hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Demosthenes
Demosthenes (383 eaa. – 322 eaa.) oli kreikkalainen valtiomies, joka luetaan kymmenen attikalaisen puhujan joukkoon. Hän oli Ateenan itsenäisyyden lämmin puolustaja Ateenaa uhannutta makedonialaista valtauspolitiikkaa vastaan. Hän koetti nostattaa niin sanotuilla "filippolaisilla puheilla" ateenalaiset taisteluun Makedoniaa vastaan.
Ennen taitavaksi puhujaksi tuloaan Demosthenes kärsi puhevioista. Hän harjoitteli legendan mukaan puhumista meren rannalla huutamalla aaltojen pauhun yli suu täynnä kiviä. Pitkällisen ja peräänantamattoman harjoituksen tuloksena puheviastaan aiemmin pilkatusta Demosthenesta tuli aikansa merkittävin puheiden pitäjä.
Demosthenes tuomittiin lahjusten otosta ja hän joutui pakenemaan Aiginaan. Hänet kutsuttiin takaisin vuonna 323 eaa. Hän surmasi itsensä myrkyllä välttyäkseen joutumasta makedonialaisten käsiin.
Banachin avaruus
Banachin avaruus on keskeinen käsite funktionaalianalyysissa. Se on nimetty näitä avaruuksia tutkineen matemaatikko Stefan Banachin mukaan. Banachin avaruudet ovat täydellisiä normiavaruuksia. Se tarkoittaa, että Banachin avaruus on vektoriavaruus, jossa jokainen Cauchyn jono suppenee.
Thermopýles
Thermopýles (), antiikin Thermopylai (, ”Lämpimät portit”; ), on sola, joka johtaa Thessaliasta Keski-Kreikkaan. Se kulkee Kallídromo-vuoren ja Egeanmereen kuuluvan Maliakóslahden välistä. Sola tunnetaan ennen kaikkea Thermopylain taistelun tapahtumapaikkana. Paikan maantiede on kuitenkin muuttunut monin tavoin tämän jälkeen.
Thermopýles sijaitsee Lamían kunnan alueella Fthiotiin alueyksikössä noin 136 kilometriä luoteeseen Ateenasta. Kallídromo-vuori sijaitsee solan lounaispuolella. Pohjoispuolella virtaa Spercheiós-joki. Nykyisin solassa on Thermopýles-niminen kylä. Sola on saanut nimensä sen lähellä olevista lämpimistä lähteistä.
Thermopýles on ennemmin rantakaistale vuoren ja meren välissä kuin varsinainen sola. Sen pituus on noin kuusi kilometriä ja leveys nykyisin noin kaksi kilometriä. Antiikin aikana sola oli kapeampi, kapeimmillaan oletettavasti alle 100 metriä. Se on kuitenkin vuosisatojen kuluessa leventynyt huomattavasti Spercheiós-joen virtauksen aiheuttaman rannikon liettymisen seurauksena.
Herodotoksen mukaan solassa oli antiikin aikana yhteensä kolme kapeampaa kohtaa. Näistä kapein oli ilmeisesti keskimmäinen. Se on linnoitettu useissa vaiheissa. Eräs vaihe oli niin kutsuttu fokislaisten muuri 500-luvulla eaa. Läntinen kapeikko sijaitsi lähellä Asopós-jokea ja antiikin Anthelen kaupunkia. Itäinen kapeikko sijaitsi lähellä antiikin Alpenoin kylää, joka tuhoutui maanjäristyksessä vuonna 426 eaa.
Antiikin aikana Thermopylain lähteet oli pyhitetty Herakleelle, johon ne kreikkalaisessa mytologiassa kytkettiin. Solassa oli muun muassa Herakleen alttari. Thermopylailla oli oma amfiktyoniliitto, johon kuuluivat muun muassa thessalialaiset, dolopialaiset, boiotialaiset, malislaiset, magnesialaiset, lokrislaiset ja fokislaiset. Sen keskus oli Anthelen kaupunki.
Koska sola oli keskeinen kulkureitti, sen alueella käytiin historian kuluessa myös lukuisia taisteleluita. Niistä kuuluisin on vuonna 480 eaa. käyty Thermopylain taistelu, jossa Spartan kuninkaan Leonidaan johtamat kreikkalaiset taistelivat ylivoimaista persialaisarmeijaa vastaan. Kreikkalaiset ryhmittyivät solaan persialaisten armeijaa vastaan, koska tiesivät näiden joutuvan kulkemaan solan kautta. Toiseksi kapea sola esti persialaisia hyödyntämästä suurta armeijaansa täysipainoisesti, ja sitä oli mahdollista suojata pienemmälläkin armeijalla. Tarkoitus oli estää persialaisten pääsy etelämmäksi, kuten Ateenaan.
Myöhemmin 300-luvulla eaa. Thermopylaissa käytiin taisteluja kreikkalaisten ja Makedonian valtakunnan armeijan välillä. Vuonna 279 eaa. kreikkalaiset sotivat siellä gallialaisia vastaan ja vuonna 191 eaa. roomalaisia vastaan.
Alueella on suoritettu arkeologisia kaivauksia muun muassa vuonna 1939. Niissä on löytynyt linnoitteita useilta eri aikakausilta sekä muun muassa roomalaisen ja bysanttilaisen ajan hautoja. Thermopýlesin kylän lähellä Kolonóksen kukkulalla on nykyisin Leonidaan ja 300 spartalaisen muistomerkki. Se pystytettiin 1950-luvulla Thermopylain taistelun loppuvaiheen taistelupaikalle. Paikka on tunnistettu sieltä löytyneistä lukuisista rauta- ja pronssikeihäistä, joista monet ovat itäistä tyyppiä.
Artakserkses III
Artakserkses III oli Persian kuningas 358–338 eaa. Hän oli Artakserkses II:n poika. Vuonna 343 eaa. Artakserkses valloitti takaisin Egyptin ja karkotti faarao Nakhthorhebin.
Artakserkseen murhasi hänen avustajansa Bagoas, joka nosti Artakserkseen nuorimman pojan Arsesin valtaistuimelle.
Biškek
Biškek on Kirgisian pääkaupunki ja maan suurin kaupunki. Vuonna 2016 kaupungin asukasluku oli 944 300. Biškekin kaupunkialueeseen kuuluu myös kaupunkityyppinen taajama Tšon-Aryk (, 10 000 as.) ja joitain maaseutuasukkaita; joten tasavallan alueisiin rinnasteisen Biškekin pääkaupunkialueen väkiluvuksi arvioitiin 958 500.
Biškek on perustettu vuonna 1878. Vuosina 1926–1991 kaupunki tunnettiin nimellä Frunze, bolševikkijohtaja Mihail Frunzen mukaan. Kaupunki uudelleennimettiin maan itsenäistymisen myötä 1991.
Biškek sijaitsee 800 metrin korkeudessa Alatau-vuoriston reunamailla. Alatau yhtyy Tienšan -vuoristoon, jonka lumiset huiput näkyvät kaupunkiin.
Pistoraide yhdistää Biškekin Turkestanin–Siperian-rataan. Junamatka Moskovaan kestää kolme päivää.
Kaupunki oli aikanaan Silkkitien varrella tärkeä karavaanien taukopaikka.
Vuonna 2002 Yhdysvallat hankki luvan käyttää läheistä Manasin lentoasemaa (25 km Biškekistä luoteeseen) tukikohtanaan lennoilla Afganistaniin ja Irakiin. Seuraavana vuonna Venäjä vahvisti omia joukkojaan läheisessä Kantin lentotukikohdassa noin 20 km Biškekistä.
Junianus Justinus
Junianus Justinus () tai Justinus Frontinus oli roomalainen historioitsija 200-luvulla. 
Hänet tunnetaan kirjastaan "Historiarum Philippicarum libri XLIV", jonka alkusanoissa hän kertoo koonneensa tärkeimmät ja kiinnostavimmat tekstit Pompeius Troguksen kirjasta "Historiae pillippicae et totius mundi origines et terrae situs". Troguksen kirja ei ole säilynyt nykypäivään asti, mutta se käsitteli Makedonian historiaa ja nousua suurvallaksi.
О
О on kyrillinen kirjain. Se sisältyy muun muassa bulgarian, jakuutin, makedonian, marin, serbian, ukrainan, valkovenäjän ja venäjän aakkosiin.
Latinalaisissa aakkosissa on vastaava, samannäköinen merkki O. Unicodessa nämä ovat kuitenkin eri merkit.
О-kirjainta käytetään tavallisesti merkitsemässä [o]- tai [ɔ]-vokaalia. Sen äännearvo on yleisimmin bulgariassa [ɔ], makedoniassa [o], marissa [o], serbiassa [o], ukrainassa [o], valkovenäjässä [o] ja venäjässä painollisessa tavussa [o] ja painottomassa [ʌ] tai [ə].
Ӧ
Ӧ on kyrillinen kirjain. Se sisältyy altain, hakassin, komin, kurdin (kyrillisen), marin ja udmurtin aakkosiin.
Ӧ on marissa vokaalin /ø/ merkki.
П
П on kyrillinen kirjain. Se sisältyy bulgarian, jakuutin, makedonian, marin, serbian, ukrainan, valkovenäjän ja venäjän aakkosiin.
П ääntyy tavallisesti joko soinnittomana bilabiaalisena klusiilina /p/ tai soinnittomana liudentuneena bilabiaalisena klusiilina /pʲ/. Kirjaimen äännearvo on bulgariassa /p/ tai /pʲ/, makedoniassa /p/, marissa /p/, serbiassa /p/, ukrainassa /p/, valkovenäjässä /p/ ja venäjässä /p/ tai /pʲ/.
Iskelmä
Iskelmä voi tarkoittaa seuraavia:
Р
Р on kyrillinen kirjain. Se sisältyy bulgarian, jakuutin, makedonian, marin, serbian, ukrainan, valkovenäjän ja venäjän aakkosiin.
Р on kehittynyt kreikkalaisen kirjaimiston rhoo-kirjaimesta (Ρ). Latinalaisen kirjaimiston P on saman näköinen, mutta äännearvoltaan aivan eri kirjain.
Р ääntyy tavallisesti joko soinnillisena alveolaarisena tremulanttina /r/ tai soinnillisena liudentuneena alveolaarisena tremulanttina /rʲ/. Sen äännearvo on bulgariassa /r/ tai /rʲ/, makedoniassa /r/, marissa /r/, serbiassa /r/, ukrainassa /r/, valkovenäjässä /r/ ja venäjässä /r/ tai /rʲ/.
С
С on kyrillinen kirjain. Se sisältyy bulgarian, jakuutin, makedonian, marin, serbian, ukrainan, valkovenäjän ja venäjän aakkosiin.
С ei ole samaa kantaa kuin latinan C. Se on muotoutunut kreikan kirjaimesta sigma (Σ, σ; ς).
С ääntyy tavallisesti joko soinnittomana alveolaarisena frikatiivina /s/, soinnittomana liudentuneena alveolaarisena frikatiivina /sʲ/ tai soinnittomana alveopalataalisena frikatiivina /ɕ/. Sen äännearvo on bulgariassa /s/ tai /sʲ/, makedoniassa /s/, marissa /s/, serbiassa /s/, ukrainassa /s/ tai /sʲ/, valkovenäjässä /s/ tai /ɕ/ ja venäjässä /s/ tai /sʲ/.
Т
Т on kyrillinen kirjain. Se sisältyy bulgarian, jakuutin, makedonian, marin, serbian, ukrainan, valkovenäjän ja venäjän aakkosiin.
Latinalaisissa aakkosissa on vastaava, samannäköinen merkki T. Unicodessa nämä ovat kuitenkin eri merkit.
Т ääntyy tavallisesti joko soinnittomana dentaalisena klusiilina /t/, soinnittomana liudentuneena dentaalisena klusiilina /tʲ/. Sen äännearvo on bulgariassa /t/ tai /tʲ/, makedoniassa /t/, marissa /t/ (vuorimarissa myös /tʲ/), serbiassa /t/, ukrainassa /t/ tai /tʲ/, valkovenäjässä /t/ tai /tʲ/ ja venäjässä /t/ tai /tʲ/.
У
У on kyrillinen kirjain. Se sisältyy bulgarian, jakuutin, makedonian, marin, serbian, ukrainan, valkovenäjän ja venäjän aakkosiin.
У ääntyy tavallisesti vokaalina /u/. Sen äännearvo on bulgariassa /u/, makedoniassa /u/, marissa /u/, serbiassa /u/, ukrainassa /u/, valkovenäjässä /u/ ja venäjässä /u/.
Ф
Ф on kyrillinen kirjain. Se sisältyy bulgarian, jakuutin, makedonian, marin, serbian, ukrainan, valkovenäjän ja venäjän aakkosiin. Jakuutin kielessä se tosin esiintyy vain venäjän kielestä lainatuissa sanoissa.
Ф ääntyy tavallisesti soinnittomana labiodentaalisena frikatiivina /f/ tai liudentuneena soinnittomana labiodentaalisena frikatiivina /fʲ/. Sen äännearvo on bulgariassa /f/ tai /fʲ/, makedoniassa /f/, marissa /f/, serbiassa /f/, ukrainassa /f/, valkovenäjässä /f/ ja venäjässä /f/ tai /fʲ/.
Х
Х on kyrillinen kirjain. Se sisältyy bulgarian, jakuutin, makedonian, marin, serbian, ukrainan, valkovenäjän ja venäjän aakkosiin.
Х ääntyy tavallisesti joko soinnittomana velaarisena frikatiivina /x/, liudentuneena soinnittomana velaarisena frikatiivina /xʲ/, soinnittomana palataalisena frikatiivina /ç/ tai soinnittomana glottaalisena frikatiivina /h/. Sen äännearvo on bulgariassa /x/ tai /xʲ/, makedoniassa /x/, marissa /x/, serbiassa /h/, ukrainassa /x/, valkovenäjässä /x/ ja venäjässä /x/ tai /ç/.
Ћ
Ћ ("tše") on kyrillinen kirjain. Se on kirjainjärjestyksestä riippuen serbian kielen aakkosten 5. tai 23. merkki. Serbian kielessä se on äänteen /tʲ/ () merkki. Ћ on perinteinen serbialainen kirjain ja ainoa historiallinen kirjain Vuk Stefanović Karadžićin reformissa.
Ћ kuuluu yleisimpiin serbialaisiin, bosnialaisiin ja kroatialaisiin sukunimiin, joten sen translitteraatio latinalaisiin aakkosiin on hyvin tärkeää. On kuitenkin monia tapoja translitteroida se. Ћ translitteroidaan usein "ć" kuten serbokroatialaisissa latinalaisaakkosissa tai ilman tarketta "c"; harvinaisempia translitteraatioita ovat tj, ty, cj, cy, ch ja tch.
Koska ћ on yksi ainoastaan serbian kielessä esiintyvistä kirjaimista ja kirjain, jolla kielen sana "kyrillinen" (ћирилица/ćirilica) alkaa, kirjainta käytetään usein kyrillisten kirjainten kanssa työskentelevien yhtiöiden logojen pohjana; esimerkkejä sivuilla  ja .
Kirjainta "ћ" käytetään myös translitteroimaan esperanton kirjainta "h".
Kirjaimen HTML-koodit ovat: Ћ tai Ћ isolle ja ћ tai ћ pienelle kirjaimelle.
Ӱ
Ӱ on kyrillinen kirjain. Se on muodostettu kirjaimesta у lisäämällä siihen treema. Kirjain sisältyy altain, hakassin, hantin ja marin aakkosiin.
Ӱ ääntyy altaissa, hakassissa, hantissa ja marissa pyöreänä suppeana etuvokaalina //.
Ў
Ў on kyrillinen kirjain. Se sisältyy valkovenäjän aakkosiin.
Ў ääntyy valkovenäjässä labiovelaarisena puolivokaalina /w/.
Suuri koalitio
Suuri koalitio on hallitusratkaisu sellaisessa monipuoluejärjestelmässä, jossa on kaksi kilpailevaa suurta puoluetta. Suuressa koalitiossa nämä suuret puolueet muodostavat hallituksen keskenään. Tähän on tyypillisesti syynä se, etteivät ne saa edes apupuolueineen riittävää tukea (enemmistöä) hallitukselleen yksinään.
Saksassa suuri koalitiohallitus () muodostettiin ensimmäisen kerran 1966 kristillisdemokraattien ja sosiaalidemokraattien välillä. Se oli ensimmäinen Saksan liittotasavallan hallitus, johon sosiaalidemokraatit ottivat osaa. Tämän hallituksen aikaa leimasivat opiskelijalevottomuudet ja perustuslain 17. lisäyksen, hätätilalakien ajaminen läpi.
Koalitiohallitus hajosi syksyllä 1969. Sosiaalidemokraatit voittivat vaaleissa ja Willy Brandt muodosti hallituksen, tällä kertaa FDP:n kanssa.
Toisen kerran suuri koalitio kristillisdemokraattien ja sosiaalidemokraattien välillä muodostettiin marraskuussa 2005 Angela Merkelin johdolla, ja kolmannen kerran joulukuussa 2013.
Itävallassa suuri koalitio on muodostettu kansanpuolueen ja sosiaalidemokraattisen puolueen välillä 1945–1966, 1986–2000 ja 2006–. Toisen maailmansodan jälkeen ÖVP:n ja SPÖ:n lisäksi merkittävä kannatus oli ainoastaan kommunisteilla ja suuremmat puolueet saivat molemmat säännöllisesti noin 45 % äänistä vaaleissa. Koalitio päättyi toistaiseksi syksyyn 2017, jolloin ÖVP palasi yhteistyöhön kansallismielisen FPÖ:n kanssa, tällä kertaa ilman ulkopoliittisia vastalauseita EU:n sisällä.
Kiirastorstai
Kiirastorstai on pääsiäistä edeltävä torstai. Sitä vietetään kristillisissä kirkoissa Jeesuksen viimeisen aterian muistopäivänä. Se ei ole virallinen pyhäpäivä toisin kuin sitä seuraava pitkäperjantai.
Viimeisellä aterialla Jeesus asetti Raamatun mukaan ehtoollisen muistokseen. Paikalla olivat yläkerran huoneistossa 12 opetuslasta. Juudas Iskariot kavalsi Jeesuksen 30 hopearahasta. Jeesus vetäytyi Getsemanen puutarhaan rukoilemaan ennen vangitsemistaan. Kiirastorstai sijoittuu Raamatussa kohtiin: Matt. 26:17–75; Mark. 14:12–72; Luuk. 22:7–65; Joh. 13:1–18:27.
Kiirastorstailla on eri kielissä useita nimiä. Suomenkielinen nimi kiirastorstai tulee ruotsin sanasta "skära", puhdistaa. Kiirastorstaina katuva syntinen puhdistettiin "tuhkakeskiviikon tuhkasta" ja sai jälleen oikeuden osallistua ehtoolliselle. Se sekä kansanperinteeseen kuuluva "kiiran" eli pahan hengen poisajaminen juontavat juurensa siihen varhaiskirkon tapaan, että kiirastorstaina ne seurakuntalaiset, jotka oli erotettu seurakunnan yhteydestä jonkin rikkomuksen tähden, mutta jotka olivat suorittaneet määrätyt katumusharjoitukset saivat synninpäästön ja vapautuivat näin pahan vallasta. Tähän viittaa päivän latinankielinen nimi "dies viridium", vihreiden oksien päivä, sillä silloin syntiin langenneet pääsivät uudelleen "tuoreina oksina" seurakunnan yhteyteen. Samaan liittyy myös päivän saksankielinen nimi "Gründonnerstag", vihreä torstai.
Katolisen kirkon piirissä kiirastorstai on ollut erityinen ripittäytymispäivä, mihin viittaa sen suomalainen nimi, joka tulee ruotsin sanasta "skära", 'puhdistaa'. Kansanperinteen mukaan kiirastorstaina kannattaa ajaa kiira, pahansuopa henkiolento pois pihapiiristä.
Kiirastorstaina luterilaisessa kirkossa vietetään aina messua, ja silloin Suomessa käydään aktiivisesti ehtoollisella. Se on suomalaisten neljänneksi suosituin kirkossakäyntipäivä.
Nykyään kiirastorstaita vietetään pyhäpäivänä muun muassa Norjassa ja Tanskassa. Suomessakin kiirastorstai oli ennen vuotta 1774 pyhäpäivä, sen jälkeen hiljainen puolipyhä iltajumalanpalveluksineen ja työrajoituksineen. Päivä oli myös tärkein ripittäytymisen ja synninpäästön päivä.
Kiirastorstai-iltana alkaa pääsiäispäivän iltaan ulottuva kolmen päivän juhla-aika, ristin ja ylösnousemuksen pääsiäinen. Kiirastorstai-illan messun päättyessä luterilaisissa kirkoissa alttari voidaan riisua liturgisista esineistä ja pukea mustaan.
Aino Sibelius
Aino Sibelius (o.s. Järnefelt; 10. elokuuta 1871 Helsinki – 8. kesäkuuta 1969 Ainola, Järvenpää) tunnetaan ennen kaikkea säveltäjä Jean Sibeliuksen puolisona.
Ainon vanhemmat olivat kenraali, maaherra Alexander Järnefelt ja vapaaherratar Elisabeth Järnefelt (o.s. Clodt von Jürgensburg). Aino oli perheen seitsemäs lapsi. Sisaruksista kuuluisia kulttuurihenkilöitä ovat kirjailija Arvid, kuvataiteilija Erik (Eero) ja säveltäjä Armas Järnefelt. Jean Sibelius ja Armas Järnefelt olivat opiskelijatovereita ja Armas esitteli Ainon ja Sibeliuksen toisilleen vuonna 1889. Samaan aikaan Juhani Aho oli hyvin ihastunut Ainoon ja kirjoitti tunteisiinsa pohjautuvan kirjan "Yksin". Aino ei kuitenkaan vastannut Ahon tunteisiin ja hänet ja Jean Sibelius vihittiin Maksamaalla 10. kesäkuuta 1892.
Aino Sibelius ei koskaan hankkinut varsinaista ammattia, vaan keskittyi tukemaan miestään säveltämisessä, hoitamaan kotia ja lapsia sekä Ainolan puutarhaa. Aino myös kotiopetti omia tyttäriään. "Velvollisuudentunto on hallinnut vaimoni koko elämää", totesi Jean Sibelius sihteerilleen 1940-luvulla.
Ainon ja Jean Sibeliuksen pitkän avioliiton aikana heille syntyi kuusi tytärtä: Eva (1893–1978), Ruth (1894–1976), Kirsti (1898–1900), Katarina (1903–1984), Margareta (1908–1988) ja Heidi (1911–1982). Kirstin kuolema 2-vuotiaana lavantautiin masensi Aino Sibeliuksen syvästi, ja hänen miehensä alkoholinkäyttö muuttui tällöin yhä rajummaksi. Vuonna 1908 Jean Sibelius luopui alkoholin käytöstä kokonaan seitsemäksi vuodeksi kurkkuleikkauksen jälkeen. Aino on myöhemmin sanonut näiden vuosien olleen hänen elämänsä onnellisimmat. Jean kuoli 20. syyskuuta 1957, 91-vuotiaana, jolloin Aino jäi leskeksi 86-vuotiaana.
Aino Sibelius asui Ainolassa kuolemaansa saakka. Tämän jälkeen Sibeliusten tyttäret myivät Ainolan Suomen valtiolle, joka muutti talon museoksi. Kuten puolisonsa, myös Aino haudattiin kotitalonsa puutarhaan.
Räkä
Räkä on ylähengitysteiden limakalvoilla muodostunutta limaa. Limaa erittävät pääasiassa goblet- eli pikarisolut. Rään tehtävä terveessä nenässä on kerätä ja kuljettaa pois nenäkäytävistä pölyhiukkasia, likaa ja mikrobeja, jotta nämä eivät kolonisoituisi ja aiheuttaisi sairauksia. Tämän vuoksi räkä voi sisältää muun muassa bakteereja ja viruksia. Ylähengitysteiden infektioita aiheuttavat yleisemmin korona- ja rhinovirukset, joskin yleensä infektio on niin sanottu sekainfektio, johon osallistuvat myös normaaliflooraan kuulumattomia bakteerikantoja. Nuhakuumeeseen johtava infektio tapahtuu ylähengitysteiden limakalvojen epiteelisoluissa. Rään saa pois nenästä niistämällä nenäliinaan tai kaivamalla sormella tai vanupuikolla (sormimenetelmää pidetään epäsovinnaisena muun muassa sairauksien leviämisen takia). Räkä on yleensä "väritöntä", mutta se voi olla myös keltaista, vihreää tai lähes ruskeaa. Yleensä, jos räkä on vihreää tai ruskeaa sekä paksua, se tarkoittaa sitä, että infektio jyllää ja elimistö taistelee sitä vastaan.
Erilaisten sairauksien kuten vilustumisen yhteydessä nenän limakalvot voivat muuttua turvonneiksi ja nestetäytteisiksi, jolloin rään määrä lisääntyy huomattavasti. Nenä punoittaa ja on arka.
Rään kellertävä väri johtuu veren valkosoluista, jotka sekoittuvat pieneen määrään punasoluja. Valkosolut puolustavat kehoa aktiivisesti infektioilta.
Liekki (yhtye)
Liekki on suomalainen rockyhtye, joka nousi suosioon keväällä 2003 ilmestyneellä singlellä "Pienokainen". Liekin musiikki on omaperäistä ja tunnelmallista. Kitaristi-laulaja Janne Kuusela säveltää ja sanoittaa kaikki kappaleet, jotka tunnetaan omintakeisista sanoituksistaan. Yhtyeen levyjen kannet on tehnyt sarjakuvataiteilija Jenni Rope.
Kaivo
Kaivo on pohjaveden pinnan alapuolelle ulottuva kuoppa, josta vesi on nostettavissa käyttöön. Parhaiten pohjavettä saadaan tasarakeisista karkeista hiekka- tai sorakerrostumista, huonoimmin savi- ja moreenimaalajitelmista.
Kaivon paikka valitaan siten, ettei likavesi pääse vettäläpäisevien maakerrosten läpi kaivoon. Reunojen sortuminen estetään tukirakenteilla, aikaisemmin hirsikehikoilla tai kiviladelmilla, nykyisin betonista valmistetuilla renkailla eli kaivonrenkailla.
"Porakaivo" tehdään poraamalla peruskallioon syvä reikä, johon kalliohalkeamissa oleva vesi kertyy ja jonka pohjalta vesi nostetaan pumpulla ylös. Suomessa riittää usein noin sata metriä, muualla maailmalla voidaan joutua poraamaan huomattavasti syvemmälle – syvimmät kaivot ovat jopa 900 metriä syviä. Porakaivon reiän yläosaan asennetaan suojaksi teräsputki, joka estää maa-aineksen valumisen reikään.
Arteesisen kaivon kansanomainen nimitys on lirikaivo. Sellaista käytetään muun muassa Vampulassa, missä tällaisiin luonnon erikoisuuksiin on mahdollisuuksia ainakin Vehka-alhon alueella. Vesi tulee maan sisältä omalla paineellaan, pumppua ei tarvita. Arteesinen kaivo perustuu siihen, että maaperässä esimerkiksi savi estää veden pääsyn normaalille painetasolle. Kun vedelle avataan pääsy ylöspäin kaivon avulla, se purkautuu paineen vaikutuksesta maata kohti. Pohjaveden korkeudella ei ole merkitystä arteesisen kaivon toimintaan, ratkaiseva tekijä on paine.
Myös lähde voi toimia arteesisen kaivon kaltaisena vedenottopaikkana.
Perinteisessä nykyaikaisessa betonirengaskaivossa vesi imetään pumpun avulla putkea pitkin käyttökohteeseen, kuten talon painesäiliöön.
Porakaivon pohjalle taas lasketaan nostovaijeriin, sähköjohtoon ja vesijohtoon kytketty uppopumppu, joka työntää vettä putkea pitkin ylös. Syvässä reiässä ei voi käyttää imevää pumppua kuten perinteisessä kaivossa, koska alipaine ei pysty nostamaan vettä seitsemää metriä alempaa. Ejektoritoimisella pumpulla voidaan kuitenkin nostaa vettä syvemmältäkin, vaikka pumppu on maan pinnalla.
Ennen käytettiin käsipumppua, jolla vesi nousi sankoon, tai nostettiin vesi kaivosta käsivoimin pelkästään köyteen sidotun sangon avulla. Myöhemmin käytettiin veiviä sangon nostamiseen.
Vanhimpia nostoa helpottavia malleja oli vinttikaivo, jossa on korkeaan puutukeen asennettu pitkä vipuvarsi, jonka toiseen päähän on puuvarrella kytketty sanko ja toinen pää toimii vastapainona. Vivun käyttäminen keventää veden nostamista kaivosta.
Kansanuskomuksiin ovat kuuluneet kaivonkatsojat, jotka määrittävät esimerkiksi varvun, taskukellon tai sormuksen avulla vesisuonen paikan, johon kaivo kannattaa kaivaa, jotta siihen tulisi vettä.
Toivomuskaivo on kaivo, johon heitetään kolikko ja toivotaan samalla jotakin. Uskomuksen mukaan toive toteutuu tämän jälkeen. Toivomuskaivosta ei ammenneta vettä.
Cernunnos
Cernunnos tai Kernunnos ("sarvipäinen jumala") oli kelttien hedelmällisyyden, eläinten, vaurauden ja alamaailman jumala. Kuvataiteessa Cernunnos kuvataan yleensä sarvipäisenä ihmishahmona, joka istuu jalat ristissä villieläinten ympäröimänä.
Cernunnoksella on voinut olla eri nimiä eri puolilla kelttien asuttamaa maailmaa, mutta hänen tunnusmerkkinsä ovat yleensä samat. Cernunnoksella on hirvensarvet ja pyhä kaulakoriste. Hänen seuralaisenaan on usein uroshirvi ja käärme, jolla on pässin sarvet. Cernunnosta palvottiin ympäri Eurooppaa, erityisesti Gallian ja Britannian alueilla, ja jumala oli suosittu jo esiroomalaisella kaudella. Vanhin tunnettu Cernunnosta esittävä kuva on 300-luvulta eaa. peräisin oleva kivipiirros Pohjois-Italian Val Camonicassa. On mahdollista, että keltit omaksuivat Cernunnoksen joltain varhaisemmalta kulttuurilta.
Kristinuskon kuva Saatanasta sarvekkaana ja pukinsorkkaisena hahmona saattaa perustua Cernunnoksen ja kreikkalaisen Panin kuviin. Näin on kenties haluttu halventaa pakanallisten uskontojen jumalia ja leimata pakanallisuus syntiseksi ja pahaksi.
Filadelfeia
Filadelfeia (, Raamatussa myös Filadelfia) oli useiden hellenististen kaupunkien nimi. Yksi tunnetuimmista (nykyinen Alaşehirin piirikunta) sijaitsi Vähässä-Aasiassa, Manisan maakunnassa nykyisessä Turkissa.
Filadelfeiassa oli alkukristillinen seurakunta jo ensimmäisellä vuosisadalla. Se oli yksi Ilmestyskirjan seitsemästä seurakunnasta. David Pawson luennoi, että tuo seurakunta oli pienin kooltaan, mutta rohkein julistamaan Jeesusta. Seurakunta säilyi myös pisimpään kaikista seitsemästä Ilmestyskirjan seurakunnasta. Seurakunta oli uskollisin Jeesuksen opetuksille ("sinä olet ottanut vaarin minun sanastani etkä ole minun nimeäni kieltänyt") kaikista Ilmestyskirjan seurakunnista Pawson jatkaa. Hänen tekemästään tutkimuksesta käy ilmi, että alueen maaperä on vulkaanista ja asukkaat aika-ajoin jättivät kotinsa maan alkaessa vavahdella. Se avaa Pawsonin mukaan käsitystä Jeesuksen puheille, ettei enää tarvitse lähteä ulos: ("eikä hän koskaan enää lähde sieltä ulos").
Sardes
Sardes (Sardis) oli muinaisen Lyydian valtakunnan pääkaupunki, jokai sijaitse lähellä Izmirin kaupunkia nykyisessä Turkissa. Suunnilleen vuosina 560-546 kaupunkia hallitsi rikkaudestaan kuuluisa Kroisos, joka oli Lyydian viimeinen kuningas. Kaupunki on ollut esimerkiksi persialaisten, kreikkalaisten ja roomalaisten hallinnassa. Vuoden 17 maanjäristys tuhosi kaupungin, mutta se uudelleenrakennettiin ja siitä tuli yksi Anatolian tärkeistä kaupungeista bysanttilaiselle aikakaudelle asti. Nykyisin kaupunki on raunioina ja siellä on tuhat lyydialaista hautaa.
Borneo
Borneo on maailman kolmanneksi suurin saari. Se sijaitsee Kaakkois-Aasiassa, Malaijien saaristossa. Borneon eteläosat (Kalimantan) kuuluvat Indonesialle, pohjoisosat Malesialle (Sarawak ja Sabah) ja Bruneille. Borneon pinta-ala on 743 330km².
Eurooppalaisille Borneon tekivät tunnetuksi portugalilaisten matkat 1500-luvun alussa. Mutta jo 1600-luvulla hollantilaiset ja brittiläiset kilpailivat saaresta. He joutuivat kuitenkin sotimaan parisataa vuotta sekä toisiaan että alkuasukkaita vastaan ennen kuin saivat jalansijan saarella. Hollantilaiset haukkasivat leijonanosan, Kaakkois-Borneon, kun taas britit valloittivat saaren luoteisosan, joka jaettiin Sarawakin ja Pohjois-Borneon siirtomaiksi sekä Brunein sulttaanikunnaksi. Hollannille kuuluneesta alueesta tuli vuonna 1950 Kalimantan-niminen Indonesian maakunta. Sarawak ja Sabah (entinen Pohjois-Borneo) ovat nykyään Malesian osavaltioita.
Borneo on hyvin vuoristoinen, erityisesti sisäosiltaan. Korkein vuori on Kinabalu (4 175 metriä) Pohjois-Borneossa, joka on myös samalla Malesian korkein vuori. Ilmasto on lämmin ja kostea. Suurimman osan saaresta kattaa tiheä sademetsä, jolla on rikas eläimistö sarvikuonoineen, norsuineen, orankeineen, gibboneineen, krokotiileineen, liskoineen, kilpikonnineen ynnä muine lajeineen. Saarella on monia jokia, jotka ovat tärkeitä kulkuväyliä.
Wikimedia Commons
Wikimedia Commons on Wikimedia-säätiön omistama erityinen säilytyspaikka vapaille kuville, äänille ja muille multimediatiedostoille. Wikimedia Commonsissa olevia tiedostoja voi käyttää muissa Wikimedian palvelimilla toimivissa projekteissa, kuten Wikipediassa, Wikikirjastossa tai Wikisanakirjassa.
Kaikkien Wikimedia Commonsin tiedostojen tulee olla lisensoitu vapaalla lisenssillä, käytännössä siis GFDL:llä tai Creative Commonsilla. Tiedostot voivat olla myös public domainissa. Wikimedia Commonsin kieli on englanti, mutta käyttöliittymän kielen voi vaihtaa haluamakseen.
Wikipedia Commons -projekti käynnistettiin 7. syyskuuta 2004 ja saman vuoden marraskuussa se saavutti 10 000 tiedoston rajan. Seuraavassa on lueteltu päivämääriä, jolloin uusi miljoona on tullut täyteen Commonsin tiedostomäärässä.Wikimedia Commons järjestää vuosittain vuoden kuva -äänestyksen, jossa valitaan muutama käyttäjien parhaana pitämä kuva.
Oleg Popov
Oleg Konstantinovitš Popov (; 31. heinäkuuta 1930 Moskova, Neuvostoliitto – 2. marraskuuta 2016 Rostov-na-Donu) oli venäläinen sirkustaiteilija ja klovni. Hänet tunnettiin "Aurinkoisena klovnina". Hänellä oli patentoitu kasvomaalaustapa, ja hän piti omia esityksiään ilman muuta sirkusohjelmistoa täysille katsomoille.
Uransa alussa Popov harjoitteli muita sirkustaitoja kuten nuorallakävelyä, jongleerausta ja akrobatiaa. Hän käytti näitä taitoja pellenumeroissaan.
Popov kuoli 86-vuotiaana kiertueella Etelä-Venäjän Rostov-na-Donussa 2. marraskuuta 2016.
Luigi Denza
Luigi Denza (23. helmikuuta 1846 – 26. tammikuuta 1922) oli italialainen säveltäjä. Denza syntyi Castellemmare di Stabiassa, Italiassa. Hän opiskeli musiikkia Napolin konservatoriossa. Denza sävelsi muun muassa oopperan nimeltään "Wallenstein" sekä satoja lauluja, joista tunnetuin on "Funiculì, Funiculà". Denza kuoli Lontoossa.
Thomas Tew
Thomas Tew (?-1695) oli alun perin kaappari, mutta hän kääntyi miehistöineen merirosvoksi. Tew ryösti laivoja Punaisella merellä 1690-luvulla. Esimerkkinä ryöstelyn tuloksellisuudesta voisi mainita, että vuonna 1693 erään laivan ryöstön jälkeen kunkin miehistön jäsenen osuuden arvoksi tuli yli 3000 puntaa (Englannin laivaston sotilaan kuukausipalkan ollessa tuolloin yksi punta). Tew sai surmansa yrittäessään vallata intialaisalus "Futteh Mahmood"ia vuonna 1695, kun laivasta ammuttu tykinlaukaus osui häntä vatsaan.
Hollannin Itä-Intian kauppakomppania
Hollannin Itä-Intian kauppakomppania ("Vereenigde Oostindische Compagnie", VOC) oli vuonna 1602 perustettu maailman toinen monikansallinen yritys (Englannin Itä-Intian kauppakomppania perustettiin vain kaksi vuotta aikaisemmin), ja ensimmäinen, joka perusti oman pörssinsä, Amsterdamin pörssin. Sitä on pidetty myös maailman ensimmäisenä megakorporaationa, sillä sillä oli lähes valtiolliset oikeudet, kuten oikeus julistaa sota, solmia sopimuksia, vangita ja teloittaa epäiltyjä, painaa rahaa ja perustaa siirtomaita.
Kauppakomppanian ylimpänä hallintoelimenä toimi Amsterdamin kamari. Se käsitti yleensä 17 jäsentä, joilla oli yhteinen valtuusto. Maakunnat Hollanti ja Zeeland olivat sen tärkeimmät edustajat.
Kauppakomppania otti satamakaupunki Batavian (nykyinen Jakarta, Indonesian pääkaupunki) pääkaupungikseen. Bataviassa oli kauppakomppanian kuvernöörin asemapaikka. Hän oli vannonut lojaaliutta Amsterdamin kamarille ja Hollannin tasavallalle ja oli siksi velvoitettu kuuntelemaan valtuustoa. Bataviasta käsin kauppakomppania kontrolloi Itä-Intian kauppaa ja etenkin maustekauppaa, jossa sillä oli monopoliasema suuren osaa 1600-luvusta. Kahden vuosisadan aikana Kauppakomppania valloitti myös ympäröiviä alueita laajentaakseen vaikutusvaltaansa.
Kauppakomppania ajautui konkurssiin 1700-luvun lopussa, jolloin sen hallitsemat alueet muodostivat Alankomaiden Itä-Intian alueen.
Domenico Zipoli
Domenico Zipoli (17. lokakuuta 1688 Prato, Italia– 2. tammikuuta 1726 Córdoba, Argentiina) oli italialainen säveltäjä. Hän opiskeli muun muassa Alessandro Scarlattin johdolla. Riitannuttuaan Scarlattin kanssa hän lähti Bolognaan, jonka jälkeen hän opiskeli vielä Roomassa Bernardo Pasquinin oppilaana 1709–1716. Vuonna 1716 hän ryhtyi jesuiitaksi ja muutti Sevillaan. Vuonna 1717 hän muutti jesuiittatyöhön Paraguayyn. Zipoli kuoli hieman ennen pappisvihkimystään Córdobassa, Argentiinassa vuonna 1726.
Zipoli tunnetaan parhaiten cembalolle säveltämästään musiikista. Lisäksi hän sävelsi muun muassa oratorioita ja motetteja, mutta hyvin harva niistä on säilynyt. Zipolin pääteos on "Sonate d' Intavolatura per Organo e Cimbolo" vuodelta 1715. Sen ensimmäinen osa on messumusiikkia uruille ja toinen osa sisältää cembalolle kirjoitetut neljä sarjaa ja kaksi partitaa. Hänen mahdollisista Etelä-Amerikassa sävelletyistä teoksista ei tiedetä mitään.
Airbus
Airbus S.A.S. (aikaisemmin Airbus Industrie) on eurooppalainen yhtiö, joka valmistaa matkustajalentokoneita. Yhtiön pääjohtajana on toiminut 9. lokakuuta 2006 alkaen ranskalainen Louis Gallois, joka on myös Airbusin omistajayhtiön EADS:n toinen pääjohtaja.
Syyskuussa 1967 Ranska, Saksa ja Englanti solmivat yhteistyösopimuksen (Memorandum of Understanding, MoU) 300-paikkaisen lentokoneen kehittämisen aloittamisesta. Koneen nimeksi tuli aikanaan Airbus A300. Tämä oli Concorden jälkeen toinen yritys monikansallisen eurooppalaisen siviilikoneen rakentamisessa.
Airbus perustettiin vuonna 1970 Ranskan lain määrittelemänä Groupement d'Intérêt Economique- eli GIE-yhteenliittymänä. Perustajat olivat ranskalainen Aérospatiale ja saksalainen Deutsche Aerospace. Englantilainen Hawker Siddeley ja hollantilainen Fokker osallistuivat siihen pian. Espanjalaisesta CASAsta (Construcciones Aeronauticas SA) tuli yhteenliittymän täysivaltainen osapuoli vuonna 1971.
Yhtymän päämaja oli aluksi Pariisissa, mutta se muutti vuonna 1974 Toulouseen, Etelä-Ranskaan. British Aerospacesta tuli yhtiön täysjäsen vasta 1979, kun se oli ottanut haltuunsa Hawker Siddeley -yhtiön.
Vuonna 2001 Airbus muuttui osakeyhtiöksi, Airbus S.A.S. (Société par Actions Simplifiée). Sen omistajat ovat EADS (80 %) ja BAE Systems (20 %). EADS (European Aeronautic Defence and Space Company) syntyi vuonna 2000 ranskalaisen Aérospatiale-Matra SA:n, saksalaisen DaimlerChrysler Aerospacen eli DASA:n ja espanjalaisen CASAn yhdistyessä. BAE Systems syntyi puolestaan vuonna 1999 brittiläisten British Aerospacen (BAe) ja Marconi Electronic Systemsin yhdistyessä.
Suomalainen Patria Aviation on suunnitellut ja valmistaa Airbus A380:n spoilerit.
Airbus-yhtiöllä on Suomessa kaksi toimivaa yhtiötä: Airbus Defence and Space Oy ja Airbus DS Oy. Airbus on aiemmalla liikenimellään (Cassidian/EADS) toteuttanut mm. Suomen viranomaisverkon (Virve-verkko) sekä päätelaitteet Virve-verkon käyttäjille.
Yhtiö on tuonut markkinoille A380-koneen, joka on maailman suurin matkustajakone. Siitä on käytetty myös nimitystä "superjumbo", koska se on suurempi kuin "jumbojetiksi" kutsuttu Boeing 747.
Airbusin kehitys on saanut aikaan sen, että Yhdysvallat on uhannut viedä koneiden kehitykseen annettavan niin kutsutun ”launch aid” -tuen (joka on Euroopassa pääosin lainaa) laillisuuden WTO:n punnittavaksi. Myös Euroopan Unioni on harkinnut tuen uudistamista.
Airbus tarjoaa kaikista tuotannossa olevista matkustajakonemalleistaan myös liikelentokoneversioita, Airbus Corporate Jets (ACJ), esim. ACJ318.
GIMPS
GIMPS ("Great Internet Mersenne Prime Search") on matematiikan projekti, jonka tavoitteena on etsiä uusia Mersennen alkulukuja käyttäen hyväksi lukuisten kotitietokoneiden laskentatehoa. Projektin perusti George Woltman, joka myös kirjoitti alkulukuja etsivän ohjelman. Scott Kurowski loi projektia tukevan PrimeNet-palvelimen esitelläkseen Entropia Incorporatedin hajautettuja ohjelmistoja.
GIMPS-projektilla on löydetty tähän mennessä 14 Mersennen alkulukua, jotka kaikki olivat löytöhetkellä maailman suurimpia tunnettuja alkulukuja. Tällä hetkellä suurin tunnettu Mersennen alkuluku on 2 − 1. Se löydettiin 7. tammikuuta 2016, ja kymmenjärjestelmässä esitettynä siinä on 22 338 618 numeroa.
Täydellinen luku
Täydellinen luku on luonnollinen luku, joka on itseään pienempien tekijöidensä summa. Täydellisiä lukuja ovat esimerkiksi 6 ja 28, koska 1 + 2 + 3 = 6 ja 1 + 2 + 4 + 7 + 14 = 28. Positiiviset kokonaisluvut, jotka eivät ole täydellisiä, ovat joko runsaita tai vajaita.
Muinaiset kreikkalaiset tunsivat vain neljä pienintä täydellistä lukua. Eukleides kirjoitti noin 300 eaa. kirjassaan Elementa, että ne saadaan kaavalla
Eukleideen tuntemat täydelliset luvut ovat:Eukleides osoitti, että formula_1 on täydellinen luku aina, kun formula_7 on Mersennen alkuluku. Vasta vuonna 1747 Leonhard Euler todisti, että kaavalla voidaan tuottaa kaikki parilliset täydelliset luvut. Ei kuitenkaan tiedetä, onko olemassa parittomia täydellisiä lukuja. Tiedetään kuitenkin, että parittoman täydellisen luvun täytyy olla suurempi kuin formula_8 ja sillä täytyy olla vähintään 8 alkulukutekijää, mikäli se on olemassa. Jos luku ei ole kolmella jaollinen, alkulukutekijöitä on vähintään 11. Mersennen alkulukuja ja siten myös täydellisiä lukuja etsitään GIMPS-projektin avulla.
Täydellisillä luvuilla on useita mielenkiintoisia ominaisuuksia.
Täydellisen luvun kaikkien tekijöiden käänteislukujen summa on kaksi,
Esimerkiksi, kun luku on 6, on sillä tekijät formula_10 ja niiden käänteislukujen summa on
Jokainen (parillinen) täydellinen luku on myös kolmioluku.
Pietro Locatelli
Pietro Antonio Locatelli (3. syyskuuta 1695 – 30. maaliskuuta 1764) oli italialainen säveltäjä ja viulisti.
Locatelli syntyi Bergamossa, Italiassa ja opiskeli Roomassa. Vuonna 1729 hän muutti Amsterdamiin.
Suurin osa Locatellin musiikista on sävelletty viululle. Tunnetuimpia teoksia on muun muassa "Arte del violino", eräs kahdentoista viulukonserton kokoelma. Locatellin varhaisimmissa sävellyksissä oli vaikutteita Arcangelo Corellin musiikista ja myöhäisemmät muistuttivat enemmän Antonio Vivaldin tyyliä.
Kaappari
Kaappari tarkoitti yksityisesti varustettua laivaa tai sen kapteenia, jonka jokin valtio valtuutti valtaamaan vihollisvaltion aluksia. Kaappareita esiintyi varsinkin 1600- ja 1700-lukujen eurooppalaisissa sodissa. Kaapparitoiminta kiellettiin vuonna 1856 Pariisin julistuksella.
Kaapparilaivat purjehtivat kaapparikirjaksi kutsutun lupakirjan turvin. Yleensä kaappari luovutti tietyn osuuden saaliistaan sille valtiolle, jonka suojeluksessa purjehti. Kaapparin suojelijavaltio sai näin ilmaiseksi käyttöönsä sotalaivoja. Toisin kuin oman laivaston ylläpidettävät alukset, kaapparilaivat tuottivat sille tuloja.
Kaapparin ja merirosvon välinen raja oli usein häilyvä. Monet kuuluisat merirosvot, kuten esimerkiksi kapteeni Kidd, olivat entisiä kaappareita. Kaappaustoiminta sodankäynnin yhteydessä kiellettiin Pariisin rauhansopimuksessa 1856.
Myös Ruotsin kruunu jakoi kaapparikirjoja. Tunnetuin ruotsalainen kaappari lienee göteborgilainen Lars Gathenhielm eli ”Gatanin Lasse”, joka rikastui kaappauksilla suuren Pohjan sodan aikoihin.
Perinteisiä kaapparilaivoja nähtiin usein vielä Napoleonin sotien yhteydessä. Niiden jälkeen Euroopassa vallitsi pitkä suhteellisen rauhallinen kausi, jonka aikana sotalaivastot muuttuivat olennaisesti muun muassa höyrykoneiden käyttööntulon myötä. Tästä syystä kaappareita ei enää tarvittu esimerkiksi Krimin sodassa.
Yhdysvallat jakoi kaapparikirjeitä itsenäisyyssodassaan ja vuoden 1812 sodassa Britanniaa vastaan. Hyvien kokemusten johdosta ja varsinaisten merivoimiensa pienuuden takia Yhdysvallat ei vuonna 1856 allekirjoittanut kaapparitoiminnan kieltävää Pariisin julistusta. Yhdysvaltain sisällissodassa Etelävaltiot ottivat kaapparilaivoja palvelukseensa. Viimeisenä niistä antautui kommodori James Waddellin komentama fregatti "Shenandoah". Alus jatkoi sotaa melkein puoli vuotta etelävaltioiden kukistumisen jälkeen ja antautui lopulta pakkotilanteessa Englannissa linjalaiva "Donegalille", koska Yhdysvalloissa olisi odottanut armotta tuomio merirosvoudesta.
Tietynlaisena kaappareiden perillisinä voidaan nähdä apuristeilijät. Apuristeilijät ovat kauppalaivoja, jotka varustetaan sodan tullen sotalaivoiksi asentamalla niihin tykistöä, miinakiskot, torpedoputkia ja niin edelleen. Apuristeilijät toimivat risteilijöiden tapaan valtamerillä hyökäten vihollisen kauppalaivoja ja kuljetusaluksia vastaan sekä suojaamalla omia saattueita. Apuristeilijöiden miehistö ja päällystö kuitenkin yleensä koostuu merisotilaista siviilien sijaan. Ensimmäisen kerran apuristeilijöitä sanan varsinaisessa merkityksessä käytettiin Yhdysvaltain sisällissodassa, ja molemmissa maailmansodassa varsinkin saksalaiset apuristeilijät ("Hilfskreuzer") tulivat kuuluisiksi.
Philippe Verdelot
Philippe Verdelot (noin 1475 – ennen 1552) oli ranskalainen säveltäjä, joka vietti suurimman osan elämästään Italiassa.
Verdelotin elämästä ei ole kovin paljoa tietoa. Vuosina 1523–1525 hän toimi Firenzessä "maestro di cappellana". Lisäksi hän luultavasti toimi eräässä paikallisessa katedraalissa vuosina 1523–1527. Ei ole varmoja todisteita siitä, että Verdelot olisi ollut elossa vielä vuoden 1530 jälkeen. Joidenkin lähteiden mukaan hän olisi kuitenkin elänyt 1530-luvulla Venetsiassa.
Verdelot tunnetaan lähinnä madrigaalien säveltäjänä. Hän sävelsi silti myös motetteja sekä messuja.
Ц
Ц on kyrillinen kirjain. Se sisältyy abhaasin, altain, baškiirin, bulgarian, burjaatin, evenkin, hakassin, jakuutin, kalmukin, karakalpakin, kazakin, kumykin, makedonian, marin, mongolin, osseetin, ruteenin, serbian, tšuvassin, tuvan, ukrainan, uzbekin, valkovenäjän ja venäjän aakkosiin.
Ц ääntyy tavallisesti soinnittomana alveolaarisena affrikaattana /ʦ/, liudentuneena soinnittomana alveolaarisena affrikaattana /ʦʲ/ tai soinnittomana alveopalataalisena affrikaattana /ʨ/. Sen äännearvo on bulgariassa /ʦ/ tai /ʦʲ/, makedoniassa /ʦ/, marissa /ʦ/, serbiassa /ʦ/, ukrainassa /ʦ/ tai /ʦʲ/, valkovenäjässä /ʦ/ tai /ʨ/ ja venäjässä /ʦ/.
Ч
Ч on kyrillinen kirjain. Se sisältyy bulgarian, jakuutin, makedonian, marin, serbian, ukrainan, valkovenäjän ja venäjän aakkosiin.
Ч ääntyy tavallisesti joko soinnittomana palato-alveolaarisena affrikaattana /ʧ/, soinnittomana liudentuneena palatoalveolaarisena affrikaattana /tʲʆ/ tai soinnillisena palatoalveolaarisena affrikaattana /ʤ/. Sen äännearvo on bulgariassa /ʧ/, makedoniassa /ʧ/, marissa /ʧ/ tai äänteen /ɲ/ jälkeen /ʤ/, serbiassa /ʧ/, ukrainassa /ʧ/, valkovenäjässä /ʧ/ ja venäjässä /tʲʆ/.
Џ
Џ on kyrillinen kirjain. Se sisältyy makedonian ja serbian aakkosiin.
Џ on makedoniassa ja serbiassa soinnillisen palatoalveolaarisen affrikaatan /ʤ/ merkki. Bulgariassa, ukrainassa ja valkovenäjässä äännettä merkitään kirjainten д ja ж yhdistelmällä дж ja marissa kirjaimella ч, joka ääntyy soinnillisena liudentuneen alveolaarisen nasaalin /ɲ/ jälkeen. Venäjässä ei äännettä ole.
Ш
Ш on kyrillinen kirjain. Se sisältyy bulgarian, jakuutin, makedonian, marin, serbian, ukrainan, valkovenäjän ja venäjän aakkosiin. Jakuutin kielessä se tosin esiintyy vain venäjän kielestä lainatuissa sanoissa.
Ш ääntyy tavallisesti soinnittomana palato-alveolaarisena frikatiivina /ʃ/. Sen äännearvo on bulgariassa /ʃ/, makedoniassa /ʃ/, marissa /ʃ/, serbiassa /ʃ/, ukrainassa /ʃ/, valkovenäjässä /ʃ/ ja venäjässä /ʃ/.
Ы
Ы on kyrillinen kirjain. Se sisältyy jakuutin, marin, valkovenäjän ja venäjän aakkosiin. Valkovenäjän ja venäjän kielessä se on äänteen /ɨ/ merkki. Ukrainassa samaa äännettä merkitään kirjaimella И.
Alun perin Ы oli ligatuuri, joka muodostui kovasta merkistä Ъ sekä vokaaleista І tai Н, joista jälkimmäinen kirjoitetaan nykyään merkillä И. Vanhoissa teksteissä Ы on lähes poikkeuksetta kirjoitettu muodossa ЪІ tai ЪН. Kirjain sai nykyisen muotonsa sen jälkeen, kun kirjaimet Ъ ja Ь menettivät äännearvonsa vokaaleina.
Ы ääntyy tavallisesti laveana suppeana keskivokaalina /ɨ/, laveana suppeana höllänä etuvokaalina /ɪ/ tai laveana välisenä keskivokaalina /ə/. Sen äännearvo on marissa /ə/, valkovenäjässä /ɪ/ ja venäjässä /ɨ/ tai /ɪ/. Ukrainassa laveaa suppeaa höllää etuvokaalia /ɪ/ merkitään kirjaimella и.
Suomessa kirjaimen Ы ääntäminen vastaa lähempänä suomen i:tä kuin y:tä.
Ь
Ь on kyrillinen kirjain. Se sisältyy bulgarian, marin, ukrainan, valkovenäjän ja venäjän aakkosiin. Myös jakuutin kielessä sitä käytetään, mutta vain venäjästä lainatuissa sanoissa. Venäjän kielessä sillä on nimi "jerj", mutta sitä myös kutsutaan "pehmeäksi merkiksi" (, [ˈmʲæçkʲə: ˈznak]). Sen tehtävänä on osoittaa, että sitä edeltävä konsonantti äännetään liudentuneena.
Э
Э on kyrillinen kirjain. Se sisältyy jakuutin, marin, valkovenäjän ja venäjän aakkosiin.
Э ääntyy tavallisesti vokaalina /ɛ/ tai /e/. Sen äännearvo on marissa /e/, valkovenäjässä /ɛ/ ja venäjässä /ɛ/ tai /e/.
Я
Я on kyrillinen kirjain. Se sisältyy bulgarian, jakuutin, marin, ukrainan, valkovenäjän ja venäjän aakkosiin. Kirjaimen translitteraatiovastineita ovat ja (SFS 4900) ja â (ISO 9:1995).
Я on syntynyt kahden muinaisen kyrillisen kirjaimen yhdistyessä. Toinen näistä on ІА, joka on kirjainten І ja А ligatuuri ja on ollut äänteen /ja/ merkki, ja toinen kirjain on Ѧ. Ajan myötä kirjainten ІА ja Ѧ foneettinen ero hävisi ja kumpikin niistä korvattiin kirjaimella Я Pietari Suuren vuonna 1708 käyttöön ottamassa kyrillisessä kirjaimistossa.
Я ääntyy tavallisesti vokaalina /a/, /ja/ tai /jʌ/. Sen äännearvo on bulgariassa /a/ tai /ja/, marissa /a/, ukrainassa /jʌ/, valkovenäjässä /ja/ ja venäjässä /a/ tai /ja/. Venäjässä painottomassa tavussa sanan alussa ja konsonantin jälkeen я äänetään i:n suuntaan. Esimerkiksi sanoissa язык ("jizik" = kieli) ja прямой ("primoi" = suora). Suomensukuisissa kielissä Я käytetään korvaamaan ä -äännettä.
Ю
Ю on kyrillinen kirjain. Se sisältyy bulgarian, jakuutin, marin, ukrainan, valkovenäjän ja venäjän aakkosiin. Jakuutin kielessä se tosin esiintyy vain venäjän kielestä lainatuissa sanoissa.
Ю ääntyy tavallisesti vokaalina /u/ tai /ju/. Sen äännearvo on bulgariassa /u/ tai /ju/, marissa /u/, ukrainassa /ju/, valkovenäjässä /ju/.
Venäjässä Ю ääntyy sanan alussa ja vokaalin jälkeen /ju/. Konsonantin jälkeen kuten /u/ (pehmeä).
Esim. Юрий (Jurij), Союз (sojuz) sekä костюм (kostum, j kuuluu heikkona).
Suomalaisissa nimeissä Y korvataan venäjäksi Ю. Esim. Юлёярви (Ylöjärvi), Ювяскюля (Jyväskylä) ja Новости ЮЛЕ (Yle Novosti).
Kurmanbek Bakijev
Kurmanbek Salijevitš Bakijev (Курманбек Салиевич Бакиев, s. 1. elokuuta 1949) oli Kirgisian presidentti 2005–2010. Hän nousi valtaan heinäkuussa 2005 järjestetyissä vaaleissa. Sitä ennen hän oli ehtinyt toimia maan väliaikaisena presidenttinä ja pääministerinä vallankumouksen vietyä Askar Akajevin pois vallasta 24. maaliskuuta 2005.
Bakijev on "Kirgisian kansanliike" -puolueen johtaja ja toimi Chuyn alueen johtajana huhtikuun 1997 ja joulukuun 2000 välisenä aikana sekä pääministerinä 21. joulukuuta 2000 – 22. toukokuuta 2002. Hän joutui eromaan kun poliisi ampui viisi mielenosoittajaa eteläisessä Aksyssa.
Bakijev nousi presidentiksi kun entinen presidentti Akajav syrjäytettiin maaliskuun 2005 levottomuuksissa, joille annettiin nimi ”tulppaanivallankumous”, ja hän lähti maanpakoon. Vaaleissa Bakijev sai lähes 90 % äänistä. Marraskuussa 2006 häntä vastaan protestoitiin, koska Bakijev ei toteuttanut lupaamaansa vallan siirtoa presidentiltä parlamentille.
Bakijev valittiin uudelle kaudelle 23. heinäkuuta 2009 järjestetyssä vaalissa. Hän sai virallisten tulosten mukaan 85 % äänistä. ETYJ:in mukaan vaaleissa oli monia epäselvyyksiä.
Myöhemmin Bakijevia syytettiin sukulaisten nimittämisestä valtion virkoihin ja poikansa asettamisesta maan talouskehitysviraston johtoon. Bakijevin veljistä Žanybek Bakijev oli tiedustelupalvelun johtaja. Maksim Bakijevin puolestaan uskotaan olevan Minacorp-yhtiön pääomistaja. Yhtiöllä on yksinoikeus toimittaa lentobensiiniä Yhdysvaltain Manasin tukikohtaan. Sopimuksen arvo on yli 200 miljoonaa vuodessa. Venäjä myi bensiiniä Kirgisiaan alennushintaan, mutta sitä myytiin sekä Manasiin että Venäjän tukikohtaan Kantiin markkinahinnalla.
Huhtikuussa 2010 Talasin kaupungissa syntyi mielenosoituksia, jotka muuttuivat seuraavana päivänä väkivaltaisiksi. Muun muassa maan sisäministerin kerrottiin kuolleen, tai hän jäi mielenosoittajien vangiksi. Maan pääkaupungissa vallattiin parlamenttitalo ja presidentinpalatsin valtausta yritettiin. Poliisi ampui mielenosoittajia. 15. päivä Bakijev jätti eroilmoituksensa ja pakeni maasta Kazakstaniin. 20. huhtikuuta 2010 Valko-Venäjän presidentti Aljaksandr Lukašenka kertoi puheessaan Bakijevin saapuneen perheineen maanantai-iltana Minskiin ja nauttivan valtion ja hänen henkilökohtaista suojeluaan.