Kreikan kommunistinen puolue
Kreikan kommunistinen puolue (, KKE) on kreikkalainen vuonna 1918 perustettu kommunistinen puolue.
Puolue perustettiin 4. marraskuuta 1918 Tessalonikissa nimellä Kreikan sosialistinen työväenpuolue (Σοσιαλιστικό Εργατικό Κόμμα Ελλάδας, Sosialistiko Ergatiko Komma Elladas, SEKE). Perustaja oli kreikanjuutalainen opettaja ja työväenliikkeen aktivisti Avraam Benaroya. SEKE vastusti vuoden 1919–1922 Kreikan ja Turkin sotaa ja piti sitä imperialistisena ja kehotti sotilaita kääntämään aseensa kuningasta vastaan.
Toisessa kokouksessaan huhtikuussa 1920 puolue päätti hakea kolmannen internationaalin jäsenyyttä ja muutti nimensä muotoon Kreikan sosialistinen työväenpuolue-kommunistit (SEKE-K). Kolmannessa ylimääräisessä puoluekokouksessa marraskuussa 1924 puolue otti ohjenuorakseen marxismi-leninismin ja sen nimi muutettiin Kreikan kommunistiseksi puolueeksi. Vuonna 1934 se tunnusti itsenäisen Makedonian, mikä vähensi sen suosiota. Puolue kiellettiin Ioannis Metaxasin diktatuurin aikana, ja monet sen jäsenistä vangittiin tai karkotettiin eristyneille saarille.
Toisen maailmansodan aikana Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon kommunistit perustivat Kansallisen kansanvapautusarmeijan (Ελληνικός Λαϊκός Απελευθερωτικός Στρατός, Ellinikos Laïkos Apeleftherotikos Stratos; ELAS), johon liittyi myös runsaasti muita vasemmistolaisia ja ei-poliittisia kreikkalaisia. Vuonna 1944 ELAS hallitsi 3/5 maasta. Sodan lähestyessä loppuaan ELAS ja muut vastarintaliikkeet, kuten EDES kääntyivät toisiaan vastaan pyrkien hallitsevaan asemaan sodanjälkeisessä Kreikassa. Sodan jälkeen ELASin ja Kreikan hallituksen välillä syntyi taisteluja ELASin kieltäydyttyä luopumasta aseistaan. ELASia tukivat naapurimaiden kommunistit ja Kreikan armeijaa brittihallitus. Sodassa solmittiin aselepo, joka rikkoutui 1946 ja ELAS jatkoi muodosti uuden Kreikan demokraattisen armeijan (Δημοκρατικός Στρατός Ελλάδας, DSE). Sisällissodasta tuli raaka ja se johti suurin tappioihin. Sota päättyi 1949 kommunistien tappioon.
Sisällissodan lopussa KKE julistettiin laittomaksi ja sen merkittävimmät jäsenet lähtivät maanpakoon. Tänä aikana KKE tuli virallisesti "Eniaia Dimokratiki Aristera" (EDA) -puoluetta. 21. huhtikuuta 1967 joukko armeijan everstejä kaappasi vallan Georgios Papadopoulosin johdolla ns. everstien vallankaappauksessa, jolloin kaikki puolueet kiellettiin.
Juntan aikana KKE:ssa syntyi kriisi suhtautumisessa Varsovan liiton Tšekkoslovakian miehitykseen. Osa Kreikan kommunisteista jätti neuvostomyönteisen KKE:n ja seurasi eurokommunistista linjaa muodostaen sisäisen KKE:n (ΚΚΕ εσωτερικού). Sen kannattajat kutsuivat jäljelle jäänyttä KKE:tä "ulkoiseksi KKE:ksi" ("ΚΚΕ εξωτερικού"), mikä viittasi siihen että he uskoivat Neuvostoliiton sanelevan sen päätökset.
Kreikan palatessa demokratiaan 1974 Konstantinos Karamanlis teki historiallisen päätöksen ja laillisti KKE:n, mahdollisesti tunnustuksena sen juntan vastaiselle toiminnalle. Vuoden 1974 vaaleissa KKE liittoutui sisäisen KKE:n ja EDA:n kanssa Yhdistyneeksi vasemmistoksi (Enomeni Aristera, Ενωμένη Αριστερά), joka sai 9,36 % äänistä. Vuosien 1977–1989 vaaleissa KKE sai säännöllisesti noin kymmeneksen äänistä. Vuoden 1993 jälkeen se on saanut 4,53 % – 5,9 % äänistä parlamenttivaaleissa, mutta vuoden 2004 europarlamenttivaaleissa 9,48 % ja syyskuun 2007 parlamenttivaaleissa 8,15 %.
Vuonna 1989 KKE ja KKE esoterikou muodostivat muiden vasemmistolaisten puolueiden kanssa Synaspismos-koalition, joka sai kesäkuun vaaleissa 13,1 % äänistä. Synaspismos liittyi lyhytaikaiseen hallitukseen oikeistolaisen Nea Dimokratian kanssa. Hallitusyhteistyö päättyi kun Nea Dimokratia sai seuraavissa vaaleissa tarpeeksi ääniä muodostaakseen hallituksen yksin. Vuonna 1991 KKE vetäytyi Synaspismoksesta, mutta osa sen jäsenistä jäi koalitioon, josta kehittyi uusi puolue.
Lähde