyökkiä ja pähkinäpensaita. Myös vehnää voidaan kasvattaa kunnan suotuisimmissa osissa. Korkein Steinkjerissä mitattu lämpötila on ollut +32 °C, alimmat lämpötilat kylmimmillään –25 °C.
Steinkjerissä on puunjalostusteollisuutta: kaupunki tuottaa sekä selluloosaa että sahatavaraa lähialueiden kuusimetsistä.
Kurmandži
Kurmandži tai kurmancî on yksi kurdin kielen kahdesta päämurteesta. Kurmandžia puhutaan Pohjois-Syyriassa, Itä-Turkissa, Länsi-Iranissa ja Pohjois-Irakissa. Kurmandži on puhutuin kurdin kielen murre ja sitä puhuu arviolta noin 80% kurdeista. Kurmandži on myös jesidien kieli, jolla on kirjoitettu jesidien pyhät kirjat Kitab al-Jilwa eli Paljastusten kirja ja Mashafrash eli Musta kirjoitus sekä muut uskonkappaleet.
Toinen on soranî (سۆرانی), joka eroaa kurmandžista puhuttuna vähän, mutta kirjoitettuna paljon, sillä kurmandžia kirjoitetaan latinalaisilla aakkosilla ja soranîa arabialaisilla aakkosilla. Tunnettu kurmandžia puhuva henkilö on kurdilainen häälaulaja Ebdo Mihemed, joka Suomessa on tunnettu nimellä Pensselisetä.
FC Pyunik Jerevan
FC Pyunik Jerevan on armenialainen jalkapalloseura, jonka kotikaupunki on maan pääkaupunki Jerevan. Se on ylivoimaisesti maan menestynein seura neljällätoista Armenian mestaruudellaan ja kahdeksalla Armenian cupin voitollaan.
Jussi Kumpumäki
Jussi Kumpumäki (s. 21. lokakuuta 1989 Uusikaupunki) on suomalainen ralliautoilija. Hänen isänsä Arto Kumpumäki on rallin suomenmestari.
Kumpumäki oli kärkikuljettajia nuorten luokassa sprintin puolella ja siirtyi rallin pariin tammikuussa 2008. Hänet valittiin vuonna 2007 nuorten rallivalmennusryhmään yhdessä kolmen muun kuljettajan kanssa. Vuonna 2008 Kumpumäki voitti nuorten SM-hopeaa nuorimpana suomalaisena SM-mitalistina sekä nuorimpana, 18-vuotiaana, SM-rallin yleiskilpailun voittaneena kuljettajana. Suomen MM-ralliin hän on osallistunut vuonna 2010.
Poikasopraano
Poikasopraano tarkoittaa poikalaulajaa, jonka ääniala yltää sopraanon tasolle ennen murrosiän aloittamaa äänenmurrosta eli äänen mutaatioita. Puhdas poikasopraano soi kirkkaana ja ilman vibratoa. Äänenmurroksen jälkeen pojista tulee bassoja, baritoneja tai tenoreita.
Pojat, jotka haluavat liittyä kuoroon aloittavat harrastuksensa yleensä 7-9 vuoden iässä. He laulavat poikaäänissä (sopraanossa tai altossa) äänenmurrokseen asti, jolloin vuodet poikalaulajana ovat ohi. Joissain kuoroissa pojat voivat jatkaa miesäänissä äänenmurroksensa jälkeen. Suomessa Helsingin Tuomiokirkon Cantores Minores-poikakuoro on kouluttanut jo yli viidenkymmenen vuoden ajan poikasolisteja, jotka ovat esiintyneet mm. Suomen Kansallisoopperassa, Savonlinnan oopperajuhlilla, Nilsiän Opera Cava -festivaalilla sekä kuoron omissa konserteissa.
Johann Sebastian Bach sävelsi tunnetusti musiikkiaan poikakuorolle. Nykyään äänenmurros alkaa pojilla yhä aikaisemmin verrattuna Bachin elinvuosiin. Bach lauloi itse poikasopraanona 16-vuotiaaksi.
Tunnettuja poikasopraanorooleja oopperoissa on säveltänyt muun muassa Mozart (Taikahuilun 3 poikaa), Puccini (Toscan paimenpoika ja Gianni Schicchin Gherardino) ja Claude Debussy oopperassaan Pélléas ja Mélisande. Poikasopraanoa käytetään myös kevyen musiikin parissa (Suomessa esimerkiksi Stratovarius).
Yksi tunnetuimmista poikasopraanoista on brittiläinen Aled Jones. Tunnettuja populäärimusiikin poikasopraanoja on nuori Michael Jackson, jonka esittämiä tunnettuja kappaleita ovat "ABC", "I Want You Back", "I'll Be There" ja "Who's Lovin' You". Myös nuori Billy Gilman on tunnettu populäärimusiikin poikasopraano, jonka esittämiin tunnettuihin kappaleisiin kuuluvat "One Voice" ja "Oklahoma". Poplaulajana tunnettu Justin Bieber aloitti poikasopraanona. Hänen tunnettuihin kappaleisiinsa kuuluvat "Baby" ja "One Time".
Mastiffi (koirarotu)
Mastiffi on erittäin suurikokoinen koirarotu. Painavin mastiffi on painanut 156 kilogrammaa.
Mastiffi on raskasrakenteinen molossikoira. Sen ruumiinrakenne on kookas, massiivinen, vahva, tasapainoinen ja tiivis. Sen pää on suuri suhteessa sen vartaloon. Säkäkorkeutta ei yleensä ilmoiteta rotumääritelmässä. Mitä isompi mastiffi on, sitä parempi, edellyttäen kuitenkin, että koira on terverakenteinen. Karvapeite on lyhyttä ja ihonmyötäistä. Sallitut värit ovat aprikoosi, kellanruskea, hopeankellertävä ja "brindle" (juovikas).
Mastiffi on rauhallinen, itsevarma ja kiintyy omistajaansa. Rotu sopii vahtikoiraksi ja on valmis puolustamaan perhettään. Kotioloissa mastiffi on kuitenkin ystävällinen niin ihmisiä kuin muita koiriakin kohtaan, mutta vieraisiin mastiffi saattaa suhtautua varautuneesti.
Mastiffien kanta Suomessa on kohtalaisen pieni. Suurena rotuna mastiffilla tavataan nivel- ja lonkkasairauksia. Isoilla koirilla esiintyy mahalaukun kiertymää. Myöskään allergiat, ihotaudit tai silmäsairaudet sekä harvinaisemmat perinnölliset sairaudet eivät ole poissuljettuja, vaikka nämä eivät olekaan niin yleisiä. Pentuja hankkiessa on erittäin tärkeää selvittää vanhempien terveystilanne.
Mastiffi on hyvin vanha rotu. Rotua on aikaisemmin pidetty taistelukoirana, mutta kun koirataistelut 1800-luvun alussa kiellettiin, mastiffien suosio romahti. Mastiffeja käytettiin taisteluareenoilla tappelemaan karhuja, leijonia, härkiä ja jopa ihmisiä vastaan. Toisen maailmansodan aikana mastiffeja vietiin Amerikkaan ja sieltä niitä ostettiin sodan jälkeen takaisin Iso-Britanniaan. Ellei niin olisi tehty, rotu olisi saattanut hävitä.
The Agony Scene
The Agony Scene on Yhdysvaltain Tulsasta peräisin oleva metalcoreyhtye, joka yhdistelee musiikissaan thrash metallia ja hardcorea. Yhtye on julkaissut kolme albumia.
Beto (brasilialainen jalkapalloilija, 1976)
Gilberto Galdino dos Santos (s. 20. marraskuuta 1976) on brasilialainen jalkapalloilija, joka yleisesti tunnetaan nimellä Beto. Hänen nykyinen seuransa on portugalilainen Benfica. Hän oli seuran avainpelaajia kaudella 2005-2006 Ronald Koemanin valmentaessa joukkuetta. Pelipaikaltaan Beto on puolustava keskikenttäpelaaja. Hän teki 17-vuotiaana ensimmäisen ammattilaissopimuksensa brasilialaisen Grémio Petribun kanssa.
Prototyyppi
Prototyyppi tarkoittaa alkuperäistä, ensimmäistä versiota. Sanaa käytetään yleensä teollisuuden tuotekehitystoiminnan yhteydessä, mutta proto-käsite voidaan liittää niin eliöihin kuin teorioihinkin.
Jos prototyypillä tarkoitetaan esinettä, esimerkiksi ensimmäistä painokappaletta, jolla ei ole testattavia toiminnallisuuksia, niin silloin suomen kielen vastine on mallikappale. Teollisuuden tuotekehitystoiminnassa prototyyppi tarkoittaa ensimmäisiä testiversiota. Prototyyppejä voi olla useissa eri vaiheissa tuotekehityksen edetessä.
Autotehtaiden ja muiden teollisuusyritysten sisäisissä laatuohjeissa prototyyppitestausta luokitellaan seuraavilla periaatteilla:
Prototyyppejä ei yleensä toimiteta asiakkaille.
Autoteollisuus tekee uudesta mallista jopa 100 kpl:n nollasarjan pelkästään törmäyskokeita varten.
The Agony Scene (albumi)
The Agony Scene on The Agony Scenen debyyttialbumi. Se julkaistiin 10. kesäkuuta 2003 Tooth & Nail Recordsin kautta.
The Darkest Red
The Darkest Red on yhdysvaltalaisen metalcore -yhtyeen The Agony Scenen toinen albumi. Se julkaistiin toukokuussa 2005.
Robert Langdon
Robert Langdon on kuvitteellinen Harvardin yliopiston uskonnollisen symbologian professori, joka esiintyy päähenkilönä Dan Brownin romaaneissa "Enkelit ja demonit", "Da Vinci -koodi" , "Kadonnut symboli", "Inferno" ja "Alku". Romaaneissa Langdon joutuu soveltamaan erityistietouttaan ratkaistakseen muun muassa Graalin ja Illuminatien arvoitukset.
Dan Brown nimesi romaanihahmonsa professori John Langdonin mukaan. Tämä suunnitteli ja piirsi "Enkeleissä ja demoneissa" esiintyvät ambigrammit.
Vuonna 2006 ilmestyneessä "Da Vinci -koodin" elokuvaversiossa Robert Langdonia näytteli Tom Hanks. Hanks palasi Langdonin rooliin myös "Enkelit ja Demonit" -elokuvassa (2009). Lisäksi Hanks näytteli Langdonia vuonna 2016 ilmestyneessä elokuvassa Inferno.
Vaalimaan raja-asema
Vaalimaan raja-asema on Vaalimaan kylässä Virolahden kunnassa sijaitseva Suomen itärajan vilkkain matkustajaliikenteen rajanylityspaikka. Vuonna 2012 asemalla tilastointiin 3 495 458 matkustajan rajatarkistusta. Vaalimaan liikenne oli vuosina 2011 ja 2012 matkustajien osalta hieman Lappeenrannan Nuijamaan raja-asemaa vilkaampaa. Venäjän puoleinen raja-asema on nimeltään Torfjanovka (), joten ylityspaikkaa kutsutaan myös nimellä Vaalimaa-Torfjanovka.
Raja-asemalla on ajoittain ruuhkautumista. Merkittävien pyhien aikaan saattaa Vaalimaan raja-asemalta olla jopa mittavia jonoja kummallakin puolella rajaa. Rajanylityspaikan Venäjän puolen toimintaan vaikuttavat Venäjän tullin ja Venäjän FSB:n rajapalvelun lisäksi kuorma-autoliikennettä tarkastavan tieliikenneviraston tarkastustoiminta sekä muiden rajalla rajanylitykseen liittyen toimivien virastojen toiminta.
Kuorma-autot ja henkilöautot tullataan eri jonoissa.
Vaalimaan rajavartio- ja rajatarkastusasema
Rhodesiankoira
Rhodesiankoira ("Rhodesian Ridgeback") on afrikkalaissyntyinen ja nykyisin ainoa eteläisen Afrikan rekisteröity koirarotu. Se kuuluu FCI:n roturyhmään 6.
Rhodesiankoira on suuri, voimakas ja lihaksikas rotu. Se on myös erittäin kestävä ja ketterä. Rodulle tyypillinen tunnusmerkki on selässä oleva kuvio, jota kutsutaan ridgeksi. Ridge muodostuu vastakarvaan kasvavista karvoista. Ridge on yleensä noin 5 cm leveä ja sen tulee olla symmetrinen ja selväpiirteinen. Rhodensiankoiran pään kallo-osa on pitkä ja leveä. Kuonon tulee olla myös pitkä ja voimakas. Silmien tulisi sijaita melko kaukana toisistaan ja olla pyöreät sekä eloisat. Silmistä tulisi korostua koiralle älykäs ilme. Karva on lyhyttä ja tiheää, hyvin sileältä näyttävää. Karvan väri on vehnänväri vaaleasta punaiseen. Pienet valkoiset merkit sallitaan ja tumma kuono sekä korvat.
Rhodesiankoira on rohkea, uskollinen, tarmokas ja kunnioitusta herättävä rotu. Aktiivisuutensa vuoksi se tarvitsee runsaasti toimintaa ja liikuntaa. Ketteryytensä ja oppivaisuutensa takia rhodesiankoira on erittäin sopiva ja hyvä agilityyn. Vieraita kohtaan rhodesiankoira on varautunut, mutta ei aggressiivinen. Kotioloissa se on rauhallinen, mutta lenkeillä kuitenkin energinen. Rauhallinen kotikoira muuttuu kuitenkin voimakastahtoiseksi vahtikoiraksi vieraan tullessa sen reviirille.
Rhodesiankoira on peräisin Afrikasta ja sen esi-isät Etelä-Afrikasta Kapmaasta. Siellä paikalliset puolikesyt metsästyskoirat risteytyivät hollantilaisten maahanmuuttajien mukana tuomien koirien kanssa. Rhodesiankoiran alkuperäinen tehtävä oli suuren ketteryytensä avulla suurriistan, erityisesti leijonan, jäljittäminen ja pysäyttäminen ja sen aloillaan pitäminen, kunnes metsästäjä saapui paikalle. Ne metsästivät leijonia yleensä muutaman koiran ryhmissä. Myöhemmin sitä käytettiin myös vartiointitehtävissä. Nykyään rotua pidetään myös seurakoirana.
Kaakkois-Suomen rajavartiosto
Kaakkois-Suomen rajavartiosto on yksi Suomen Rajavartiolaitoksen alueellisista organisaatioista, joka vastaa 228 kilometriä pitkän rajan osan valvonnasta Virolahdesta Parikkalan kunnan Uukuniemen pitäjään.
Vartiosto jakautui 31.12.2010 asti Virolahden, Lappeenrannan ja Imatran rajavartioalueisiin. Vartioalueet lakkautettiin 1.1.2011, jolloin rajavartio- ja rajatarkastusasemat ovat suoraan vartioston esikunnan alaisia.
Rajavartioston (K-SR) komentaja vuonna 2016 on eversti Ismo Kurki.
Kaakkois-Suomen rajavartiostossa toimii Imatran Immolasta rajavartiokoululta amatööriradioasema OI5R, jonka nimi on "Immolan radistit". Se osallistuu amatööriadioiden OI-toimintapäiviin. Rajavariostoissa toisena amatööriradioasema, OI9R perustettiin Lapin rajavartiostoon Ivaloon ja kolmas heinäkuussa 2018 OI7R Pohjois-Karjalan rajavartioston piiriin.
Niiralan raja-asema
Niiralan raja-asema eli Niirala–Värtsilä on Tohmajärven Värtsilässä sijaitseva Suomen itärajan kansainvälinen rajanylityspaikka, valtatie 9 itäinen päätepiste, raja-aseman kautta kulkee Norjan Nesnasta Atlantin rannikolta Petroskoihin johtava Sininen tie. Vuonna 2005 Niirala muutettiin ympäri vuorokauden auki olevaksi rajanylityspaikaksi. Matkustajamäärältään Niiralan rajanylityspaikka oli vuonna 2012 Suomen itärajan 4. vilkkain ylityspaikka Vaalimaan, Nuijamaan ja Imatran raja-asemien jälkeen. Niiralan rajanylityspaikalla tehtiin vuonna vuonna 2012 yhteensä 1 501 511 matkustajien rajatarkastusta.
Paikka on tunnettu myös Värtsilän raja-asemana. Tähän on kaksi syytä. Niirala sijaitsee Värtsilässä, joka oli itsenäinen kunta vuoden 2004 loppuun saakka. Myös rajanylityspaikan Venäjän puolella oleva raja-asema on nimeltään Värtsilä sijaitipaikkansa Värtsilän kaupunkimaisen taajaman mukaan, joka on osa Karjalan tasavallan Sortavalan piiriä. Venäjän puoleisella rajanylityspaikalla esimerkiksi Venäjän federation tullilla on kaksi eri tullipistettä, joista maantieliikennettä palvelee MAPP Värtsilä (). Toinen tullauspiste hoitaa rautatieliikenteen tavaravirran.
Niiralan kautta kulkee maantie- ja rautatieliikennettä Suomesta Sortavalaan, Petroskoihin ja muualle Karjalan tasavaltaan.
Keihäänheittäjä Seppo Räty työskenteli aiemmin Niiralan raja-asemalla.
Vainikkalan rautatieasema
Vainikkalan rautatieasema () on Lappeenrannan Vainikkalassa sijaitseva kansainvälinen rajanylityspaikka, jota käytetään vain rautatieliikenteessä. Vuonna 2012 Kaakkois-Suomen rajavartiosto teki Vainikkalan kautta kulkeville matkustajille yhteensä 483 988 rajatarkastusta. Tämä oli runsas 10 prosenttia edellisvuotta enemmän.
Vainikkalan asema avattiin vuonna 1898 Riihimäki–Pietari-radalle. Vanha puinen asemarakennus rakennettiin V-luokan asemaksi, mutta se korotettiin III-luokkaan valtakunnanrajan siirtyessä aseman itäpuolelle. Uusi, punatiilinen asemarakennus valmistui vuonna 1963. Vanha asema purettiin vuonna 1972 uuden aseman laajennuksen yhteydessä.
Kotimaan sisäinen henkilöliikenne Vainikkalassa lopetettiin toukokuussa 1977. Nykyisin asema toimii Suomen ja Venäjän välisen henkilö- ja tavaraliikenteen rajatarkastuspaikkana. Asemalla ei ole lipunmyyntiä. Lähin Suomen ja Venäjän välisiä yhdysliikennejunalippuja myyvä asema on Lappeenranta.
Venäjän puoleinen rajanylityspaikka ja lähin asema on runsaan 2 kilometrin päässä rajasta sijaitseva Buslovskaja (ent. Loukon seisake), mikä esiintyy joskus rautatieliikenteen tarkastuspistettä tarkoittavan lyhenteen kanssa muodossa ŽDPP Buslovskaja. Suomesta Pietariin tai Moskovaan kulkevat junat eivät yleensä pysähdy tällä asemalla, vaan jatkavat 26 kilometriä pidemmälle Viipuriin.
Vainikkalan asema sijaitsi alun perin Lappeen kunnan alueella, joka liitettiin Lappeenrannan kaupunkiin vuoden 1967 alussa.
Vainikkala on jaettu 9. tammikuuta 2005 kahteen liikennepaikkaan jotka ovat Vainikkala tavara ja Vainikkala asema. Vainikkalassa on myös Vainikkala-raja-niminen liikennepaikka joka ei kuulu Vainikkalan liikennepaikkaan.
Pohjois-Karjalan rajavartiosto
Pohjois-Karjalan rajavartiosto on yksi Suomen rajavartiolaitoksen neljästä rajavartiostosta. Sen toimialueena ovat Pohjois-Karjalan sekä Pohjois-Savon maakunnat.
Rajavartiosto vastaa rajatarkastuksista Joensuun lentoaseman ja Niiralan kansainvälisillä rajanylityspaikoilla sekä Lieksan Inarin ja Ilomantsin Leminahon ja Ruhovaaran tilapäisillä rajanylityspaikoilla. Toimimattomina ovat tällä hetkellä Kivipuron, Kokkojärven, Haapovaaran ja Valkeavaaran tilapäiset rajanylityspaikat. Rajatarkastuksilla tarkoitetaan lainmukaisen maastalähdön ja maahantulon valvontaa. Rajatarkastusten lisäksi rajavartioston toinen päätehtävä on rajavalvonta rajanylityspaikkojen välisillä alueilla. Rajavalvonta toteutetaan maastossa liikkuvilla partioilla sekä teknisellä valvonnalla. 
Valkeavaaran (Kitee), Ruukinpohjan (Ilomantsi) ja Aittovaaran (Lieksa) valvontatornit sekä Ruukinpohjan partiomaja huutokaupattiin kesäkuussa 2012 teknisen valvonnan korvattua tähystyspartioinnin alueella.
Vuoden 2010 loppuun Pohjois-Karjalan rajavartiosto koostui Kontiolahden Onttolassa sijaitsevasta esikunnasta ja rajajääkärikomppaniasta sekä Ilomantsin, Lieksan ja Tohmajärven rajavartioalueista. 1.1.2011 kaikki raja- ja merivartioalueet lakkautettiin kaksiportaiseen johtamisrakenteeseen siirtymisen myötä.
Rajavartoston lyhenne on P-KR ja sen komentajana vuonna 2014 toimii eversti Olli Lampinen.
Vartioston nykyiset toimipisteet ovat viiden rajavartioaseman lakkauttamisen jälkeen Tohmajärven, Ilomantsin ja Lieksan rajavartioasemat sekä Niiralan rajatarkastusasema.
Pohjois-Karjalan rajavartioston piirissä harjoitetaan radioamatööritoimintaa kutsumerkillä OI7R. Rajavartioston piirissä ensimmäinen kutsumerkki oli OI5R Kaakkois-Suomen rajavartioston rajakoululla Immolassa Imatralla ja toinen OI9R Lapin rajavartiostossa Ivalossa.
Pitkähäntäkissa
Pitkähäntäkissa eli puuoselotti eli margay ("Leopardus wiedii") on Etelä- ja Keski-Amerikassa elävä kissaeläin. Se on läheistä sukua oselotille ja tiikerikissalle.
Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut lajille uutta suomenkielistä nimeä "margai."
Pitkähäntäkissa muistuttaa hyvin paljon oselottia, joskin sen pää on lyhyempi, häntä pitempi ja hännän täpläkuviointi on toisenlainen. Pitkähäntäkissassa on merkittävää, että se on sukulaistaan taitavampi kiipeilijä, mistä juontuu sen puuoselotti-nimitys. Oselotti yleensä saalistaa maassa, kun taas pitkähäntäkissa voi viettää koko elämänsä puissa, saalistaen loikkimalla lintuja ja apinoita. Se on toinen kahdesta kissalajista, joiden nilkan joustavuus sallii sen laskeutua puusta pää edellä, toinen on puuleopardi. Se pystyy tarttumaan oksaan yhtä hyvin etu- kuin takatassuillaan ja hyppäämään pitkiä matkoja. Pitkähäntäkissojen on nähty roikkuvan oksista yhden tassun varassa.
Aiemmin pitkähäntäkissojen uhkana oli metsästys, mutta nykyisin lähinnä metsänhakkuut, sillä laji ei juuri liiku metsien ja pensaikkojen ulkopuolella. Naaras saa kerrallaan vain yhden tai kaksi poikasta.
Pitkähäntäkissan kokonaispituus on 80–120 cm (josta hännän osuus 35–50 cm) ja paino 2,5–4 kg. Sen turkki on väriltään keltaruskea ja mustatäpläinen, ja hännässä on rengaskuvioita. Pitkähäntäkissan silmät ovat suuret ja väriltään tummanruskeat.
Pitkähäntäkissan levinneisyysaluetta ovat Keski- ja Etelä-Amerikka Meksikosta Argentiinaan. Laji luokitellaan nykyisin silmälläpidettäväksi.
Hanna Granfelt
Hanna (Lilian) Granfelt (2. kesäkuuta 1884 Sakkola – 3. marraskuuta 1952 Helsinki) oli suomalainen oopperalaulaja (sopraano). Hän sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1947 ja Suomen Kulttuurirahaston kunniapalkinnon vuonna 1952.
Käytyään tyttökoulun Helsingissä Hanna Granfelt liittyi vuonna 1902 Kaarlo Bergbomin johtamaan Suomalaiseen teatteriin ja esiintyi useissa sen laulunäytelmissä. Samanaikaisesti hän opiskeli laulua Helsingissä Alexandra Ahngerin johdolla ja vuodesta 1904 Pariisissa Edmond Duvernoyn konservatoriossa. Hän harjoitti myös näyttämöopintoja Louis Bremontin teatterikoulussa.
Granfelt teki lukuisia rooleja ulkomailla, ja Richard Strauss kiinnitti hänet useiden oopperoidensa päärooleihin. Granfelt oli 1908–1910 kiinnitettynä Mannheimin hovioopperaan, 1910–1912 Berliinin Kurfüsten-oopperaan, vuonna 1913 Lontoon Covent Gardeniin ja 1915–1923 Berliinin kuninkaalliseen opperaan. Hän esiintyi myös useilla muilla ulkomaisilla oopperanäyttämöillä, muun muassa Yhdysvalloissa, Espanjassa, Alankomaissa ja Sveitsissä. Laulunopettajana Granfelt toimi Suomen lisäksi Saksassa ja Norjassa.
Granfeltin puoliso vuodesta 1930 oli laulaja Heikki Tuominen (1898–1946).
Irja Aholainen
Aune Irja Aholainen-Saurola (ent. "Saurén") (27. joulukuuta 1904 Helsinki – 14. elokuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Hän oli kiinnitettynä Suomen Kansallisoopperaan 1928–54 ja piti lisäksi omia konsertteja ja esiintyi orkesteriteosten solistina.
Irja Aholainen näytteli kahdessa elokuvassa: "Pohjalaisia" (1936, Maija Harri) ja "Ihmiset suviyössä" (1948, kätilö). Hän sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1948.
Hänen puolisonsa vuodesta 1931 alkaen oli radioteknikko Lauri Saurola (Saurén).
Aino Elenius
Aino Sylvia Elenius-Urbano () oli suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan altto. Hän sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1948.
Hän oli kiinnitettynä Suomalaiseen oopperaan, jonka kantavia voimia hän oli. Oopperan lisäksi hän oli huomattava oratoriolaulaja.
Maikki Järnefelt
Maria ”Maikki” Järnefelt-Palmgren (o.s. Pakarinen; 26. elokuuta 1871 Joensuu − 4. heinäkuuta 1929 Turku) oli suomalainen oopperalaulaja (sopraano), joka sai urallaan runsaasti kansainvälistä tunnustusta. Hän oli myös arvostettu pedagogi. Hän levytti vuosina 1904–1906 Gramophonelle parikymmentä levyä sekä Yhdysvalloissa yhden levyn vuonna 1921 ja kaksi vuonna 1929.
Hänen ensimmäinen puolisonsa oli säveltäjä Armas Järnefelt, joka omisti vaimolleen useita sävellyksiä. Toinen puoliso oli säveltäjä Selim Palmgren, joka taas sovitti vaimolleen useita kansanlauluja.
Häntä on kuvattu ”Joensuun kuuluisimmaksi ja rakastetuimmaksi kulttuurihahmoksi kautta aikojen”. Vuonna 1954 hänen syntymäkotinsa seinään Torikatu 9:ään kiinnitettiin taiteilija Veikko Jalavan suunnittelema pronssinen muistolaatta. Sittemmin talo on purettu, mutta muistolaatta on kiinnitetty paikalle rakennetun talon seinään.
Hänet on haudattu Helsingin vanhalle hautausmaalle. Haudalla on kuvanveistäjä Arvi Tynyksen patsas, joka esittää harppua soittavaa tyttöä.
Elli Pihlaja
Elli Esteri Pihlaja (o.s. Paavola, myöh. Engström, 19. helmikuuta 1906 Töysä – 10. helmikuuta 1985) oli suomalainen oopperalaulaja. Hänen äänialansa oli sopraano. Pihlaja opiskeli laulua kotimaassa sekä Berliinissä Loeschin ja Lohmannin oppilaana. Lisäksi hän opiskeli näyttämöohjausta Wienissä Wittin johdolla.
Pihlaja aloitti työuransa Ylioppilasteatterissa 1931 ja jatkoi sieltä Helsingin Kansanteatteri-Työväenteatteriin vuosiksi 1934–1936. Ensikonserttinsa hän piti 1934 ja oli kiinnitettynä Suomalaiseen Oopperaan 1936–1956. Pihlaja esiintyi myös Operettiteatterissa ja oli Ruotsissa Riksteaternin kiertueella 1948 ja 1950. Lisäksi hän esiintyi ja toimi ohjaajana Neuvostoliitossa sekä teki pari pientä elokuvaroolia 1940-luvulla. Hän sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1953.
Maarit Tastula
Anne Maarit Katarina Tastula (s. 24. joulukuuta 1961 Kaarlela) on suomalainen toimittaja, joka on tehnyt urallaan lukuisia televisio-ohjelmia. Hän on suosittu esiintyjä ja voittanut muun muassa useita Telvis- ja Venla-palkintoja.
Tastula on opiskellut Tampereen yliopistossa. Ennen työtään televisiossa hän työskenteli "Aamulehden" kulttuuritoimituksessa. Tastulan ensimmäinen tv-juttu oli Tove Janssonin haastattelu, jonka hän teki "Kulttuuriruutu"-nimiseen ohjelmaan. Vuonna 1988 hän sai vakinaisen pestin "Ajankohtaisesta kakkosesta". Nykyään Tastula tunnetaan parhaiten haastatteluohjelmista "Yhdenillan pysäkki" (1993–1996), "Punainen lanka" (1999–2008), "Seitsemäs taivas" (2009–2013) ja "Avec Tastula" (2014–). Hänen aiempia ohjelmasarjojaan ovat olleet "Pikku Jättiläinen, Yölento" ja "Lauantaisauna". Vuoden 2018 alussa aloitti keskusteluohjelma Flinkkilä & Tastula - kohtaamisia, jossa vuoroviikoin Anne Flinkkilä ja Maarit Tastula kohtaavat mielenkiintoisia vieraita ja keskustelevat heidän kanssa yhteiskunnallisista aiheista.
Tastula asuu Tampereella. Hänellä on vuonna 2002 syntyneet kaksoset.
Palkkatyöläinen
Palkkatyöläinen oli SAK:n pää-äänenkannattaja. Lehden kappalemääräinen levikki oli vuonna 2015 noin 27 000 ja lukijamäärä noin 80 000. Ruotsinkielinen vastaava julkaisu oli Löntagaren ("palkansaaja"). Lehti on lakkautettu vuonna 2015.
Palkkatyöläinen perustettiin vuonna 1929, kun sosialidemokraatit erosivat Suomen Ammattijärjestöstä vastalauseena kommunistien johtaman järjestön linjalle. Aloitteen lehden perustamiseksi teki Ammatillisten Järjestöjen Valtuuskunta (AVJ), ja julkaisijaksi tuli aluksi Suomen Työläisliitto, SDP:n SAJ:sta eronneille perustama eri aloja koonnut ammattiliitto. Palkkatyöläisen kaksi näyte numeroa julkaistiin marras- ja joulukuussa, ja vuoden 1930 alusta se alkoi ilmestyä säännöllisesti kerran viikossa. Uusi lehti julistautui ei-kommunistisen ammattiyhdistysväen äänenkannattajaksi ja se ilmoitti taistelevansa kommunistien karkottamiseksi ay-liikkeestä. Palkkatyöläisen ensimmäinen päätoimittaja oli E. K. Louhikko ja toimitussihteeri K.-A. Fagerholm. Nykyinen SAK pitää Palkkatyöläistä vuosina 1908–1930 ilmestyneen SAJ:n "Suomen Ammattijärjestö" -lehden perillisenä. Loppuvuonna 1930 Palkkatyöläisestä tuli Suomen Ammattiyhdistysten Keskusliiton äänenkannattaja.
Vuonna 2010 SAK pohti Palkkatyöläisen paperiversion lakkauttamista. Lehden tekemistä päätettiin kuitenkin jatkaa vähentämällä ilmestymiskertoja kymmenestä viiteen vuodessa.
Nestori Lampi
Nestori Lampi (14. kesäkuuta 1911 Helsinki – 14. marraskuuta 1967 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä.
Lammen elokuvaura alkoi vuonna 1940. Lampi oli aikakautensa lihavin suomalainen elokuvanäyttelijä, minkä vuoksi Lampi sai yleensä näyteltäväkseen lihavia herroja. Lampi tuli tunnetuksi sivurooleistaan Pekka ja Pätkä ja muissa rillumarei-tyyppisissä elokuvissa. Muistettavimmat roolityöt olivat Tukulan junanlähettäjä elokuvassa "Hei, rillumarei!" (1954) ja lihava autoilija elokuvassa "Pekka ja Pätkä sammakkomiehinä" (1957). Lampi saikin uransa aikana vain sivurooleja.
Nestori Lampi nähtiin viimeksi valkokankaalla vuonna 1959. Vuonna 1965 Lampi nähtiin Kaarlo Nuorvalan ohjaamassa opetusfilmissä "Herkullista lihavuutta".
Sindel
Sindel on fiktiivinen henkilö "Mortal Kombat" -tappelupelisarjassa.
Sindelin kertomus alkaa traagisesti 10 000 vuotta sitten, kun hänen valtakuntansa, Edenia, joutui Shao Kahnin valtaamaksi. Sindel joutui katsomaan, kun hänen puolisonsa, kuningas Jerrod, murhattiin, hänen kansansa orjuutettiin ja Shao Kahn adoptoi hänen lapsensa, Kitanan. Tämä oli liian paljon hänelle ja Sindel teki itsemurhan.
Tämä ei kuitenkaan ollut hänen loppunsa, sillä hänet herätettiin myöhemmin henkiin. Tämä ei kuitenkaan tapahtunut Outworldissa eikä Edeniassa vaan Earthrealmissa, koska tällä tavalla Shao Kahn kykeni alkamaan valloittamaan Earthrealmia. Hänet myös aivopestiin samalla, eikä Sindel ollut tietoinen aiemmista tapahtumista ja oli täydellisen lojaali Kahnille. Suunnitelma ei kuitenkaan onnistunut sillä Earthrealmin sankarit onnistuivat voittamaan Kahnin joukot.
Kahn ei menettänyt ainoastaan Earthrealmia sillä Kitana sai tietää äitinsä olevan hengissä ja kertoi hänelle oikean menneisyytensä, mikä sai Sindelin Kahnia vastaan. Kahnin häviö myös erotti Outworldin Edeniasta ja Sindel palasi valtaistuimelle haluten uudelleenrakentaa maailmaansa.
Tämä suunnitelma sai kuitenkin odottaa sillä Tanya petti kotimaailmansa ja antoi langenneen jumalan, Shinnokin, vallata palatsin Netherealmista tulleiden joukkojensa avulla. Kitana pääsi karkuun, mutta Sindel jäi kiinni ja hänet vangittiin omaan vankityrmäänäsä kunnes Shinnokin joukot voitettiin. Vihoissaan tästä viimeisimmästä kuningaskuntansa valtauksesta, Sindel käski Kitanaa johtaa armeijaa heikentynyttä Shao Kahnia vastaan jääden itse rakentamaan Edeniaa entiseen kauneuteensa.
Hänen epäonnekseen Edenia joutui taas hyökkäyksen kohteeksi. Tällä kertaa hyökkääjä oli lohikäärmekuningas Onaga, joka oli voittanut Kitanan joukot ja hänen armeijansa, muuttaen heidät omaksi armeijakseen. Sindel vangittiin jälleen omaan vankilaansa ja tällä kertaa häntä vartioi oma tyttärensä. Jade kuitenkin onnistui vapauttamaan hänet. Pelin lopussa Sindel kukistaa Blazen ja saa uuden kyvyn, jonka avulla hän hakee Jerrodin sielun taivaasta ja herättää hänet henkiin. Sindel, Jerrod ja Kitana toimivat yhdessä tuhotakseen Shao Kahnin lopullisesti ja suojellakseen realmeja täysin.
Vuoden 2011 Mortal Kombat pelissä Quan Chi herättää Sindelin henkiin ja manipuloi hänet pahaksi. Shao Kahn antaa Sindelille Shang Tsungin voimat vahvistaakseen häntä. Aivopesty Sindel hyökkää Earthrealmin puolustajien piilopaikkaan jossa Sindel tappaa Jaxin, Kurtis Strykerin, Kabalin, Smoken, Jaden ja Cyber Sub-Zeron heti. Kitana yritti puhua Sindelille järkeä, mutta Sindel haavoitti Kitanaa kuolettavasti ennen kuin Nightwolf uhrasi henkensä tuhotakseen Sindelin loitsullaan. Myöhemmin Sindel nähdään Netherrealmissa Quan Chin orjana yhdessä muiden kuolleiden Earthrealmin puolustajien lisäksi.
M10 (valtatie)
Valtatie M10 eli "Magistral 10" () on Venäjän liittovaltiotason päävaltatie, joka yhdistää maan kaksi suurinta kaupunkia, Moskovan ja Pietarin ja jatkuu Pietarista edelleen Suomen rajalle Vaalimaalle liittyen E18-tiehen. Se kulkee reittiä Moskova-Novgorod-Pietari-Viipuri-Suomen raja.
Moskovan ja Pietarin välinen osuus on myös osa Eurooppatietä 105 ja osuus Pietarista Suomen rajalle osa Eurooppatietä 18.
Pietarin kaupunkiM10-tiellä on aloitettu moottoritien rakentaminen Moskovasta Pietariin. 700 km pitkälle moottoritielle tulee kuusi kaistaa ja Moskovan sisääntuloväylälle kymmenen kaistaa. Kyseinen tieosuus johtaa Moskovasta kaupungin kansainväliselle Šeremetjevon lentokentälle. Tielle suunnitellun tietullin ja ensimmäisen osan tiestä on määrä aueta vuonna 2013. Rakennustyöt ovat olleet laajan kiistan ja protestiliikkeen aihe jo vuosia koska tien ensimmäinen osuus on linjattu kulkemaan Himkin kaupungin suojellun metsän läpi. 26. elokuuta 2010 presidentti Medvedev määräsi rakennustyön keskeytettäväksi erimielisyyksien takia. Samalla päätös kumosi pääministeri Putinin 5.11.2008 antaman määräyksen rakentaa tielinja Himkin kautta. On puhuttu että Euroopan Unioni perääntyy tien rahoituksesta jos tie halkaisee Himkin metsän. Tien kustannukseksi on arvioitu 8 miljardia dollaria. Valmistuessaan tiellä on 32 eritasoliittymää, 167 ylikulkusiltaa ja 85 siltaa.
Tuotantotekniikka
Tuotantotekniikka käsittää kaiken sen tekniikan, jota ihminen käyttää elinkeinojensa harjoittamiseen.
Valmistustekniikka (), jossa metalleista, puusta, muoveista ja muistakin raaka-aineista, kuten keraamista, tekstiileistä ja luusta valmistetaan esineitä työstämällä, muovaamalla tai yhdistämällä muihin materiaaleihin kokoamalla, hitsaamalla, kutomalla, ompelemalla, liimalla tai muulla tavalla liittämällä. Valmistustekniikan alueeseen kuluvat tuotantolaitokset koostuvat usein monista yksittäisistä, omalla ohjauksella toimivasta tai työntekijän käyttämästä tuotantokoneesta.
Prosessitekniikka () sisältää sellaiset tuotantotekniikat, joissa raaka-aineita käsitellään neste-, kaasu- tai plasmamuodossa ja niitä pumpataan, sekoitetaan, keitetään tai muulla tavalla käsitellään ("prosessoidaan") ja yhdistetään muihin nesteisiin, kaasuihin tai kiinteisiin aineisiin. Prosessilaitoksen voidaan katsoa olevan yksi suuri kone, jossa on keskusvalvomo. Prosessitekniikan piiriin voidaan lukea myös sellaiset kiinteitä materiaaleja käyttävät tuotannot, joissa tuote on jatkuva nauha tai lanka. Esimerkkinä paperitehdas, lehtipaino, metallivalssaamo tai lankakehräämöt ja kangasvärjäämöt. Myös voimalaitokset luetaan prosessitekniikan piiriin.
Kolmanteen ryhmään kuuluvat kaikki muut tuotantotekniikat, jotka eivät sisälly kahteen edelliseen. Tähän ryhmään kuuluvat:
Valmistustekniikan ja prosessitekniikan välimaastoon sisältyy eräitä aloja, kuten keraaminen teollisuus ja puolijohdeteollisuus, joissa osa työvaiheista on prosessitekniikkaa ja osa valmistustekniikkaa. Englannin kielessä käyttävät näillä aloilla usein sanaa "fabrication".
Benitoiitti
Benitoiitti on kirkkaan sininen, erityisesti keräilijöiden arvostama, harvinainen jalokivi. Se sai nimensä ainoan löytöpaikkansa, Kalifornian San Beniton mukaan. Sen Mohsin kovuus on 6–6,5 ja sen kemiallinen koostumus on barium-titaanisilikaattia (BaTiSiO). Benitoiitti muodostaa trigonisia kaksoispyramidin muotoisia kiteitä. Kiteet ovat yleensä pieniä ja ne kasvavat magmakivissä. San Benitossa benitoiittia löydetään serpentiinisuonissa neptuniitin ja natroliitin kanssa. Suurin hiottu benitoiitti-kivi on 7,80 karaattia (Washingtonin Smithsonian Institution).
Metsäomenapuu
Metsäomenapuu ("Malus sylvestris") on Euroopassa laajalle levinnyt villi omenapuulaji. Laji on Suomessa uhanalainen ja rauhoitettu.
Metsäomenapuu on pieni pensasmainen puu, joka kasvaa enintään 8 metriä korkeaksi. Ulkonäöltään se muistuttaa sukulaistaan tarhaomenapuuta ("Malus domestica"). Runko on harvoin suora, ja oksat ovat haaraisia ja jäykin orapiikein varustettuja. Lehdet ovat kooltaan 3–8 cm, ja muodoltaan puikeat ja sahalaitaiset. Kukinto on valkoinen tai vaaleanpunainen. Metsäomenapuu kukkii touko–kesäkuussa. Hedelmänä on pieni pyöreä omena, halkaisijaltaan vain 1–2 cm. Maultaan vihreä omena on hyvin kitkerä, eikä sovellu ihmisruoaksi. Linnut ja monet nisäkkäät syövät niitä, näin levittäen niiden siemeniä.
Metsäomenapuu risteytyy luonnossa tarhaomenapuun kanssa. Syntyneet jälkeläiset ("M. domestica" x "sylvestris") ovat hedelmällisiä ja niiden erottaminen villeistä yksilöistä on vaikeaa. Risteymät ovat jo paikoin yleisempiä kuin metsäomenapuut.
Metsäomenapuu kasvaa lähes koko Euroopassa Keski-Venäjälle ja Kaukasukselle saakka. Pohjoisessa levinneisyysalue ulottuu Pohjoismaiden eteläosiin. Lajia tavataan myös Pohjois-Amerikan länsiosissa. Suomi on metsäomenapuun levinneisyyden pohjoisrajalla. Lajia tavataan luonnonvaraisena vain Ahvenanmaalla, Varsinais-Suomessa ja erittäin harvinaisena Uudenmaan rannikkoalueella.
Metsäomenapuu on kalkinsuosija, ja se viihtyy kuivahkoissa ja kivikkoisissa rinne- ja kallionaluslehdoissa, lehdesniityillä, metsänreunoissa ja rantapensaikoissa. Lajin leviämistä pohjoisemmaksi estää sen kylmänarkuus. Koska laji on ristipölytteinen, toisin sanoen hedelmöityäkseen kasvi tarvitsee toisen kasviyksilön siitepölyä, ja harvalukuinen, uhkaa sitä katoaminen Suomen lajistosta. Harvinaistumisen syitä on monia. Tärkeimpiä ovat laidunnuksen loppuminen saaristossa, minkä johdosta entiset kasvupaikat ovat kasvaneet umpeen, sekä metsänhakkuut, joiden yhteydessä on vahingossa tai tahallaan kaadettu myös metsäomenapuita. Suurin uhka lajille on kuitenkin sen risteytyminen tarhaomenapuun kanssa.
Omenapuun puuaines on hyvin lujaa ja sitä on käytetty tarvekalujen valmistukseen. Saaristossa ainakin soutuveneiden hankaimet eli tullat on tavattu tehdä omenapuusta. Kaarnasta saatavaa keltaista väriä on käytetty värjäykseen. Kukinnoista ja lehdistä on tehty uutteita joidenkin vaivojen hoitamiseen. Omenat ovat liian kitkeriä syötäviksi, mutta niistä on valmistettu mm. siideriä ja hilloa.
OMAP
OMAP () on Texas Instrumentsin valmistama mikropiirisarja.
OMAP juontaa juurensa Texas Instrumentsin ja Nokian yhteistyöstä. Alun perin Nokia oli tilannut Texas Instrumentsilta omiin puhelimiinsa piirejä, joissa oli ARM-suoritin ja Texas Instrumentsin C5X-sarjan signaaliprosessori (DSP) samalla piirillä, mutta myydäkseen S60-käyttöliittymää muille puhelinvalmistajille Nokia halusi yleisen kenen tahansa ostettavissa olevan raudan joka pyörittäisi S60:tä.
Useimmat OMAP-sarjan piirit sisältävät samalla piirillä ARM-suorittimen, TMS320 C55X-sarjan signaaliprosessorin sekä muuta toiminnallisuutta. Kaikissa OMAP-piireissä ei kuitenkaan signaaliprosessoria ole. Tarkoituksena on, että ARM-suorittimella ajetaan normaaleja ohjelmia kuten puhelimen käyttöliittymää, signaaliprosessorilla voidaan esimerkiksi purkaa ja pakata ääntä ja kuvaa.
OMAP-sarjan piirejä käytetään muun muassa useissa Nokian matkapuhelimissa, kuten Nokian E- ja N-sarjoissa sekä joissakin vanhemmissa malleissa, kuten Nokia 6630 ja Nokia 3650. OMAP-piirejä käytetään myös uudemmissa HP:n iPaq-kämmentietokoneissa.
OMAP1xxx-sarjan malleissa ARM-ytimenä on ARM9.
OMAP2xxx-sarjan malleissa ARM-ytimenä tehokkaampi ARM11.
OMAP2xxx-malleissa on myös PowerVR MBX-sarjan grafiikkasuoritin.
OMAP3xxx-sarjan malleissa on ARM Cortex A8 CPU ja osassa malleista on PowerVR SGX grafiikkasuoritin.
OMAP 4 on käytössä mm. Google Glass-laitteessa (TI OMAP 4430).
Malleissa on ARM Cortex A8 CPU ja PowerVR SGX GPU.
OMAP 5 malleissa on ARM Cortex-A15 CPU ja PowerVR SGX GPU.
Pim Verbeek
Pim Verbeek (s. 12. maaliskuuta 1956 Rotterdam) on alankomaalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Tammikuusta 2017 lähtien hän on toiminut Omanin jalkapallomaajoukkueen päävalmentajana.
Peliuransa jälkeen Verbeek on tehnyt pitkän ja värikkään uran valmentajana. Hän aloitti 1981 Sparta Rotterdamin päävalmentajana vain 25-vuotiaana. Ura ei saanut tulta alleen, vaikka Verbeek toimikin 1989–1991 Feyenoordin päävalmentajan yhdessä ruotsalaisen Gunder Bengtssonin kanssa. Tuona aikana seura voitti vain yhden Alankomaiden Cupin mestaruuden.
Valmennettuaan Alankomaiden lisäksi myös Japanissa Verbeek siirtyi vuonna 2000 Guus Hiddinkin apuvalmentajaksi Etelä-Korean jalkapallomaajoukkueeseen. Yhdessä Hiddinkin kanssa hän oli luotsaamassa toisen isäntämaan historiallisesti neljänneksi MM-kisoissa 2002. Menestyskisojen jälkeen Verbeek palasi Alankomaihin PSV Eindhovenin reservijoukkueen valmentajaksi.
2003 Verbeek luotsasi japanilaisseura Kyoto Purple Sangaa ja seuraavana vuonna lyhyen aikaa Alankomaiden Antillien jalkapallomaajoukkuetta. Marraskuusta 2004 huhtikuuhun 2005 Verbeek toimi maanmiehensä Dick Advocaatin apuvalmentajana saksalaisseura Borussia Mönchengladbachissa.
Lokakuussa 2005 Verbeek palasi Etelä-Koreaan, tällä kertaa maajoukkuevalmentaja-Advocaatin apulaiseksi. Kun joukkue jäi lohkovaiheeseen MM-kisoissa 2006, Advocaat erosi ja Verbeek nousi maajoukkueen päävalmentajan tehtäviin. Hän jätti Etelä-Korean vuoden 2007 Aasian-mestaruuskilpailujen jälkeen.
Joulukuussa 2007 Verbeek palkattiin Australian maajoukkueen valmentajaksi tavoitteena johtaa maa vuoden 2010 MM-kisoihin. Verbeek onnistui tavoitteessaan ja Australia varmisti lopputurnauspaikkansa jo kesäkuussa 2009. Maaliskuussa 2010 hän ilmoitti jättävänsä Australian maajoukkueen MM-kisojen jälkeen. Huhtikuussa 2010 uutisoitiin, että Verbeek siirtyy MM-kisojen jälkeen Marokon jalkapalloliiton palvelukseen. Hän tulee vastaamaan olympiajoukkueen sekä alle 17- ja 19 -vuotiaiden maajoukkueiden valmennuksesta. Verbeek päätti uransa Australian päävalmentajana MM-alkulohkon kolmanteen sijaan. Kisat 4–0 murskatappiolla Saksalle aloittanut Australia pelasi tasan Ghanan kanssa ja voitti päätösottelussa Serbian 2–1.
Verbeek luotsasi Marokon joukkuetta Lontoon olympialaisissa 2012, joissa Marokko pelasi alkulohkossaan tasan Hondurasia ja Espanjaa vastaan sekä hävisi Japanille. Näin joukkueen pelit päättyivät lohkovaiheeseen. Hän jätti Marokon kesällä 2014 sopimuksensa umpeuduttua. Marraskuussa 2015 Verbeekistä tuli Sparta Rotterdamin tekninen johtaja.
Marraskuussa 2016 Verbeek palasi valmennustehtäviin tehtyään sopimuksen Omanin jalkapallomaajoukkueen päävalmentajan tehtävistä. Hän aloitti valmentajana tammikuussa 2017.
Salava
Salava eli piilipuu ("Salix fragilis") on pajujen laajaan sukuun kuuluva puu.
Salava kasvaa suureksi pensaaksi tai jopa 20 metriä korkeaksi puuksi, Etelä-Euroopassa jopa 27 m korkeaksi. Oksat lähtevät rungosta melko jyrkässä kulmassa ja murtuvat helposti tyvestä. Vuosikasvaimet ovat kaljuja ja kiiltäviä, väriltään joko punaisia tai vihreitä. Lehdet ovat muodoltaan suikeita, 10–12 cm pitkiä, päältä kiiltäviä ja molemmin puolin kaljuja. Silmut ovat pieniä, noin 2 mm, ja kiiltävän ruskeita. Kukinto on 5–7 cm pitkä keltainen norkko. Salava kukkii vasta kesällä lehtien jo puhjettua.
Salava kasvaa luonnonvaraisena Euroopassa ja Aasiassa. Suomessa se on luultavasti tuontipuu, jota on istutettu pihoille, puistoihin ja puutarhoihin. Tunnettuja salavalajikkeita on esimerkiksi terijoensalava ('Bullata').
C. A. R. Hoare
Charles Antony Richard "Tony" Hoare (s. 11. tammikuuta 1934, Colombo, Sri Lanka) on brittiläinen tietojenkäsittelytieteilijä. Hän on kehittänyt muun muassa pikalajittelualgoritmin ja Hoaren logiikan sekä monitorit ratkaisuksi moniajojärjestelmien lukkiutumatilanteisiin.
Hoare sai Turing-palkinnon vuonna 1980.
Suomen kansainväliset rajanylityspaikat
Kansainvälinen rajanylityspaikka on valtioneuvoston asetuksen 25.8.2005/652 mukainen korkeamman tason rajanylityspaikka, joka on tarkoitettu kansainväliselle matkustajaliikenteelle. Jako kansainvälisiin rajanylityspaikkoihin ja tilapäisiin, mahdollisesti vain osan vuorokaudessa auki oleviin tai muuten rajoitettuihin rajanylityspaikkoihin on määritelty Suomen ja Venäjän federaation kesken valtiosopimuksella SopS 66/1994.
Viattomien lasten päivä
Viattomien lasten päivä on kristinuskossa juhlapäivä, jota vietetään niiden beetlehemiläisten lasten muistoksi, jotka kuningas Herodes Matteuksen evankeliumin 2. luvun mukaan surmautti.
Päivää vietetään useimmissa kristillisissä maissa 28. joulukuuta. Espanjassa ja Latinalaisessa Amerikassa kyseisenä päivänä on tapana tehdä piloja muiden maiden aprillipäivän tapaan. Ruotsissa ja Suomessa viattomien lasten päivä oli ennen vuotta 1774 pyhäpäivä (neljäs joulupäivä). Se oli niin sanottu pikkupyhä eli päivä, joka oli niin pyhä ettei saanut tehdä työtä mutta ei niin pyhä että olisi pitänyt viettää sitä uskonnollisen hartaasti.
Wim Jansen
Wilhelmus ”Wim” Marinus Anthonius Jansen (s. 28. lokakuuta 1946 Rotterdam) on alankomaalainen jalkapaaloilija ja jalkapallovalmentaja. Hän saavutti pelaajana MM-hopeaa vuosina 1974 ja 1978.
Jansen pelasi suurimman osan urastaan kotikaupunkinsa Rotterdamin suurseurassa Feyenoordissa. Feyenoordissa Jansen voitti neljä Alankomaiden mestaruuttaa, yhden Alankomaiden Cupin sekä UEFA Cupin. Feyenoordissa Jansen voitti myös Euroopan Cupin vuonna 1970, kun Celtic FC kaatui finaalissa 2–1. 1980 Jansen siirtyi Feyenoordista yhdysvaltalaiseen Washington Diplomatsiin. Jansen pelasi Washingtonissa 27 ottelua kunnes palasi takaisin kotimaahansa ja AFC Ajaxin riveihin. 1982 Jansen siirtyi Ajaxista takaisin Washington Diplomatsiin, jossa päätti uransa vuonna 1983.
Alankomaiden jalkapallomaajoukkueessa Jansen pelasi 65 A-maaottelua ja teki niissä yhden maalin. Jansen oli mukana MM-kisoissa 1974 ja 1978, joissa molemmissa joukkue saavutti hopeaa.
Seurat pelaajanaMeriitit pelaajanaJansen aloitti valmennusuransa Feyenoord Rotterdamissa nuorisojoukkueen valmentajana 1982. Kaudella 1986–1987 hän toimi päävalmentaja Rinus Israëlin apuvalmentajana. 
Feyenoordista Jansen siirtyi kaudeksi 1987–1988 päävalmentajaksi belgialaisseura SC Lokereniin. Belgiseurassa Jansen valmensi yhden kauden ennen siirtymistään SVV Dordrechtin tekniseksi johtajaksi.
Jansen palasi valmennustehtäviin 1991 ja Feyenoordin päävalmentajaksi. Jansen luotsasi Feyenoordin KNVB Cupin voittoon 1991 ja 1992. Cup-voittajien Cupissa 1991/92 Jansen johdatti Feyenoordin välieriin, joissa se hävisi ranskalaiselle AS Monacolle vierasmaalisäännön perusteella.
Jansen siirtyi 1992 Feyenoordin tekniseksi johtajaksi. Päävalmentajaksi nousseen Hans Dorjeen sairastuttua Jansen palasi lyhyeksi aikaa päävalmentajaksi kunnes Willem van Hanegem otti tehtävän vastaan. Feyenoord voitti Alankomaiden mestaruuden 1993 ja Cupin 1994 Jansenin toimiessa teknisenä johtajana.
Joulukuusta 1993 helmikuuhun 1994 Jansen toimi Saudi-Arabian jalkapallomaajoukkueen päävalmentajan Leo Beenhakkerin apuvalmentajana. 
1994 Jansen siirtyi japanilaisen Sanfrecce Hiroshiman päävalmentajaksi. Joukkue ei saavuttanut suuria voittoja ja kesäkuussa 1997 Jansen korvasi erotetun Tommy Burnsin skotlantilaisen Celticin päävalmentajana. Jansenista tuli Celticin ensimmäinen Britteinsaarten ulkopuolelta tullut päävalmentaja.
Jansen nousi legendaaristen Celtic-luotsien joukkoon luotsaamalla seuran Skotlannin Valioliigan voittoon 1998 kymmenen vuoden tauon jälkeen. Samalla kaudella Celtic voitti myös Skotlannin liigacupin. Jansen erosi seuran peräsimestä 1998 mestaruuksien jälkeen riitauduttuaan General Manager Jock Brownin kanssa.
Vuonna 2002 Jansen palasi valmennushommiin toimien kauden ajan japanilaisen Urawa Red Diamondsin apulaisvalmentajana.
Seurat valmentajanaMeriitit valmentajana