hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Adèle (Vexin)
Adèle de France (1160–1221) oli Ranskan kuninkaan Ludvig VII:n tytär.
Hänen äitinsä, Kastilian Constance kuoli synnyttäessään häntä lokakuussa 1160.
Jo lapsena, vuonna 1169 solmitun Montmirail'n rauhan yhteydessä Adèle kihlattiin Englannin prinssille Rikhardille, joka oli Henrik II:n ja Aliénor Akvitanialaisen toinen poika ja myöhempi kuningas Rikhard II:n Leijonamieli. Kihlauksen seurauksena Adèle lähetettiin Englantiin Henrik II:n toivomuksesta. Näin hän sai hallintaansa poikansa kihlatun läänitykset Aumalen ja Eun kreivikunnat, jotka olivat nuoren morsiamen myötäjäiset. Tuona aikana Englannissa ja eritoten Ranskassa liikkui paljon erinomaisen epäluotettavia huhuja ja pilkkapuheita, joiden mukaan Henrik II otti Adèlen rakastajattarekseen heti kun tämä oli riittävän vanha ja viivytti tarkoituksella tämän tähden avioliittoa poikansa ja Adèlen välillä. Lisäksi juoruttiin, että Adèlella olisi ollut lapsi appensa Henrik II:n kanssa.
Vuonna 1174 paavi Aleksanteri III puuttui asiaan ja pannaanjulistuksen uhalla vaati sovitun avioliiton toteuttamista. Ivryn rauhalla 21. syyskuuta 1174 Henrik II uudistikin Ludvig VII:lle lupauksensa nuorten välisestä liitosta. Nyt myötäjäisiin lisättiin Berryn herttuakunta. Henrik II uudisti lupauksensa pikaisesta avioliitosta vielä joulukuussa 1183 ja laskiaisena 1186, mutta ei kuitenkaan pitänyt lupaustaan.
Kun kuningas Henrik II kuoli 6. kesäkuuta 1189, niin Adèlen pitkäaikaisesta kihlatusta Rikhardista tuli hallitsija. Rikhard kutsui Adèlen Roueniin helmikuussa vuonna 1190, mutta jo seuraavana vuonna 1191 hän ilmoitti Ranskan Filip Augustukselle, että hänen ja Adèlen kihlaus olisi päättynyt ja syyksi hän ilmoitti juuri tuon kihlattunsa huhujen mukaisen suhteen isäänsä ja heidän yhteisen lapsensa. Tosiasissa purkamisen syyt löytyvät Rikhardin omasta seksuaalisesta suuntautumisesta. Tämän ilmoituksen jälkeen Adèle palasi takaisin Ranskaan.
Adèlen veli Ranskan kuningas Filip Augustus, tuntien erinomaisesti Rikhardin mieltymykset, tarjosi tämän jälkeen sisartaan puolisoksi Rikhardin nuoremmalle veljelle Juhanalle vuonna 1192. Tällöin kuitenkin Juhanan äiti, herttuatar Aliénor Akvitanialainen puuttui asiaan ja pani avioitumispuheille pisteen. Adèle kuitenkin avioitui 20. elokuuta 1195 Ponthieun kreivin "Guillaume III:n Talvasin" kanssa. Myötäjäisinään Adèle vei avioliittoon Eun ja Arquesin kreivikunnat ja 5000 markan lainan. Pariskunta sai kolme lasta:
Adèle oli elossa vielä 28. heinäkuuta 1218. Sen jälkeiseltä ajalta hänestä ei löydy merkintöjä asiakirjoista muita tietoja kuin hänen kuolinvuotensa.
Sangeang
Sangeang on saari Pienillä Sundasaarilla Indonesiassa. Se sijaitsee Sumbawasta pohjoiseen. Saari on 13 kilometriä leveä. Sangeang on muodustunut Gunung Api -tulivuoresta, joka on yksi Pienten Sundasaarten aktiivisimmista tulivuorista.
Navierin–Stokesin yhtälöt
Navierin–Stokesin yhtälöt on joukko yhtälöitä, jotka kuvaavat fluidien eli nesteiden ja kaasujen liikettä. Yhtälöt kertovat, että muutokset fluidiosasen liikemäärässä johtuvat paineen ja fluidin sisäisten viskoosien voimien (kitka) vaihtelusta. Navierin–Stokesin yhtälö on siis tasapainoyhtälö fluidiin vaikuttaville voimille. Yhtälöt on nimetty Claude-Louis Navierin ja George Gabriel Stokesin mukaan.
Yhtälöt ovat erittäin käyttökelpoisia monilla fysiikan osa-alueilla. Niitä voidaan käyttää muun muassa mallintamaan säätä, merivirtoja, nesteen virtausta putkessa tai ilman liikettä lentokoneen siiven ympärillä. Siksi niitä käytetään muun muassa autojen ja ilma-alusten muotoilun tai voimalaitosten suunnittelussa sekä saasteiden leviämisen arvioinnissa.
Navierin–Stokesin yhtälöt ovat differentiaaliyhtälöitä. Tämä tarkoittaa sitä, että toisin kuin algebralliset yhtälöt, jotka kuvaavat muuttujien kuten nopeuden ja paineen välisiä suhteita, nämä yhtälöt kuvaavat muuttujien muutosnopeuksien eli derivaattojen suhteita. Yksinkertaisimman muotonsa ne saavat ideaalifluidiin sovellettuina, jolloin viskoosit voimat ovat nollia. Nämä voimat johtuvat fluidin molekyylien vuorovaikutuksesta, ja niiden suuruus kuvaa, kuinka "paksua" fluidi on. Tällöin yhtälö kertoo, että kiihtyvyys (nopeuden muutosnopeus) on verrannollinen sisäisen paineen muutokseen.
Käytännössä kaikissa tapauksissa Navier–Stokes-yhtälöiden ratkaisut täytyy löytää numeerisesti tietokoneiden avulla.
Vaikka turbulenssi on mitä tavallisin arkipäivän ilmiö, turbulenssiongelmiin on äärimmäisen vaikea löytää ratkaisuja. Toukokuussa 2000 Clay-instituutti (Clay Mathematics Institute) listasi Navierin–Stokesin yhtälöt niiden seitsemän ratkaisemattoman ongelman joukkoon, joiden ratkaisusta on luvattu miljoona dollaria. Palkinnon saa se, joka kehittää merkittävästi tämän ilmiön selittävää matemaattista teoriaa. Kazakstanilaisen matemaatikko Mukhtarbay Otelbayevin artikkeli saattaa kehittää yhtälöitä niin pitkälle, että Clay-instituutti myöntää palkinnon hänelle. Artikkelin tarkastaminen on kesken.
Kokoonpuristumattoman fluidin Navierin–Stokesin yhtälöt karteesisessa koordinaatistossa voidaan esittää muodossa
missä formula_4, formula_5 ja formula_6 määrittelevät paikan koordinaatistossa, formula_7 formula_4-suuntainen, formula_9 formula_5-suuntainen ja formula_11 formula_6-suuntainen nopeuden komponentti, formula_13 fluidin tiheys ja formula_14 dynaaminen viskositeetti. Kokonaisderivaatat (ei osittais-) on tässä laskettu "liikettä seuraten", yksittäisen fluidipaketin näkökulmasta.
Tämä voidaan esittää kompaktimmin vektorimuodossa käyttäen nabla-operaattoria sekä lauseketta ns. kinemaattiselle viskositeetille formula_15:
tai lokaalin derivaatan ja advektio-operaattorin avulla esitettynä
missä formula_18 on virtausnopeus.
Sarangi
Sarangi on intialainen jousisoitin. Se on tyypillisesti noin 76 cm pitkä. Kaikista intialaisista soittimista sen äänen on sanottu muistuttavan eniten ihmisääntä. Soittimessa on yleensä kolme tai neljä soitettavaa kieltä ja kymmeniä ei-soitettavia resonanssikieliä. Sarangia käytetään pohjoisintialaisessa taidemusiikissa laulun säestämiseen, mutta soitinta käytetään nykyään myös sooloesityksiin, tunnetuimpana esittäjänä Ram Narayan.
Sarangi-soittimia on kahdenkokoisia, joista vain suurempaa käytetään konserttiesityksissä. Sarangia muistuttava yksinkertaisempi, kansanmusiikissa käytetty soitin, on nimeltään sarinda.
Richard Pryor
Richard Franklin Lennox Thomas Pryor III (1. joulukuuta 1940 Peoria, Illinois – 10. joulukuuta 2005 Encino, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen koomikko ja näyttelijä. Hän oli uransa aikana yksi arvostetuimpia koomikoita ja on innoittanut monia myöhempiä koomikoita, kuten Chris Rockia, Dave Chappellea ja Eddie Murphyä. Vuonna 2004 Pryor äänestettiin Comedy Central -televisiokanavan äänestyksessä kaikkien aikojen parhaimmaksi stand up -koomikoksi. Vuonna 2005 Pryor sijoittui kymmenenneksi Koomikoiden koomikko -äänestyksessä, jossa koomikot itse valitsivat keskuudestaan parhaimmat.
Pryorilla oli hankala lapsuus. Hän kasvoi bordellissa, jossa hänen isänsä oli sutenööri ja äitinsä prostituoitu. Kun hänen äitinsä hylkäsi hänet 10-vuotiaana, hänen isoäitinsä otti hänet hoiviinsa. Lisäksi lapsena häntä hyväksikäyttivät naapuri ja pappi.
Pryor oli tunnettu erittäin kovasta kielenkäytöstä ja ihonväriin liittyvistä vitseistä. Hän kiroili paljon ja käytti mustaihoisista nimitystä "nigger", tosin Pryor luopui jälkimmäisen sanan käytöstä käytyään Afrikassa vuonna 1979. Hän myös otti omasta elämästään tapahtumia ja kertoi niitä stand up -illoissa.
1980-luvulla Pryorin asema maailmanlaajuisena tähtenä sinetöitiin, kun hän teki arvokkaan sopimuksen Columbia Pictures -elokuvayhtiön kanssa ja esiintyi useissa komediaelokuvissa. Pryorin viimeiseksi elokuvarooliksi jäi pieni osa David Lynchin elokuvassa "Lost Highway".
Pryorilla diagnosoitiin MS-tauti vuonna 1986. Sairauden johdosta hän vähensi julkisia esiintymisiään. Hänen viimeiset stand up-esiintymisensä olivat vuonna 1992, ja niistä koostettiin filmi "…And It’s Deep Too!" Pryor kuoli sydänkohtaukseen 65-vuotiaana.
Gustave Doré
Paul Gustave Doré (6. tammikuuta 1832 Strasbourg – 23. tammikuuta 1883 Pariisi) oli ranskalainen taiteilija, kaivertaja ja kuvittaja.
Saksalainen kirjailija Walter Moers on kirjoittanut kirjan "Hurja matka halki yön" Dorén töiden pohjalta.
Doré syntyi Strasbourgissa Ranskassa ja julkaisi ensimmäisen kuvitetun tarinansa 15-vuotiaana. Hänestä tuli kirjojen kuvittaja, ja hän sai töikseen kuvittaa muun muassa François Rabelais’n, Honoré de Balzacin ja Danten teoksia.
Vuonna 1853 häntä pyydettiin kuvittamaan lordi Byronin töitä. Tämän jälkeen hän sai Englannista lisää tilaustöitä, ja hän kuvitti esimerkiksi englantilaisen Raamatun, josta tuli suuri menestys (1865). Vuonna 1867 Dorélla oli suuri näyttely Lontoossa, ja sen jälkeen perustettiin New Bond Streetille Dorén galleria.
Vuonna 1869 Doré alkoi yhdessä Blanchard Jerroldin kanssa tehdä kattavaa kuvateosta Lontoosta. "London: A Pilgrimage" julkaistiin vuonna 1872. Satakahdeksankymmentä kaiverrusta sisältänyt kirja oli taloudellinen menestys Dorélle, vaikka kriitikot eivät siitä pitäneetkään.
Lontoon kuvien jälkeen Doré sai töitä myös muilta brittikustantajilta. Hänen myöhempiä töitään ovat muun muassa John Miltonin "Kadotettu paratiisi" ja Danten "Jumalainen näytelmä". Dorén töitä julkaistiin myös "Illustrated London News" -nimisessä lehdessä. Hän jatkoi kirjojen kuvittamista aina kuolemaansa saakka.
Enemmän kuin mikään muu ovat Dorén piirrokset 1800-luvun jälkipuoliskolta muovanneet ihmisten mielikuvia Raamatun henkilöistä ja paikoista.
Tama (soitin)
Tama, "puhuva rumpu", on länsiafrikkalaisesta griottien musiikkiperinteestä peräisin oleva rumpu, jonka historiaa voidaan jäljittää 700-luvun Ghanan kuningaskuntaan asti.
Soittaja muuntelee "taman" sävelkorkeutta kiristämällä ja löystämällä rummun nyöritystä.
Heikki Määttänen
Heikki Määttänen () oli suomalainen näyttelijä. Vuodesta 1982 lähtien hänen työpaikkansa oli Radioteatteri, jonka kuunnelmissa hän näytteli aina kuolemaansa saakka. Hän työskenteli jo sitä ennen 1970–1974 freelancerina sekä Kotkassa että Helsingissä.
Määttänen esiintyi myös elokuvissa. Hänen ääninäyttelemiään piirroshahmoja ovat muun muassa tohtori Sykerö, "Matka maailman ympäri" -piirrossarjan "Willy Fog 2", Transfer, "Sherlock Koiran" Moriarty, "Vili Vilperi", "Muumi-joulukalenterin" Nuuskamuikkunen ja viidakkovekara Juuso. Hänen ääninäyttelemiään nukkehahmoja ovat esimerkiksi "Nalle Luppakorvan" usea rooli (muun muassa nimihahmo Nalle Luppakorva) sekä "Eläinten maailma" -ohjelman Hasu-haisunäätä ja "Joonas"-animaatiosarjan kertoja. Hän näytteli myös "Iltalypsy"-ohjelman uutisankkuria Mika Wirtaa.
Heikki Määttänen näytteli 1970-luvun alussa Kotkan kaupunginteatterissa Jouko Turkan ohjaamissa näytelmissä
Lokakuussa 1998 Määttäsellä todettiin keuhkosyöpä, joka luultavasti aiheutui hänen vuosia kestäneestä tupakoinnistaan. Määttänen piti työstään niin paljon, että hän palasi töihin vain kuukauden jälkeen hänelle annetusta kolmikuukautisesta sairauslomasta. Määttäsen mukaan työ piti ajatukset poissa ikävästä. Määttänen puhui sairaudestaan muun muassa "Inhimillinen tekijä" -haastatteluohjelmassa 4. heinäkuuta 2000. Hän näytteli myös suositussa "Raid"-televisiosarjassa, jossa myös hänen roolihahmonsa, vasikka Suvela, sairasti syöpää.
Määttänen oli aviossa kaksi kertaa. Määttänen asui loppuaikoinaan Mäntsälässä. Hän kuoli 2002 Helsingissä.
Määttäsen samanniminen isä Heikki Määttänen toimi jatkosodan aikana kaukopartiomiehenä. Sodan jälkeen hän teki länsivaltojen toimeksiannosta tiedusteluretkiä Neuvostoliiton alueelle (Operaatio Uppsala), ja eräällä tällaisella retkellä hän katosi toukokuussa 1950.
Kargopolin piiri
Kargopolin piiri () on paikallinen itsehallintoalue Arkangelin alueella Venäjällä. Alueen lounaisosassa sijaitsevan piirin pinta-ala on 10 130 neliökilometriä. Asukkaita on 20 300 henkeä (vuonna 2009).
Vuonna 1929 perustetun piirin hallinnollinen keskus on Kargopolin kaupunki. Lisäksi siihen kuuluu 5 maalaiskuntaa:
Kargopol oli 1400–1600-luvuilla tärkeä kauppakaupunki Keski-Venäjän ja Vienanmeren välisellä reitillä. 1500–1600-luvuilla se toimi myös Venäjän pohjoisena rajalinnoituksena. 1600-luvulla kaupunki oli koko Äänisjoen seudun käsittäneen hallintoalueen keskus. Kaupungissa ja piirin maalaiskylissä on lukuisia rakennustaiteen muistomerkkejä. Seutu on tunnettu myös omaperäisestä käsityötaiteestaan.
Autovakuutus
Autovakuutus (ns. kaskovakuutus) on vapaaehtoinen vakuutus, joka korvaa auton (tai muun ajoneuvon) vahinkoja. Pakollinen liikennevakuutus korvaa henkilövahinkoja ja syyttömän osapuolen ajoneuvon vahingot. Kaskovakuutuksia on eri laajuuksisia, joita useimmiten nimitetään osa-, iso- ja superkaskoiksi. Nimitykset ja sisällöt vaihtelevat yhtiökohtaisesti.
Autovakuutuksille tyypillistä on vahinkojen vaikutus vakuutusmaksuun eli niin sanottu bonus-malus -järjestelmä. Vahingottomista vuosista saa "bonusta" eli alennusta. Vastaavasti vakuutuksesta korvattu vahinko laskee bonuksen määrää (malus), usein noin 15 %-yksikköä vakuutustapahtumaa kohden. Useimmissa vakuutuksissa korvauksesta vähennetään tietty omavastuu (vaihtelee yhtiö- ja vakuutussopimuskohtaisesti - sovittavissa vakuutusta otettaessa).
Osakasko on voimassa vain Pohjoismaissa (pois lukien Islanti).
Isokaskoon kuuluu yllä mainittujen lisäksi:
Yllä mainittujen lisäksi superkaskoon kuuluu usein:
Vakuutusten sisällöt ja ehdot vaihtelevat vakuutusyhtiöittäin.
Englantilainen vakuutusyhtiö Adrian Flux alkoi ensimmäisenä maailmassa vakuuttaa kuljettajattomia autoja kesällä 2016. Vakuutukset ovat halvempia kuin normaalit vakuutukset.
Luettelo tunnetuista itsemurhan tehneistä
Tähän luetteloon on koottu itsemurhaan kuolleita tunnettuja ihmisiä. Suluissa synnyin- ja kuolinvuosi.
Source SDK
Source SDK (sanoista Source Development Kit) on Valve Corporationin kehittämä valikoima ohjelmia, joita käytetään "Half-Life 2" -modifikaatioiden luomiseen. Ohjelmalla voi luoda Source-pohjaisiin peleihin myös karttoja. Sitä voi myös käyttää uuden pelin luomisessa Source-pelimoottorille. Source SDK on kaikkien Steamin käyttäjien ladattavissa ilmaiseksi.
Source SDK sisältää ohjelmia karttojen, hahmomallien ja modien luontiin.Seuraavat ohjelmat ovat saatavilla lataamalla Source SDK:hon Steamistä.
William Gilbert
William Gilbert (tai Gilberd; 1544–1603) oli englantilainen fyysikko ja lääkäri, joka tutki sähköä ja magnetismia. Hän esitti ensimmäisenä teorian Maan magneettikentästä.
Hänen elämäntyönsä oli 18 vuoden magnetismin alalla suoritettujen kokeiden tuloksena syntynyt teos "De Magnete", jossa hän käsitteli laajalti magneettisia ilmiöitä. Gilbert kehitti myös lukuisia menetelmiä tuottaa ja voimistaa sähköä.
Gilbert syntyi Englannin Colchesterissa Lontoon lähellä vuonna 1544. Hän ryhtyi opiskelemaan matematiikkaa vuonna 1550 ja hänestä tuli lääketieteellisen koulun matematiikan opettaja vuonna 1564. Gilbert valmistui Cambridgen yliopistosta lääkäriksi vuonna 1569. Lääketieteen ohella hän teki kokeita kemian, sekä magnetismin ja sähkön alalla. Hänestä tuli Royal College of Physiciansin johtaja, ja vuonna 1600 hänestä tuli kuningatar Elisabet I:n hovilääkäri. Toimi ei kestänyt kauan, sillä kuningatar kuoli maaliskuussa vuonna 1603. William Gilbert kuoli itse saman vuoden marraskuussa ruttoepidemian aikana.
Gilbert käytti aikansa pohtimalla ja tutkimalla fysikaalisia kysymyksiä ja kirjoittamalla kuuluisan kirjansa "De Magnete", joka julkaistiin vuonna 1600. Teos oli 18 vuoden työn tulos. "De Magnete" oli tärkeä teos tieteellisten menetelmien kehityksen kannalta, ja siitä saivat vaikutteita muun muassa Galileo Galilei ja Johannes Kepler.
Kuusiosaisen teoksen ensimmäinen osa käsitteli yleistä tietoa magnetismista ja loput viisi osaa käsittelivät magnetismin aiheuttamia ilmiöitä; vetovoimaa, kompassineulan suuntautumista, deklinaatiota, inklinaatiota ja kiertoliikettä.
Teoksessaan Gilbert esitti teorian, jonka mukaan kompassin neula osoittaa pohjoiseen, koska Maa itse on magneettinen. Hän tutki myös hankaussähköä ja otti ensimmäisenä käyttöön sähköä tarkoittavan termin "electricitas", joka juontuu kreikan sanasta "electron" eli meripihka ja josta monien kielien sähköä tarkoittavat sanat johtuvat. Hänen kokeensa osoittivat, että meripihkan lisäksi monet muutkin aineet kuten lasi, timantti, kovettuneet hartsit, rikki ja sinettilakka tulivat hankaamalla sähköisiksi eli niihin latautuu staattista sähköä, esimerkiksi metallit sitä vastoin eivät.
Gilbert esitti, että sähkö ja magnetismi olivat eri asioita, eikä niillä ollut toistensa kanssa tekemistä. Tämän tiedon osoitti kuitenkin Hans Christian Ørsted vääräksi kaksisataa vuotta myöhemmin.
Umm Kulthum
Umm Kulthum (arabiaksi أم كلثوم, monia siirtokirjoitusasuja: Oum Kalthoum, Oum Kalsoum, Oum Kalthum, Omm Kolsoum, Umm Kolthoum, Om Kolthom ym.) n. 4. toukokuuta 1904 - 3. helmikuuta 1975) oli egyptiläinen laulaja, lauluntekijä ja elokuvanäyttelijä. Hän lauloi arabiaksi. Kulthum oli erittäin suosittu kotimaassaan Egyptissä ja muissa arabimaissa.
Kulthumin perhe muutti 1922 Kairoon, jotta lahjakkaalle tytölle löytyisi parempia mahdollisuuksia. 1920-luvun lopulta lähtien hän oli Egyptin suosituin laulaja, ja vuodesta 1937 miltei kuolemaansa asti hän antoi joka kuukausi suoran radiokonsertin, joka tavoitti miljoonia kuulijoita. Legendanomaiseksi kasvanutta tunnettuutta lisäsi hänen laaja levytystuotantonsa. Kulthumin ohjelmisto ulottui klassisista ja uskonnollisista arabialaislauluista kansanomaisempiin ja viihteellisempiin numeroihin.
Kulthum syntyi Tamay-al-Zahayrassa. Hänen syntymäpäivästään ei ole täyttä varmuutta. Kulthumin musikaalinen lahjakkuus tuli ilmi jo nuorella iällä. 23-vuotiaana hän muutti Kairoon, jossa tunnettu runoilija Ahmed Rami teki hänelle laulutekstejä ja tutustutti hänet ranskalaiseen kirjallisuuteen, jota itse oli opiskellut Pariisin Sorbonnessa. 1930-luvulla Kulthum lauloi Ramin tekstejä luutunsoittajan ja säveltäjä Mohamed el Kasabjin kanssa kokoonpanossa, johon Lähi-idän soittimien lisäksi kuului länsimaisia instrumentteja kuten sello ja kontrabasso. Kulthum teki ensimmäisen laajan kiertueensa vuonna 1932, jolloin hän esiintyi muun muassa Damaskoksessa, Bagdadissa, Beirutissa ja Tripolissa.
Terveysongelmat vaivasivat Kulthumia 1930-luvulla ja 1950-luvun alkupuolella. Vuonna 1955 hän kykeni jatkamaan uraansa ja aloitti yhteistyön säveltäjä Muhammad Abd al-Wahhabin kanssa, jonka kirjoittamien kymmenen laulun joukkoon kuului Kulthumin suosituin laulu ”Inta umri”.
Vuonna 1967 Kulthumilla todettiin munuaistulehdus, johon hän menehtyi helmikuussa 1975. Miljoonat ihmiset seurasivat Kairossa suuren suosikkinsa hautajaisia. Viimeisen konserttinsa Kulthum piti joulukuussa 1972, mitä seurasivat viimeiset levytyssessiot maaliskuussa 1973.
Kuutiojuuri
Luvun "x" kuutiojuuri (merkitään formula_1 tai x) on luku "a" niin, että "a" korotettuna kolmanteen potenssiin on "x". Esimerkiksi luvun formula_2 kuutiojuuri on
sillä formula_4
Kuutioluku on kokonaisluku, jonka kuutiojuuri on myös kokonaisluku.
Jos kuution tilavuus "V" tunnetaan, kuution särmän pituus on tämän tilavuuden kuutiojuuri,
Mariner 10
Mariner 10 oli Yhdysvaltain avaruusjärjestö NASAn miehittämätön luotain, joka laukaistiin 3. marraskuuta 1973 tutkimaan pääasiassa Merkuriuksen pinnan ja ilmakehän piirteitä ja näiden planeettojen fyysisiä ominaisuuksia, mutta se suoritti ohilennon myös Venuksen kautta. Se laukaistiin suunnilleen kaksi vuotta NASAn Mariner 9 -luotaimen jälkeen ja oli viimeinen alus koko Mariner-ohjelmassa, joskin Voyager-luotainten alkuperäiset nimet olivat Mariner 11 ja 12. Mariner 10 oli ensimmäinen avaruusluotain, joka käytti toisen planeetan painovoimaa hyväkseen kiihdyttäessään vauhtiaan.
Mariner 10 lensi Venuksen ohi 5. helmikuuta 1974 lähimmillään 5 768 kilometrin etäisyydeltä. Luotain onnistui ottamaan planeetasta yhteensä 4 165 kuvaa, minkä jälkeen luotain käytti Venuksen painovoimaa avukseen suunnatessaan kohti Merkuriusta.
Luotain saavutti Merkuriuksen 29. maaliskuuta 1974 lentäen lähimmillään 703 kilometrin etäisyydeltä planeetasta. Lentonsa aikana Mariner 10 lensi Merkuriuksen ohi yhteensä kolme kertaa, joiden aikana se onnistui kartoittamaan noin 45 % planeetan pinnasta ja selvittämään sen yö- ja päivälämpötilat. Seuraavan kerran luotain kohtasi Merkuriuksen 21. syyskuuta 1974 48 069 kilometrin etäisyydeltä ja jälleen kolmannen ja viimeisen kerran 16. maaliskuuta 1975 327 kilometrin korkeudelta. Yhteys avaruusluotaimeen katkaistiin 24. maaliskuuta 1975.
Mies, jonka minulle annoit
Mies, jonka minulle annoit ("The Country Girl") on mustavalkoinen klassikkoelokuva vuodelta 1954. Se perustuu arvostetun Clifford Odetsin näytelmään. Elokuvan ohjasi George Seaton. Elokuvassa esiintyy kolme aikansa suurta elokuvatähteä: Bing Crosby, Grace Kelly ja William Holden.
Elokuva voitti aikoinaan kaksi Oscaria: parhaasta näispääosasta (Grace Kelly) ja parhaasta käsikirjoituksesta. Lisäksi se oli ehdolla mm. parhaaksi elokuvaksi.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Country Girlin" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Bing Crosby on Frank Elgin, alkoholisoitunut entinen laulaja ja näyttelijä joka haluaa takaisin parrasvaloihin, William Holden on Bernie Dodd, teatteriohjaaja joka haluaa Frankin uuteen Broadwayn näytelmäänsä. Grace Kelly taas on Georgie Elgin, Frankin vaimo joka yrittää saada miehensä pystyyn jälleen. Näytelmästä tulee kivikkoinen kokemus kaikille ja Bernie luulee että kaikki ongelmat johtuvat Frankin vaimon omistushalusta, kuten Frank Bernielle uskottelee. Lopulta totuus käy kuitenkin ilmi ja lopulta Bernie ja Georgie huomaavat olevansa rakastuneet toisiinsa ja heidän on tehtävä raskaita valintoja.
Paul Hindemith
Paul Hindemith (16. marraskuuta 1895 – 28. joulukuuta 1963) oli saksalainen säveltäjä, alttoviulisti, opettaja, teoreetikko ja kapellimestari.
Hindemith syntyi Hanaussa ja opetteli lapsena soittamaan viulua. Myöhemmin hän opiskeli konservatoriossa orkesterin johtamista, sävellystä ja viulun soittoa Arnold Mendelssohnin ja Bernhard Seklesin johdolla. Vuosina 1915–1923 Hindemith johti oopperaorkesteria Frankfurtissa. Vuodesta 1927 lähtien hän opetti sävellystä Berliinissä. Vuonna 1929 hän perusti Amar Quartetin, jossa hän itse soitti alttoviulua. 1930-luvun lopulla Hindemith teki lukuisia matkoja Yhdysvaltoihin, jossa hän esiintyi alttoviulistina ja viola d’amoren soittajana.
Adolf Hitlerin valtaantulon 1933 jälkeen Hindemith poistui Saksasta, koska natsit leimasivat hänen musiikkinsa ”epäsaksalaiseksi”. Hän oli perustamassa Turkkiin Ankaran musiikkikorkeakoulua ja vuonna 1940 hän muutti Yhdysvaltoihin, jossa toimi Yalen yliopistossa sävellyksen opettajana.. Hän sai Yhdysvaltain kansalaisuuden vuonna 1946, mutta palasi Eurooppaan vuonna 1953. Hindemith kuoli haimatulehdukseen vuonna 1963 Frankfurt am Mainissa.
Hindemithin tuotantoon kuuluu muun muassa oopperoita ja "Kammermusik"-sävellyssarja. Säveltäjänä hän etääntyi jälkiromantiikan paatoksellisuudesta. Hän loi käsitteen käyttömusiikki ().
Paul Hindemith vieraili Suomessa vuonna 1955 johtamassa eräitä sävellyksiään ja vastaanotti Wihurin kansainvälisten palkintojen rahaston hänelle myöntämän Sibelius-palkinnon.
Mariner 8
Mariner 8, oikeammin Mariner-H, oli yhdessä Mariner 9:n kanssa osa "Mariner Mars 71" -projektia. Sen tarkoitus oli lähettää kuvia ja tietoa Marsia kiertävältä radalta.
Mariner 8:n kantoraketti Atlas-Centaur laukaistiin 8. toukokuuta 1971, mutta laukaisu epäonnistui ja raketti syöksyi lopulta Atlantin valtamereen noin 560 km pohjoiseen Puerto Ricosta.
Sen sisaralus Mariner 9 kuitenkin onnistui tavoitteessa ja kartoitti 70% Marsin pinnasta.
Bridget Jones
Bridget Jones on englantilaisen kirjailijan Helen Fieldingin luoma kuvitteellinen henkilö. Tarina on ikään kuin Jane Austenin "Ylpeyden ja ennakkoluulon" nykyaikaistettu versio. Fielding on kirjoittanut Bridget Jonesista kolme kirjaa: "Bridget Jones – Elämäni sinkkuna," "Bridget Jones: Elämä jatkuu" ja "Bridget Jones – Mad about the boy".
Fielding julkaisi päiväkirjan muotoon kirjoitettuja "Bridget Jones" -tarinoita alun perin englantilaisessa "The Independent" -sanomalehdessä ja myöhemmin myös "The Daily Telegraphissa".
Tarinoissa kuvattiin Lontoossa asuvan kolmikymppisen sinkkunaisen Bridget Jonesin elämää ja tämän ystäväpiiriä ja perhettä jatkuvissa taisteluissa rakkauselämän ja arkihuolien keskellä 1990-luvulla. Humoristiset tarinat kuvasivat naisten ulkonäköpaineita Lontoon trendien ja "Cosmopolitan"-lehden muotivinkkien paineessa.
Tarinoiden pohjalta on tehty myös kolme elokuvaa, joiden pääosassa on Renée Zellweger. "Bridget Jones – elämäni sinkkuna" sai ensi-iltansa 2001 ja "" vuonna 2004. Yli vuosikymmenen tauon jälkeen kolmas elokuva "Bridget Jones’s Baby" sai ensi-iltansa vuonna 2016.
Juuri (laskutoimitus)
Matematiikassa "n." juuri luvusta "x" tarkoittaa lukua, jonka "n." potenssi on x. Luvun "x" n. juuri merkitään muodossa
formula_1,
missä "n" on luonnollinen luku. Edellä mainitussa juuressa luku "x" on "juurrettava".
On muistettava tehdä ero juurioperaattorin käyttöön laskutoimituksena ja lukuna. Lukuna juurioperaation notaatio on sovittu tarkoittavan aina vain positiivista arvoa, esimerkiksi formula_2 on positiivinen irrationaaliluku.
Nollan juuri on nolla kaikilla luvun "n" arvoilla.
Pariton juuri voidaan määritellä kaikille reaaliluvuille siten, että saadaan tasan yksi ratkaisu, eli juuren otto on bijektiivinen funktio.
Jos otetaan parillinen juuri positiivisesta reaaliluvusta, saadaan kaksi mahdollista tulosta: negatiivinen ja positiivinen. Esimerkiksi 4. juuri luvusta 81 voi saada vastaukseksi 3 tai −3, eli formula_3
Kun juuri "n" on luonnollinen luku, pätevät seuraavat laskutoimitukset:
missä "a" ja "b" ovat positiivisia reaalilukuja.
Kompleksilukujen joukossa yhtälöllä
formula_7
on aina "n" kappaletta ratkaisuja, kun "q" on mielivaltainen kompleksiluku (≠0). Kun "q" on 1, sanotaan näitä ratkaisuja "n".nsiksi yksikköjuuriksi, ja ne muodostavat kompleksitason yksikköympyrän sisään säännöllisen "n"-kulmion, jossa yhtenä kärkipisteenä on 1.
Pelkästään edellä olevan yhtälön perusteella ei kompleksiluvun juurta siis voida määritellä yksikäsitteisesti funktioksi. Näin voidaan kuitenkin tehdä poistamalla kompleksitasosta seuraavanlainen joukko "S":
Potenssin käänteisfunktio voidaan määritellä alueessa formula_9 "n":llä eri tavalla. Bijektio voidaan saada aikaan kompleksitason alueesta, joka sisältää n:nnen osan pisteistä, koko kompleksitasoon, mutta kuvauksesta ei tule jatkuvaa.
Mariner 9
Mariner 9 oli amerikkalainen avaruusluotain, joka kartoitti kuvaamalla Marsin pinnan, ja paljasti pinnalta aavikoita, kraattereita, kuivuneita joen uomia ja suuria tulivuoria. Löytyi myös syvä, 4 000 kilometrin pituinen rotko, Valles Marineris, Marinerin laakso.
Mariner 9 laukaistiin kohti Marsia 30. toukokuuta 1971 ja se saavutti planeetan 14. marraskuuta samana vuonna, jolloin siitä tuli ensimmäinen ihmisen tekemä toista planeettaa kiertävä avaruuslaite.
Kun Mariner 9 saapui Marsin kiertoradalle 167 päivän lennon jälkeen se poltti jarrurakettiaan 15 minuuttia 23 sekuntia. Se asettui ensin radalle, jonka kiertoaika oli 12 tuntia, 34 minuuttia, ja lähin piste 1 398 kilometriä.
Mariner 9:n nimi oli oikeammin Mariner-I. Se oli yhdessä Mariner 8:n kanssa osa "Mariner Mars 71" -projektia. Mariner 9 laukaistiin Atlas-Centaur SLV-3C-raketilla. Mariner 9 oli venäläisiin Mars-luotaimiin verrattuna kevyt, se painoi vain 588,8 kg. Se muistutti aikaisempia Mariner 6 ja 7 -luotaimia, mutta oli painavampi kuin nämä yhteensä, koska tarvitsi enemmän polttoainetta jarrutukseen Marsin kiertoradalle ja siellä tapahtuviin radan muutoksiin.
Luotaimen tarkoituksena oli muun muassa kartoittaa 70 % Marsin pinnasta noin 100 metrin – kilometrin tarkkuudella, ja toimia 90 vuorokautta. 22. syyskuuta Noachisin alueella Marsin pinnalla alkoi pölymyrsky, joka pian laajeni koko planeetan peittäväksi. Niinpä amerikkalaiset ohjelmoivat Marinerin viivyttämään kuvausta kuuden viikon ajan pölyn laskeutumiseen asti. Marras-joulukuussa myrsky laantui hiljalleen. Tällöin pinnalta erottui vain kirkas etelänavan jäätikkö, ja neljä korkeaa vuorta.
349 vuorokauden jälkeen Mariner oli lähettänyt Maahan 7 329 kuvaa, jotka kattoivat 80 % Marsin pinnasta. Se oli ylittänyt tutkijoiden odotukset. Marinerin kuvissa näkyi hiekkadyynien peittämiä kraattereita. Suurin kraatteri Marsissa on 2 000 kilometrin läpimittainen Hellas Planitia. Niistä löytyi myös suuria pinnanmuotoja, muun muassa valtava kanjoni nimeltä Valles Marineris. Lisäksi samalta seudulta löytyi neljä suurta sammunutta tulivuorta. Niistä suurin on valtava Olympus Mons, joka on 25 kilometriä korkea ja läpimitaltaan 600 kilometriä. Kuvista paljastui myös muinaisten jokien uomia.
Napa-alueilta löytyi monia kerrostumia ja merkkejä tuulieroosiosta ja tuulen siirtelemästä hiekasta ja pölystä, säärintamia ja sumuja. Pienempiä pölymyrskyjä tuli ison jälkeen. Varsinkin pohjoisella pallonpuoliskolla näkyi vaihtelevia pilvimuodostelmia.
Kun Mariner 9:n ohjaussuihkujen polttoainekaasu loppui, se käännettiin pois päältä. Mariner 9 kiertää Marsia ainakin vuoteen 2022, jolloin se saapuu Marsin kaasukehään ja tuhoutuu kaasukehässä tai syöksyy Marsin pinnalle.
Merirosvopoukama
Merirosvopoukama () on Days of Wonderin ja Lautapelit.fin julkaisema lautapeli, jossa on tarkoitus nousta maineikkaammaksi merirosvoksi vuoden eli 12 pelikierroksen aikana. Mainetta voi niittää voittamalla taistelussa muita aluksia, kehuskelemalla tavernassa tekosillaan tai hautaamalla aarteita ja rahaa.
Jokaisella pelaajalla on pelissä käytössään laiva, jolla on neljä ominaisuutta: purjeet, miehistö, tykit ja runko. Purjeet määrittelevät sen kuka pääsee laivataisteluissa ampumaan ensimmäisenä (initiative), miehistön ja tykkien avulla taas ammutaan sen mukaan kumpaa on mukana vähemmän ja runko määrittelee rahdin maksimimäärän. Laivan ominaisuuksia voi parannella pelilaudan saarilla, mutta ne voivat myös kärsiä taisteluissa.
Jokainen pelikierros koostuu kuudesta eri vaiheesta.
Laarit
Laarit (lat. "lares") olivat roomalaisessa mytologiassa joko perheen esi-isiä, jotka auttoivat näitä sukulaisiaan uhrilahjoja vastaan, tai erillisiä jumalia, joilla ei ollut sukulaisuussiteitä talon asukkaisiin. Tällöin laarit usein kuvattiin tanssahtelevana nuorenaparina. Laarit olivat joka talon henkilökohtaisia jumalia, jotka "asuivat" omissa alttareissaan jossain talon sopessa.
Tärkeimpiä laareja olivat perheen suojelijoina toimineet laarit ("lares familiares"), joita kunnioitettiin kodeissa. Laarien kuvia säilytettiin joko atriumissa lieden vieressä tai erityisessä kaapissa ("lararium"). Teiden ja katujen risteyksissä palvottiin piirikuntien ja kaupungin kortteleiden laareja ("lares compitales"). Omat laarinsa olivat myös kaupungeilla ("lares publici") ja valtiolla ("lares praestites"). Laarien kanssa palvottiin keisari Augustuksen ajoista lähtien keisarin geniusta.
Denis D’Amour
Denis ”Piggy” D’Amour (24. syyskuuta 1959 – 26. elokuuta 2005) oli kanadalainen kitaristi, joka tuli tunnetuksi thrash metal -yhtye Voivodin kitaristina. Aiemmin hän oli toiminut myös Aut’chose-yhtyeessä.
D’Amour kuoli elokuussa 2005 paksusuolen syöpään, joka oli diagnosoitu aiemmin samana kesänä. Hän oli sairastunut kilpirauhassyöpään vuonna 1988, mutta toipunut siitä.
Kitarat
Vahvistimet
Efektit ja pedaalit
Lal Bahadur Shastri
Lal Bahadur Shastri (, 2. lokakuuta 1904 Mughalsarai – 11. tammikuuta 1966) oli intialainen poliitikko ja pääministeri vuosina 1964–1966. Hän osallistui merkittävällä panoksella Intian itsenäisyyskamppailuun.
Lal Bahadur syntyi Mughalsaraissa United Provincessa (nyk. Uttar Pradesh) ja osallistui Mahatma Gandhin väkivallattomaan vastarintaan vuonna 1921. Hän opiskeli Kashissa ja 1926 "Shastrin" arvon (tohtori). Shastri oli yhdeksän vuotta vankilassa, suurimman osa niistä osallistuessaan Satyagraha-liikkeeseen vuonna 1940.
Intian itsenäistyttyä hän oli sisäministerinä Uttar Pradeshissa. Vuonna 1951 Shastri valittiin Lok Sabhan pääsihteeriksi. Hän oli rautateiden ministerinä, mutta erosi rautatieonnettomuuden jälkeen. Vaalien jälkeen hän palasi pääsi liikenneministeriksi ja sisäministeriksi vuonna 1961.
Shastri toimi varapääministerinä Jawaharlal Nehrun sairauden aikana. Nehrun kuoltua toukokuussa 1964 Shastrista tuli kompromissiehdokkaana Intian pääministeri 9. kesäkuuta 1964. Hän oli nehrulainen sosialisti, ja kelpasi myös niille, joille konservatiivis-oikeistolainen Morarji Desai oli huonompi vaihtoehto.
Shastrin pääongelma oli Pakistan. Pakistan lähetti sotavoimia Kutchin niemimaalle elokuussa 1965. Britannian pääministerin taivuttelemana Pakistan suostui kymmenykseen alueesta, josta he olivat aluksi vaatineet puolta.
Syyskuussa 1965 Pakistanin joukot kuitenkin hyökkäsivät uudelleen, nyt Kashmirin alueen vuoksi. Pakistanilaiset toivoivat vallankaappausta Intiassa. Shastri lähetti kuitenkin joukot hyökkäykseen ja Punjabissa käytiin kiivasta panssarisotaa. Pakistanilaiset valtasivat joitain alueita, mutta Intia sai Haji Pirin Kashmirissa ja Lahoren tykistönsä kantaman päähän. Aselevon yhteydessä Shastrista tuli kansallissankari.
Shastri ja Pakistanin presidentti Mohammad Ajub Khan osallistuivat Neuvostoliiton Aleksei Kosyginin järjestämään kokoukseen Taškentissa tammikuussa 1966. Shastri solmi rauhan Pakistanin kanssa 10. tammikuuta 1966, mutta kuoli sydänkohtaukseen seuraavana päivänä.
The Shangri-Las
The Shangri-Las oli yhdysvaltalainen popyhtye, joka perustettiin vuonna 1963. Huhtikuussa 1964 yhtye teki levytyssopimuksen Red Bird Recordsin kanssa ja samana vuonna julkaistiin yhtyeen ensimmäinen hitti, ”Remember (Walking in the Sand)”, joka pääsi Yhdysvaltain listalla viidenneksi. Vuonna 1967 yksi jäsenistä, Marguerite Ganser, päätti lähteä yhtyeestä. Yhtye hajosi vuonna 1969.
The Shangri-Lasin neljästä jäsenestä kaksi on vielä elossa. Mary Ann Ganser kuoli aivotulehdukseen vuonna 1970 ja Marguerite ”Marge” Ganser kuoli rintasyöpään vuonna 1996.
Yhtyeen ehkä tunnetuin levytys ”Leader of the Pack” levytettiin uudelleen 1970-luvulla ja kohosi hetkeksi listojen kärkeen.
Quentin Skinner
Quentin Skinner (s. 1940 Oldham, Lancashire) on eräs tunnetuimpia politiikan teoreetikkoja ja aatehistorioitsijoita. Cambridgen yliopiston uuden ajan Regius-professorina toiminut Skinner on tullut tunnetuksi käsitehistorioitsijana sekä kontekstualisoinnin metodin kehittäjänä ja eräänlaisena politiikan tutkimuksen "uskonpuhdistajana". Vuodesta 2008 hän on toiminut professorina Queen Maryn yliopistossa Lontoossa.
Skinnerin mukaan poliittisen analyysin kohdetta tulee lähestyä siitä historiallisesta, intellektuaalisesta ja ideologisesta kontekstista käsin, jossa poliittinen toiminta tapahtuu. Skinnerin kiinnostuksen kohteena on erityisesti se, mitä poliittiset toimijat tekevät kirjoittaessaan, väittäessään ja teoretisoidessaan. Merkittävää hänestä on tekojen luonne: kysymykset miksi, keitä ja mitä vastaan tai minkä puolesta ja minkälaisessa ideologisessa ja käsitteellisessä ympäristössä historialliset tekstit on tehty. Samoin Skinner haluaa eriteltävän minkälaisin resurssein nämä tekstit on tuotettu.
On arvioitu Skinnerin kääntäneen politiikan tutkimuksen painopistettään "ikuisista totuuksista" ja "hyvän järjestelmän etsinnästä" retorisen toiminnan suuntaan ja avanneen uusia teoreettisia konteksteja ja käsitehorisontteja poliittiselle toiminnalle.
Grammatiikka
Grammatiikka kuului antiikin ajan vapaiden taitojen seitsenjaon "triviumiin" ("artes triviales") eli kielellisiin taitoihin, joihin kuuluivat lisäksi retoriikka ja dialektiikka. Vanhin säilynyt antiikin grammatiikan määrittely on peräisin Dionysios Traakialaiselta noin vuodelta 100 eaa. Hänen ja muiden aikalaisten teksteistä ilmenee, että kieli­oppi liitettiin lä­hei­sesti kir­jal­­li­suuden­tut­ki­muk­seen. Muita määrittelyjä on säilynyt Sextus Em­­­­­piricuksen teok­ses­sa "Adversus grammaticos". Sittemmin bysantin aikana perinnettä jatkoivat skholiasti­gram­­maa­ti­kot. Gram­ma­tiikan käsitteen mää­rittely oli samantapaisena käytössä 1200-lu­vulle saakka.
Jussi Syren and The Groundbreakers
Jussi Syren and The Groundbreakers on suomalainen bluegrass-yhtye. Yhtyeen keulakuvana toimii Jussi Syren. Muun muassa Itse valtiaat -animaatiosarjan tunnusmusiikki on yhtyeen soittama. Yhtye on jukaissut kymmenen albumia ja esiintynyt yhdeksässä Yhdysvaltain osavaltiossa ja kuudessa Euroopan maassa.
Dasypogonaceae
Dasypogonaceae on yksisirkkaisiin kuuluva kasviheimo, joka sisältyy Commelinidae-ryhmään, mutta on kuitenkin systemaattiselta asemaltaan epävarma. Mahdollisesti se on sukua Poales-lahkolle.
Heimon kasvit ovat juurakollisia ruohoja tai puumaisia kasveja, joilla esiintyy joskus huomattavaa primaarista paksuuskasvua palmukasvien tapaan. Yksisirkkaisille ominaisesti putkiloita esiintyy vain juurissa. Lehdet ovat kierteisasentoisia, joskus hienosahaisia ja niiden tupet ovat hyvin kehittyneet. Lehtikannat jäävät varteen pysyvästi. Kukkien kehälehdet ovat kuivia. Sikiäimessä on mesiäisiä eli nektarioita ja yksi kohoava siemenaihe kutakin emilehteä kohden. Siemenet ovat pyöreitä ja niissä on lyhyt ja leveä alkio.
Heimoon kuuluu 16 lajia, jotka kasvavat Länsi-Australiassa ja Victorian osavaltiossa.
Heimossa on kaikkiaan neljä sukua, jotka sukulaisuutensa perusteella jakautuvat kahteen ryhmään. Toisen muodostavat suvut "Kingia" ja "Baxteria", toisen "Dasypogon" ja "Calectasia". Kullekin suvulle on jossain vaiheessa annettu myös itsenäisen heimon asema, mistä johtuu heimon kolme synonyymia: Baxteriaceae, Calectasiaceae ja Kingiaceae.
Rapateaceae
Rapateaceae on yksisirkkaisten kasvien Poales-lahkoon kuuluva tropiikin heimo.
Heimon kasvit ovat juurakollisia ja lehtiruusukkeellisia ruohoja, joiden lehdet ovat kahdessa rivissä. Toisinaan rivit ovat kierteisiä. Joskus lehdet jakautuvat ruodiksi ja lavaksi. Niissä on selvä tuppi. Kukinnot ovat vanallisia ja koostuvat vihkomaisista ja mykerömäisistä osakukinnoista, joita toisinaan tukevat suojuslehtimäiset ylälehdet. Kukat ovat isoja ja melko näyttäviä. Niissä on useita esilehtiä ja kehä on erilaistunut verhiöksi ja teriöksi. Terälehdet ovat tyvestään yhteen kasvaneita kuten kuusi hedettäkin. Lisäksi heteet voivat kiinnittyä terälehtiin. Ponnet avautuvat rei’illä. Sikiäimessä on vähintään kolme siemenaihetta ja ainoan vartalon päässä on nuppimainen luotti. Hedelmä on liiteluomainen kota. Siemenessä on vähäpätöinen ja erilaistumaton alkio.
Heimo kasvaa trooppisessa Etelä-Amerikassa ja yksi sen laji Länsi-Afrikassa. Lajeja on yhteensä 94 ja ne jakautuvat 16 suvuksi ja kolmeksi alaheimoksi.
Palpakkokasvit
Palpakkokasvit ("Sparganiaceae") on "Poales"-lahkoon kuuluva yksisirkkaisheimo, joka käsittää juurakollisia ja vedessä kasvavia ruohoja. Uusimmassa luokittelussa palpakkokasvit on sisällytetty osmankäämikasveihin ("Typhaceae").
Palpakkokasvien lehdet ovat nauhamaisia eikä lehtituppi ole selvästi erottuva. Kukinnot koostuvat pallomaisista sykeröistä. Emisykeröt sijaitsevat kukinnon tyvellä, hedesykeröt kärjessä. Kukissa on 1–6 kehälehteä. Hedekukissa on ulos- tai sivullepäin avautuvat heteenponnet. Emikukissa on nystyinen luotti. Hedelmä on hohkainen luumarja, jossa kehälehdet säilyvät pysyvinä. Taimen sirkkalehti ei yhteytä ja on tupellinen.
Palpakkokasveihin kuuluu vain yksi suku palpakot "Sparganium". Sen 14 lajia kasvavat lauhkeassa, viileässä ja kylmässä vyöhykkeessä. Eteläisellä pallonpuoliskolla niitä on vähän, lähinnä Uudessa-Seelannissa ja Australian kaakkoisosassa.
Osmankäämikasvit
Osmankäämikasvit (Typhaceae) on Poales-lahkoon kuuluva yksisirkkaisten kasvien heimo, jonka kasvit ovat kosteikkojen juurakollisia ruohoja. Uusimmissa kasvien luokitteluissa osmankäämikasvien heimoon sisällytetään myös palpakot ("Sparganium"), jotka muodostivat aikaisemmin oman palpakkokasvien (Sparganiaceae) heimonsa.
Osmankäämikasvien lehdet ovat tasasoukkia ja pystyjä. Lehtitupet ovat selväpiirteiset toisin kuin sukulaisillaan palpakkokasveilla. Kukinto on luonteenomainen: lieriömäinen, tiheä ja tähkämäinen ja siinä on runsaasti vähäpätöisiä kukkia. Emikukkia käsittävä osa on siitä erillisen hedekukkia käsittävän osan alapuolella. Kukat ovat kehättömiä. Hedekukissa on yhteen kasvaneet heteet. Emikukkien kukkaperä on pitkäkarvainen. Hedelmä on pähkylä.
Heimon muodostaa ainoastaan osmankäämien ("Typha") suku, jossa on 8–13 lajia luokitustavasta riippuen. Lajit kasvavat monissa ilmastovyöhykkeissä tropiikista viileään eri puolilla maapalloa, mutta puuttuvat Madagaskarilta, Malesiasta ja Amerikoiden lämpimistä osista.
Fotosfääri
Fotosfääri on Auringon näkyvä pinta. Koska tähdet ovat laajoja kaasupalloja, niillä ei ole kiinteää pintaa. Tietyssä syvyydessä kaasu kuitenkin lakkaa olemasta läpinäkyvä. Aurinko muuttuu vähitellen läpinäkymättömäksi noin 400 kilometrin paksuisessa fotosfäärissä, jonka lämpötila on noin 5 800 kelviniä. Fotosfäärissä on valtavia rakeita, granuloita, joiden kohdalla kuumaa kaasua nousee ylös kuljettaen lämpöä ulospäin. Näkyvimpiä piirteitä ovat auringonpilkut. Fotosfäärin yläpuolella ovat kromosfääri ja korona.
Mosambikin tulva (2000)
Mosambikin tulva vuonna 2000 oli Mosambikin pahin tulva 50 vuoteen. Se jätti satoja tuhansia kodittomiksi. Infrastruktuurin korjaaminen kesti vuosia.
Tulvat aiheutuivat pääasiassa kahdesta voimakkaasta trooppisesta syklonista. Ensimmäinen niistä tuli maihin 9. helmikuuta ja aiheutti voimakkaita sateita eteläisessä Afrikassa. Etelä-Afrikassa 26 henkeä kuoli. Sateiden vaikutus oli kuitenkin tuhoisampi Mosambikin puolella. Pahimmin kärsivät Incomati- ja Limpopo-jokien varsilla olevat alueet, mm. pääkaupunki Maputo ja sen pohjoispuolinen laaja Gazan alue. Toinen sykloni, trooppinen sykloni Eline, iski maihin 22. helmikuuta Mosambikin rannikolla alueilla, jotka olivat jo kärsineet edellisistä tulvista.
Maaliskuun alussa avustustyöntekijät arvioivat että 100 000 ihmistä on evakuoitava ja että jopa 7 000 on pelastautunut puihin ja katoille. Tulvavesi nousi 4-8 metriä viidessä päivässä, kun kukkuloille satanut vesi ehti valua jokilaaksoihin.
Suomalainen Simo Weckstén toimi YK:n operaatiopäällikkönä katastrofin jälkiseurauksissa.
Reunatummeneminen
Reunatummeneminen (engl. "limb darkening") on tähden, esimerkiksi Auringon kiekon reunan tummenemista. Reunatummenemisen syynä on se, että tähden valo tulee kauempaa keskuksesta, jossa lämpötila on matalampi. Tämä johtuu siitä, että lähellä reunaa säteily lähtee hyvin vinossa kulmassa.
Nivelsormus
Nivelsormus on koru jota pidetään sormessa. Se näyttää hiukan keskiaikaisen haarniskan käsineen sormiosalta, mutta on yleensä pienempi ja hauraampi. Nivelsormukset yhdistetään usein goottien pukeutumistyyliin.
Cornelius Vanderbilt
Cornelius Vanderbilt (27. toukokuuta 1794 Staten Island, Yhdysvallat – 4. tammikuuta 1877) oli yhdysvaltalainen liikemies, joka tunnettiin "rautateiden kuninkaana". Hän loi mittavan omaisuutensa huolinta- ja kuljetusliiketoiminnallaan. Hän aloitti jo nuorena New Yorkin lauttaliikenteessä, laajensi Hudson-joelle ja rannikkoliikenteeseen Uudessa Englannissa. Kalifornian kultaryntäyksen aikana hän liikennöi höyrylaivalla New Yorkista Kaliforniaan Nicaraguan kautta.
Vuodesta 1844 alkaen Vanderbilt laajensi toimintaansa rautateille ja kävi katkeraa kilpailua saadakseen riittävän markkinaosuuden. Kaiken kaikkiaan Vanderbiltin sanotaan hankkineen vähän ystäviä mutta paljon vihamiehiä.
Vanderbilt on yksi kaikkien aikojen rikkaimmista henkilöistä. Hänen omaisuutensa on arvioitu olevan (dollarin nykykurssin huomioon ottaen) noin 100 miljardia dollaria. Hän lahjoitti miljoona dollaria Vanderbiltin yliopiston perustamiseksi Nashvilleen.
Vanderbilt oli Hollannista Amerikkaan muuttanutta sukua. Hän oli kahdesti naimisissa ja hänellä oli 13 lasta. Pääosan omaisuutta peri William Henry Vanderbilt, joka kaksinkertaisti perimänsä omaisuuden. Vanderbiltin suku on menettänyt omaisuutensa etenkin 1900-luvun puolivälin jälkeen. Cornelius Vanderbildt IV:sta tuli kirjailija, toimittaja ja elokuvatuottaja. CNN:n toimittaja Anderson Cooper on Cornelius Vanderbilt II:n pojantyttären, näyttelijä Gloria Vanderbiltin poika.
John Grisham
John Grisham (s. 8. helmikuuta 1955, Jonesboro, Arkansas, Yhdysvallat) on rikoskirjailijaksi siirtynyt yhdysvaltalainen asianajaja, joka tunnetaan parhaiten oikeussaleihin sijoittuvista romaaneistaan.
Grishamin teosten keskeinen teema on oikeudenmukaisuus, joita kirjoissa esiintyvät asianajajat puolustavat esimerkiksi oikeudenkäynneissä suuryrityksiä vastaan. Grishamin läpimurtoteos oli vuonna 1991 julkaistu "The Firm" (suom. "Firma", 1992), josta tehtiin vuonna 1993 myös samanniminen elokuva. Muut Grisham-filmatisoinnit ovat "Päämies" (1994), "On aika tappaa" (1996), "Pelikaanimuistio" (1993), "Sateentekijä" (1997), "Valamiehet" (2003) ja "A Painted House" (2003). Grisham palasi vuosituhannen vaihteessa pariksi vuodeksi oikeussaliasianajajaksi, mutta siirtyi sitten takaisin kirjailijaksi.
Grishamin teoksia on käännetty yli 30 kielelle ja maailmanlaajuisesti niitä on myyty yli 250 miljoonaa kappaletta.
Sisäplaneetta
Sisäplaneetta on Maan radan sisäpuolella oleva planeetta. Sisäplaneetta nähdään aina melko lähellä Aurinkoa aamulla ja illalla. Sisäplaneettoja ovat Merkurius ja Venus. 
Sisäplaneettojen ylikuluksi sanotaan tilannetta, jossa planeetta kulkee Auringon yli. Tällöin planeetasta nähdään vain pimeä puoli.
Maan radan ulkopuolella kulkevia planeettoja kutsutaan ulkoplaneetoiksi.
Elisläinen koulukunta
Elisläinen koulukunta, myöhemmin eretrialainen koulukunta, oli Sokrateen oppilaan Faidon Elisläisen perustama sokraattinen filosofikoulukunta. Koulukunta syntyi Eliiseen, kun Faidon palasi sinne pian Sokrateen kuoltua. Hänen oppilaitaan olivat siellä Ankhipylos ja Moskhos sekä Pleistanos, joka toimi koulun johdossa Faidonin jälkeen. Myöhemmin Menedemos ja Asklepiades siirsivät koulun Eretriaan, ja siitä tuli "eretrialainen koulukunta".
Kreikkalaisten filosofikoulukuntien joukossa koulukunta ei ollut kovin merkittävä eikä pitkäikäinen. Se lakkasi pian Menedemoksen kuoleman (n. 270 eaa.) jälkeen. Koulukunnan filosofiasta ei ole juuri tietoa, mutta voidaan olettaa, että sen opetuksiin kuului pitkälti Sokrateen oppeja. Koulukunnan perustaja Faidon esiintyi hänen mukaansa Platonin nimetyssä dialogissa "Faidon", mutta dialogista hänen oppejaan ei voi päätellä. Myöhempinä aikoina koulukunnan opetukset liitettiin usein megaralaisen koulukunnan oppeihin. Menedemos oli ollut Stilponin oppilas Megarassa ennen kuin hänestä tuli Faidonin oppilas.
Megaralaisten tavoin eretrialaiset vaikuttavat uskoneen hyvän olevan yksi sekä kieltäneen hyveen moneuden ja sen, että hyvän ja totuuden välillä olisi mitään eroa. Ciceron mukaan he sijoittivat kaiken hyvän mieleen, joka kykenee määrittämään totuuden. Diogenes Laertioksen mukaan he kielsivät sen, että totuus voitaisiin johtaa negatiivisten kategoristen väittämien avulla, ja sallivat vain positiiviset ja sellaisistakin vain yksinkertaiset väittämät.
Berenguier de Palou
Berenguier de Palou oli 1100-luvun alussa vaikuttanut katalonialainen trubaduuri.
Palou syntyi ilmeisesti Palolissa, lähellä Elneä, nykyisen Ranskan ja Espanjan välisellä rajalla. Hän oli köyhän ritarin poika ja yksi varhaisimmista nimeltä tunnetuista trubaduureista.
Paloun tarkkoja elinvuosia ei tiedetä. Hänen laulutuotantoaan on nykyään myös levytetty.
Kaksitoistasäveljärjestelmä
Kaksitoistasäveljärjestelmä eli dodekafonia on musiikin säveltämisen tekniikka, joka perustuu kaikkien kahdentoista kromaattisen tasavireisen sävelen tasavertaisuuteen. Päinvastoin kuin taidemusiikin aiemmissa säveltasojärjestelmissä, modaalisuudessa ja tonaalisuudessa, dodekafonisessa sävellyksessä ei ole perussäveltä, johon muut sävelet suhteutuvat.
Kaksitoistasäveljärjestelmän keksijänä pidetään yleisesti itävaltalaista Arnold Schönbergiä, vaikka samanaikaisia, jopa hieman varhaisempia pyrkimyksiä tämänkaltaiseen atonaalisen musiikin järjestämiseen esiintyi monilla muillakin säveltäjillä.
Kaksitoistasäveljärjestelmässä sävelten tasaveroisuus pyritään takaamaan siten, että kaikkia säveliä kuullaan periaatteessa yhtä monta kertaa. Tasalukuisuus varmistuu rivillä, jossa sävelet on laitettu tiettyyn perättäisyysjärjestykseen. Ankarimman toteutustavan mukaan yhtään säveltä ei saa toistaa ennen kuin 11 muuta on kuultu, mikä kuitenkin käytännössä harvoin toteutuu moniäänisessä musiikissa. Rivin katsotaan takaavan sävellyksen koheesio samoin kuin sävellaji tai moodi ennen. Hyvinkin erilaisin periaattein rakennetut rivit tuottavatkin hyvin erikuuloista musiikkia. Kaksitoistasäveljärjestelmää voidaan pitää yksiulotteisena sarjallisuutena, sillä siinä rivi säätelee nimenomaisesti vain säveltasona. Sarjallisuus kehittettiinkin myöhemmin kaksitoistasäveljärjestelmästä.
Kaksitoistasäveljärjestelmä Sibelius-Akatemian 1900-luvun musiikin historian sivuilla