hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Pepino
Pepino ("Solanum muricatum") eli päärynämeloni on kotoisin Perusta. Se on ainavihanta, noin metrin mittainen pensas.
Pepino on espanjaa ja tarkoittaa ’kurkkua’. Hedelmä muistuttaa suuresti melonia, vaikka se kuuluu samaan sukuun tomaatin ja perunan ("Solanum tuberosum") kanssa. Pepino kasvaa Andien rinteiden välisissä laaksoissa 1,7-2,5 km korkeuksissa. Kerätään 30-90 cm korkeasta pensaasta. Kukat valkoisia, purppuranpilkullisia, purppuraisia ja syvän sinisiä. Hedelmä on pyöreä tai munanmuotoinen. Ohut kuori kermanvärinen, jossa lilanvärisiä raitoja. Hedelmäliha keltaista, mehukasta ja pehmeää. Maku päärynän ja melonin sekoitus, makea ja hapoton.
Pepino voidaan kasvattaa Suomessa huonekasviksi. Kaupasta ostetut hedelmät ovat usein niin pitkälle jalostettuja, että ne ovat steriilejä, eli niistä puuttuvat siemenet. Jos onnistuu saamaan siemeniä käsiinsä, kylvetään tuoreet siemenet maalis-huhtikuussa kylvömultaan mutta ei kovin syvälle. Kosteudesta on hyvä pitää huolta peittelemällä ruukku muovipussilla. Kylvös sijoitetaan valoisaan ja lämpimään paikkaan.
4-8 cm korkuiset taimet siirretään omiin ruukkuihinsa huonekasvimultaan, johon on sekoitettu kevytsoraa tai hiekkaa. Latvaversoa typistetään koko kasvukauden ajan. Pintamultaan sekoitetaan lannoitetta, kuten lehmänlantaa, tai kastellaan eläinperäisillä nestemäisillä kasvilannoitteilla. Pepino kasvaa kesällä isoksi kasvihuoneessa ja kukkii upeasti mutta viihtyy myös ikkunalaudalla. Se voidaan myös sijoittaa erittäin suojaisaan kasvimaahan. Saattaa tuottaa hedelmää jo ensimmäisenä vuonna.
Fermaatti
Fermaatti eli pidäke (puhekielessä ”häränsilmä”) on nuotinnuksessa käytettävä symboli, joka merkitsee, että sen kohdalla oleva nuotti on tarkoitus pitää soimassa pidempään kuin mitä nuotin kestoksi on merkitty. Tarkka pidennyksen pituus on esittäjän päätettävissä.
Jotkut modernit säveltäjät ovat laajentaneet symbolin käyttöä niin, että sillä voitaisiin ilmaista toivottua pidennystä likimäärin. Muita kuin tavallista fermaattia käytetään kuitenkin harvoin.
Gustav Leonhardt
Gustav Leonhardt (30. toukokuuta 1928 's-Graveland, Alankomaat – 16. tammikuuta 2012 Amsterdam) oli alankomaalainen cembalisti, urkuri, kapellimestari ja pedagogi. Hänen ohjelmistonsa oli laaja-alainen ja kattoi musiikkiteoksia 1500-luvulta Wolfgang Amadeus Mozartin aikoihin.
Vuosina 1947–1950 Leonhardt suoritti urkujen ja cembalon soiton opintoja Schola Cantorumissa Baselissa. Vuonna 1952 häneltä ilmestyi tutkielma "The Art of Fugue: Bach’s Last Harpsichord Work", jossa Johann Sebastian Bachin "Fuugan taidon" osoitettiin olevan klaveeriteos.
Leonhardtin perustama Leonhardt Consort aloitti toimintansa 1955. Hän ja Nikolaus Harnoncourt levyttivät kaikki Bachin kirkkokantaatit vuosina 1971–1990. Leonhardtia arvostetaan ja hänet tunnetaan varsinkin Girolamo Frescobaldin, Johann Jacob Frobergerin ja Louis Couperinin sävellysten esittäjänä.
Leonhardt oli Amsterdamin konservatorion cembalonsoiton professorin virassa 1954–1988 ja toimi Harvardin yliopistossa vierailevana professorina 1969–1970. Wienin musiikkiakatemian cembaloprofessorina hän työskenteli 1952–1955. Leonhardt oli urkurina Amsterdamin Waalse Kerkissä 1954–1980 ja Nieuwe Kerkissä alkaen vuodesta 1980.
Leonhardt sai kunniatohtorin arvonimiä monista yliopistoista. Hänelle myönnettiin Erasmus-palkinto 1980.
Leonhardt näytteli Johann Sebastian Bachia Jean-Marie Straubin ohjaamassa elokuvassa "Anna Magdalena Bachin kronikka", joka valmistui 1967.
Maryn maakunta
Maryn maakunta () on hallinnollinen alue Turkmenistanin kaakkoisosassa Keski-Aasiassa. Se rajoittuu koillisessa Lebapin maakuntaan, etelässä Afganistaniin ja lännessä Ahalin maakuntaan. Alueen pääkaupunki on Mary. Maakunnan pinta-ala on 87 150 neliökilometriä ja asukasluku noin 1 480 400 (vuonna 2005).
Lebapin maakunta
Lebapin maakunta () on hallinnollinen alue Turkmenistanin itäosassa Keski-Aasiassa. Se rajoittuu pohjoisessa Uzbekistaniin, kaakossa Afganistaniin, lounaassa Maryn maakuntaan sekä lännessä Ahalin maakuntaan ja Dašhowuzin maakuntaan. Sen pääkaupunki on Türkmenabat (entinen Chärjew). Maakunnan pinta-ala on 93 730 neliökilometriä ja asukasluku noin 1 334 500 (vuonna 2005).
Alueen läpi virtaa Amudarja. Alueella on rikkaita rikki ja suola esiintymiä. Alueella viljellään puuvillaa ja puutarhatuotteita sekä kasvatetaan astrahanin lampaita.
Ahalin maakunta
Ahalin maakunta (welayaty) on hallinnollinen alue Turkmenistanin eteläosassa Keski-Aasiassa. Se rajoittuu pohjoisessa Dašhowuzin maakuntaan, koillisessa Lebapin maakuntaan, idässä Maryn maakuntaan, etelässä Afganistaniin ja Iraniin sekä lännessä Balkanin maakuntaan. Maakunnan pääkaupunki on Ašgabat. Sen pinta-ala on 97 160 neliökilometriä ja asukasluku noin 939 700 (vuonna 2005).
Balkanin maakunta
Balkanin maakunta (turkm. Balkan welaýaty) on hallinnollinen alue Turkmenistanin länsiosassa Keski-Aasiassa. Se rajoittuu lännessä Kaspianmereen, pohjoisessa Kazakstaniin, koillisessa Uzbekistaniin kuuluvaan Karakalpakiaan, idässä Dašhowuzin maakuntaan ja Ahalin maakuntaan sekä etelässä Iraniin.
Maakunnan pääkaupunki on Balkanabat. Muista kaupungeista mainittakoon Türkmenbaşy. Maakunnan pinta-ala on 139 270 neliökilometriä ja asukasluku noin 553 500 (vuonna 2005), mikä tekee siitä Turkmenistanin harvimmin asutun maakunnan.
Balkanin maakunta tuottaa 94 % Turkmenistanin maakaasusta ja 12 % öljystä sekä 18 % sähkövoimasta. Maakunnan vesivarat ovat vähäiset, minkä vuoksi maatalous ei ole merkittävässä asemassa. Vain noin 4,5 % Turkmenistanin viljelyalasta sijaitsee Balkanissa.
Daşoguzin maakunta
Daşoguzin maakunta () on hallinnollinen alue Turkmenistanin pohjoisosassa Keski-Aasiassa. Se rajoittuu pohjoisessa Uzbekistaniin kuuluvaan Karakalpakiaan, idässä Lebapin maakuntaan, etelässä Ahalin maakuntaan ja lännessä Balkanin maakuntaan. Maakunnan pääkaupunki on Daşoguz. Sen pinta-ala on 73 430 neliökilometriä ja asukasluku noin 1 370 400 (vuonna 2005).
Maakunta on pääasiassa aavikkoa. Araljärven katastrofin seuraukset tuntuvat myös täällä, muun muassa tuhansia neliökilometrejä maatalouden käytössä ollutta maata on muuttunut käyttökelvottomaksi maaperän suolaannuttua.
Daşoguz
Daşoguz () on Daşoguzin maakunnan pääkaupunki Turkmenistanin pohjoisosassa Keski-Aasiassa lähellä Uzbekistanin rajaa. Kaupungissa on 210 000 asukasta (2004) ja se on maan kolmanneksi suurin kaupunki. Se on perustettu 1800-luvun alussa venäläiseksi linnoitukseksi. Kaupunki on rakennettu neuvostomalliin, siellä on rautatieristeys sekä lentokenttä. Lisäksi sieltä on yhteys maailmanperintökohteisiin luettavaan Kunya-Urgenchiin.
Türkmenabat
Türkmenabat (entinen Çärjew, myös Chardžou) on Lebapin maakunnan pääkaupunki Turkmenistanin itäosassa Amudarjan keskijuoksun varrella Keski-Aasiassa 500 km pääkaupungin Ašgabatin koillispuolella lähellä Uzbekistanin rajaa. Türkmenabatissa on 203 000 asukasta (2004) ja se on Turkmenistanin toiseksi suurin kaupunki. Kaupungissa on suurin Amudarjan jokisatamista. Kaupungissa on elintarvike-, puuvilla-, lannoite- ja silkkiteollisuutta.
Tällä paikaa oli Silkkitien pysähdyspaikka nimeltä Amul, kunnes mongolit tuhosivat sen vuonna 1221. Çärjew perustettiin venäläiseksi sotilastukikohdaksi vuonna 1886. Pian tämän jälkeen valmistui Trans-Kaspian rautatie ja kaupungista tuli tärkeä rautatieristeys. Vuosina 1924–1927 sen nimenä oli lyhyen aikaa "Leninsk" ja vuonna 1999 kaupunki sai nykyisen nimensä.
Vuonna 2009 valmistunut kaasuputi Turkmenistanista Kiinaan on kaupungin nykyisen vaurauden perusta.
Balkanabat
Balkanabat (entinen Nebitdag, myös Nebit-Dag) on Balkanin maakunnan pääkaupunki Turkmenistanin länsiosassa Keski-Aasiassa. Kaupungin asukasluku on 139 000 (2004). Kaupunki on perustettu 1933.
Kotitietokone
Kotitietokone tai kotimikro on vanhahtava käsite, jolla tarkoitetaan etenkin 1980-luvulla suosittuja edullisia ja pienikokoisia mikrotietokoneita ja henkilökohtaisia tietokoneita, joita myytiin pääasiassa tavallisiin koteihin. Koneita markkinoitiin paitsi peli- ja harrastuskäyttöön, myös hyötykäyttöön. Yksi merkittävimmistä eroista ammattikäyttöön ja kotikäyttöön markkinoitavissa tietokoneissa on ollut niiden hinta, mutta ero on hämärtynyt tekniikan kehittyessä ja hintojen laskiessa.
1980-luvulla pöytätietokone oli myös status-symboli. IBM PC:n etu Applen tietokoneisiin nähden oli kolmansien osapuolien mahdollisuudet kehittää ja myydä ohjelmistoja alustalle.
Kotikäyttöön markkinoidut tietokoneet yleistyivät myös yrityskäytössä hyötyohjelmien kuten VisiCalc julkaisun myötä.
Merkittävä muutos kotitietokoneiden myötä oli ihmisten ajattelutavassa ja suhtautumisessa tietokoneisiin: tietokoneet eivät enää rajoittuneet vain tietojenkäsittelyyn suurissa organisaatioissa.
Tyypillisessä kotitietokoneessa oli näppäimistö ja keskusyksikkö rakennettu samaan koteloon, ja näyttölaitteena käytettiin lähes aina televisiota, harvoin videomonitoria. Tallennusvälineenä oli yleensä C-kasetti tai levyke, jota käsittelevä asema oli joko ulkoinen lisälaite tai kuului kiinteästi keskusyksikköön. Tavallisimpia suorittimia olivat 8-bittiset MOS 6502 ja Zilog Z80 sekä 16/32-bittinen Motorola 68000. 8-bittisissä kotimikroissa käyttöjärjestelmän virkaa toimitti yleensä BASIC-tulkki. Useissa malleissa oli tyypillistä ulkoisten laajennusyksiköiden käyttö kuten levykeasema.
Koska markkinoilla oli useita keskenään yhteensopimattomia kotitietokonemalleja, kiistelivät niiden käyttäjät usein omien laitteidensa paremmuudesta. Esimerkiksi Amigan käyttäjät naljailivat Atari ST -käyttäjille ja päinvastoin. Tämäntyyppisiä kiistoja on kutsuttu konesodiksi.
1980-luvun puolivälissä kotitietokoneiden kysyntä britanniassa romahti.
Ammattikäyttöön tarkoitetut IBM PC -yhteensopivat kloonikoneet yleistyivät kotikäytössä 1980-luvun lopulla hintojen laskiessa. Samaan aikaan neljännen sukupolven pelikonsolit yleistyivät. Kotimikroaikakauden voidaan katsoa päättyneen merkittävän kotitietokonevalmistajan Commodoren konkurssiin vuonna 1994.
Kotitietokoneiden pelejä ja muita ohjelmia voidaan ajaa myös nykyisin käytetyissä tietokoneissa emulaattoriohjelmien avulla.Suomalaisia kotimikroja:
Žalal-Abadin alue
Žalal-Abadin alue (; ) on hallinnollinen alue Kirgisian länsiosassa, Keski-Aasiassa. Se rajoittuu lounaassa ja lännessä Uzbekistaniin, pohjoisessa Talasin alueeseen, koillisessa Tšyin alueeseen, idässä Narynin alueeseen ja etelässä Ošin alueeseen.
Alueen hallintokeskuksena toimii Žalal-Abadin kaupunki (111 100 as., 2016). Paikallishallintoa varten alue jakautuu kahdeksaan piiriin ja neljään piirien tavoin aluehallinnon alaisuudessa toimivaan kaupunkiin. Näistä kolmen yhteydessä on yhteensä neljä kaupunkityyppistä taajamaa. Lisäksi alueella on neljä piiriensä hallintokeskuksina toimivaa kaupunkia.
Kevään 2015 katsauksen mukaan Žalal-Abadin alueella ei tuolloin ollut omaa tunnustettua lippua eikä vaakunaa.
Žalal-Abad
Žalalabad () tai Žalal-Abad () on Žalal-Abadin alueen pääkaupunki Kirgisian länsiosassa Keski-Aasiassa. Se sijaitsee Ferganan laakson koillispäässä Kugartin jokilaaksossa Babash Atan vuorten juurella lähellä Uzbekistanin rajaa. Kirgisian tilastokeskus arvioi Žalalabadin väkiluvuksi 117 200 ja koko alueen väkiluvuksi 1 190 600 ihmistä (kirjoilla olevat 1.1.2018).
Žalalabad tunnetaan mineraalivesilähteistään. Se oli myös silkkitien yhden haaran kulkureitti.
Kaupunki oli toinen merkittävä Kirgisian kaupunki Ošin ohella, jossa 10. kesäkuuta 2010 alkaneissa levottomuuksissa varsinkin uzbekkeja terrorisoitiin ja ajettiin maasta.
Narynin alue
Narynin alue (; ) on hallinnollinen alue Kirgisian eteläosassa Keski-Aasiassa. Se rajoittuu pohjoisessa Tšyin alueeseen, koillisessa Yssyk-Kölin alueeseen, etelässä Kiinaan, lounaassa Ošin alueeseen ja lännessä Žalal-Abadin alueeseen.
Alueen väkiluvuksi arvioitiin 277 600 asukasta (2016). Paikallishallintoa varten alue jakautuu Narynin kaupunkiin (38 200 as., alueen ainoa kaupunki) ja viiteen piiriin.
Naryn
Naryn (, ) on Narynin alueen pääkaupunki Narynjoen varrella Kirgisian keskiosassa Keski-Aasiassa. Kirgisian tilastokeskus arvioi Narynin väkiluvuksi 38 800 ja koko alueen väkiluvuksi 281 000 ihmistä (kirjoilla olevat 1.1.2018). 
Teollisuus on keskittynyt jalostamaan karjataloustuotteita. Kaivosteollisuus on menettänyt merkitystään.
Konrad Zuse
Konrad Zuse (22. kesäkuuta 1910 Berliini – 18. joulukuuta 1995 Hünfeld) oli saksalainen insinööri ja tietokonealan pioneeri. Vuosien 1936–1945 välillä hän rakensi useita tietokoneita sähkömagneettisista releistä. Hänen tietokoneensa Z4 oli vuonna 1950 maailman ensimmäinen kaupallisesti myyty tietokone ja myyntihetkellään myös manner-Euroopan ainoa toimiva tietokone. Zuse myi Z4:n ETH Zürich:lle, joka mahdollisti Zuse KG -yrityksen perustamisen.
Hänen maailman ensimmäisiin tietokoneisiin kuuluva automaattinen Z3-laskukoneensa valmistui vuonna 1941. Vuonna 1945 sota oli tuhonnut kaikki hänen edelliset mallinsa Z4-konetta lukuun ottamatta, jonka hän siirsi turvaan Baijeriin Hintersteinin kylään.
Zuse suunnitteli myös vuodesta 1943 alkaen väitöskirjaansa varten Plankalkülin, yhden ensimmäisistä korkean tason ohjelmointikielistä. Kielen kuvaus julkaistiin kuitenkin vasta 1972, eikä sitä toteutettu hänen elinaikanaan oikeassa tietokoneessa, joten sen historiallinen merkitys jäi vähäiseksi.
1960-luvun loppupuolella Konrad Zuse julkaisi kirjan "Rechnender Raum" (”laskeva avaruus”, englanninkielinen käännös "Calculating Space"), jossa esitetään ensimmäistä kertaa idea, että maailmankaikkeus on valtavan tietokoneen laskema malli samaan tapaan kuin soluautomaatit. Näin Zuse loi perustan myöhemmin digitaalifysiikaksi kutsutulle teoreettisen fysiikan haaralle.
Vuonna 1964 Zuse sai Werner-von-Siemens-Ring-palkinnon Z3-tietokoneestaan.
August Strindberg
Johan August Strindberg () (22. tammikuuta 1849 – 14. toukokuuta 1912) oli ruotsalainen romaani- ja näytelmäkirjailija sekä taidemaalari. Hän on yksi Ruotsin tunnetuimmista kirjailijoista ja yksi modernin teatterin suurista vaikuttajista. Strindbergin tuotanto on lähinnä naturalistista ja ekspressionistista.
Strindberg oli kolme kertaa myrskyisessä avioliitossa, ja hänen suhteensa naisiin oli ongelmallinen. Häntä on toisinaan pidetty misogyyninä. Strindberg oli vuosina 1877–1891 naimisissa suomalaissyntyisen Siri von Essenin kanssa. Toisen avioliiton hän solmi Frida Uhlin kanssa, kolmannen Harriet Bossen kanssa, ja tämä suhde jatkui vielä avioeron jälkeen siihen asti kunnes Bosse kihlautui 1908. Neljäs suuri rakkaus oli Fanny Falkner.
Strindbergin henkinen tasapaino heitteli, ja hän käytti hypomaanisen tilansa tasoittamiseen tuolloin suosittua kaliumbromidia.
Strindberg oli kirjeenvaihdossa Friedrich Nietzschen kanssa, jonka ajatukset tekivät häneen suuren vaikutuksen. Vuonna 1888 Strindberg kirjoitti Nietzschelle: ”Kunnioitettava herra, epäilemättä olette Te antanut ihmiskunnalle syvällisimmän kirjan, mikä sillä on.” Kyseessä oli Nietzschen "Näin puhui Zarathustra". Poliittisesti Strindberg oli sosialisti tai anarkisti.
Strindbergin läpimurtoteos, romaani "Röda rummet" (suom. "Punainen huone") ilmestyi 1879. Se kuvaa aikansa tukholmalaista yhteiskuntaa, politiikkaa, liike-elämää ja teatteria. Hänen varhaiset näytelmänsä, joista tunnetuin on "Fröken Julie" (suom. "Neiti Julie"), edustivat naturalismia, ja niitä on usein verrattu norjalaisen Henrik Ibsenin töihin. Tämän jälkeen seurasi Strindbergin ”infernaalinen” kausi, jolloin hän painiskeli sisäisissä tuskatiloissaan. Kauden pääteos on ranskaksi kirjoitettu "Inferno". Myöhemmin hän hylkäsi naturalismin ja alkoi kirjoittaa symbolistisia teoksia. Tämän kauden tunnetuimpia näytelmiä ovat "Dödsdansen" (suom. "Kuolemantanssi") ja "Spöksonaten" (suom. "Aavesonaatti").
Kaunokirjallisten töiden lisäksi Strindberg teki muun muassa poliittisia pamfletteja kuten "Pieni Katekismus" ja satiirisia oppaita kuten "Tunnissa taiteentuntijaksi".
Erkki Kivalo referoi Strindberg-kirjassaan Emil Hedéniä (1926) ja toteaa, että Strindbergin naisia koskevat näkemykset olivat oraalla jo 1870-luvulla ja kypsyivät 1880-luvulla. Hän kääntyi naisemansipaatiota ja Kivalon sanoin "naispalvontaa" vastaan. Äänioikeus naisen pitäisi saada vasta, "kun naisesta on tullut järkevä". Negatiivinen asenne kuvastuu muun muassa "Kammarspel"-näytelmissä, jotka Strindberg kirjoitti perustamalleen Intima teaternille. Näytelmissä on Strindbergin ajatusmaailman "käsittämätöntä naisvihaa ja ihmisen halveksuntaa", ja yleisö koki ne negatiivisina ja itseensä kohdistuvina.
ISBN 951-9351-99-X, Ntamo 2012 ISBN 978-952-215-294-7,
Seymour Cray
Seymour Cray (28. syyskuuta 1925 – 5. lokakuuta 1996) oli tietokoneiden suunnittelija, joka tunnetaan erityisesti supertietokoneistaan. Noin kolmenkymmenen vuoden ajan kaikki maailman tehokkaimman koneen titteliä kantaneet koneet olivat joko Crayn tai hänen yrityksensä Cray Researchin suunnittelemia.
Tunnetuimpia Seymour Crayn suunnittelemia koneita:
Control Data Corporationissa toimiessaan Cray ja William Norris pyysivät General Transistor -yhtiötä kehittämään germaniumiin perustuvan transistorin, joka tuli käyttöön CDC 1604 -tietokoneeseen. Myöhemmin Cray myönsi Fairchild Semiconductorille rahoituksen transistoreille CDC 6600 -tietokonetta varten.
Sana ja Ylistys
Järvi-Pohjanmaan Sana ja Ylistys ry (uudemmalta nimeltään Sana ja Ylistys Christ Embassy Finland) on alun perin Lappajärvellä toiminut herätyskristillinen yhdistysmuotoinen seurakunta, joka kuuluu tunnustuskuntiin sitoutumattomaan uuskarismaattisuuteen. Liikkeen perustaja ja aiempi johtaja oli Veli Saarikalle (1954–2013). Seurakunnan aktiiviseen ydinryhmään kuuluu noin 20 osallistujaa, muita tukijoita on noin 100 eri puolilla maata (2009). Seurakunnalla oli aiemmin oma kirkkorakennus Lappajärven ydinkeskustassa. Tiloihin mahtui vajaat 200 ihmistä. Tilat myytiin vuonna 2009 Lappajärven Helluntaiseurakunnalle.
Liike katsoo, että sen opilliset linjaukset pohjautuvat Jumalan tahtoon ja Raamatun sanaan. Kirousten, joita liikkeen mukaan ovat sairaudet, ennenaikaiset kuolemat ja köyhyys, katsotaan olevan peräisin saatanalta syntiinlankeemuksen seurauksena, kun taas uskovien elämässä vallitsee täydellinen siunaus, terveys ja menestys. Seurakunta painottaa pelastus-sanan () merkitystä opetuksessaan.
Helluntailaisen käsityksen mukaan liike edustaa niin sanottua menestysteologiaa. Menestysteologiassa korostetaan muun muassa uskovan menestystä ja auktoriteettia paholaista vastaan. Liikkeessä opetetaan myös, että Jeesus on parantanut kaikki sairaudet, ja kysymys on vain terveyden vastaanottamisesta uskolla.
Liikkeen perustaja ja johtaja oli Veli Saarikalle (1954–2013), joka on aiemmin toiminut helluntailiikkeen piirissä. Saarikalle piti inspiraation lähteenään monia menestysteologian piirissä tunnettuja henkilöitä, kuten T. L. Osborn, Chris Oyakhilome, Kenneth Hagin, T. B. Joshua, Kenneth Copeland ja E. W. Kenyon.
Sana ja Ylistys -seurakunnalla on yhteyksiä Christ Embassy -liikkeeseen.
Sana ja Ylistys -seurakunnalla oli Järviradio- ja Lähiradio-kanavilla kuuluva viikoittainen, suorana lähetettävä "Rukouspalveluohjelma", johon kuuntelijat voivat soittaa ja lähettää esirukouspyyntöjään. Ohjelma sisälsi Sana ja Ylistys -seurakunnan opin mukaista Raamatun opetusta. Myös rukoileminen sairaiden puolesta sekä pyrkimykset vapauttaa ihmisiä riivaajien alaisuudesta kuuluivat lähetykseen. Jotkut kuulijat katsoivat parantuneensa sairauksista sekä vapautuneensa pahoista hengistä radio-ohjelmien aikana. Erityisesti Saarikallen raju ja joitakin seksuaalisuuden muotoja (esimerkiksi homoseksuaalisuus ja itsetyydytys) vastustava saarnatyyli on kuitenkin tuonut myös kritisoijia liikkeelle.
Veli Saarikalle alkoi lähettää televisio-ohjelmaa lontoolaisella Loveworld-kanavalla syksystä 2008 alkaen. Ohjelman nimi oli "In the Word with Pastor Veli".
A-zoom tv-ohjelma vieraili pastori Saarikallen kokouksessa marraskuussa 2009 ja teki vierailusta ohjelman Yle TV1:lle.
Antigonos III
Antigonos III oli Makedonian kuningas vuosina 229–221 eaa. Hän oli Antigonos Gonatasin veljenpoika. Demetrios II:n kuoltua Antigonoksesta tuli Demetrioksen pojan Filippos V:n holhooja. Vuonna 227 eaa. Antigonos meni naimisiin Demetrioksen vaimon Fthian kanssa ja syrjäytti nuoren Filippoksen.
Antigonos tuki Akhaian liittoa Aitolian liittoa ja Spartaa vastaan. Antigonos kukisti Spartan Kleomenes III :n Sellasian taistelussa vuonna 222 eaa.
Maununneva
Maununneva () on Kaarelan kaupunginosan osa-alue Helsingissä. Se sijaitsee Kehä I:n pohjoispuolella ja rajoittuu idässä Keskuspuistoon, lännessä Hämeenlinnanväylään (jonka toisella puolella sijaitsee naapurikaupunginosa Kannelmäki) ja pohjoisessa Hakuninmaahan. Alueella oli vuoden 2012 alussa 2 568 asukasta ja vuoden 2010 lopussa 348 työpaikkaa.
Maununneva muodostettiin Kaarelan kaupunginosan osa-alueeksi vuonna 1959. Nimen taustalla on vanha paikannimi Magnuskärr.
Maununnevalla on rintamamiestaloja 1950-luvulta, uudempia omakotitaloja sekä ihan muutama kerrostalo (Maununnevantie 3). Kadunnimistö on osin varsin sotaisaa: Juoksuhaudantie, Mörssärinaukio, Vuorilinnakkeentie jne. Kari Hotakaisen romaani "Juoksuhaudantie" sijoittuu Maununnevalle.
Maununnevalla sijaitsee Osmo Siparin suunnittelema, vuonna 1965 valmistunut Suomalais-venäläinen koulu. Alueella on myös ala-asteen koulu (Kannelmäen peruskoulun sivukoulu), päiväkoti Vuorilinna, päiväkoti Kalinka, yksi ruokakauppa sekä muita pikkuyrityksiä. Maununnevalla oli myös ravintola, Punaruusu, joka oli suljettuna heinäkuussa 2005 sattuneesta tulipalosta lähtien. Tulipalo varmistui tuhopoltoksi. Rakennus purettiin lopulta huhtikuussa 2008.
Maununnevalla sijaitsee myös vuonna 1991 suojeltu 1,25 hehtaarin kokoinen suoalue, jolla muun muassa kasvaa ainoana paikassa Helsingissä leväkköä. Kaupunginosan eteläisissä metsissä on ensimmäisen maailmansodan aikaisia linnoituksia sekä vallihautoja vuodelta 1917.
Helsingin kaupungin meluselvityksen mukaan valtaosa Maununnevaa on yli 55 dB:n melualueella. Maununnevalla tieliikenteen melua aiheuttavat Hämeenlinnanväylä ja Kehä I.
Maununnevan läpi Kaarelantietä pitkin kulkee bussi 42 (Kamppi-Kannelmäki). Hämeenlinnanväylää kulkevilla busseilla on pysäkkejä Maununnevan kohdalla.
Antigonos II
Antigonos II Gonatas (noin 319–239 eaa.) oli Makedonian kuningas 276–239 eaa. Hänen isänsä oli Demetrios I, Antigonos I:n poika.
Demetrioksen kuollessa Antigonos alkoi kutsua itseään Makedonian kuninkaaksi, mutta ei noussut valtaistuimelle kuin vasta vuonna 276 eaa. Tässä välissä hallitsivat Makedonian kuninkaina mm. Pyrrhos, Lysimakhos ja Ptolemaios Keraunos. Ptolemaioksen kuoltua taistelussa kelttejä vastaan vuonna 279 eaa. alkoi Makedonian historiassa sekava ajanjakso, joka loppui vasta sen jälkeen kun Antigonos pääsi valtaan vuonna 276 eaa. Antigonos pystyi julistautumaan kuninkaaksi sen jälkeen kun hän kukisti keltit vuonna 277 eaa. Lysimakheian taistelussa.
Vuonna 274 eaa. Pyrrhos palasi Italiasta ja hyökkäsi Makedoniaan. Pyrrhos sai armeijan puolelleen ja maan vallattua, mutta hän kuoli pian vuonna 272 eaa. taistellessaan Peloponnesoksella. Antigonos sai taas vallattua Makedonian itselleen.
Vuosina 266 eaa. – 262 eaa. Antigonos soti Ateenan johtamaa liittoa vastaan. Loput hänen hallituskaudestaan oli verrattaen rauhallista. Antigonos tunnettiin myös tieteiden ja taiteiden tukijana. Antigonos kuoli noin 80-vuotiaana, ja hänen poikansa Demetrios II seurasi häntä kuninkaana.
Antigonos II Gonatas on Jukka M. Heikkilän romaanin "Antigonos jumalten poika" (2000) päähenkilö.
Transponointi
Transponointi tarkoittaa jonkin sävelmän muuttamista eri sävellajiin kuin mihin se on nuotitettu tai mistä se on alun perin kuultu. Intervallisuhteet säilyvät samana, joten sävelmän tunnistettavuus ei muutu, vaikka se soikin joko korkeammalta tai matalammalta taajuudelta. Sävellajien tunnelmissa on kuitenkin eroja, minkä vuoksi erityisen tarkasti tietyn sävellajin tunnelmaan perustuvaa teosta ei yleensä esitetä toisessa sävellajissa. Transponointia tarvitaan useimmiten esitettäessä musiikkia kokoonpanolla, jolle sitä ei ole alun perin tarkoitettu. Käytettävistä soittimista riippuen tarkat intervallisuhteet voivat muuttua hieman, mutta ero ei useimmiten ole merkittävä. Joitakin soittimia voi myös olla helpompi soittaa tietyistä sävellajeista, jolloin transponointia voidaan käyttää helpottamaan esittäjän teknistä suoritusta. Vapaamuotoisessa säestyksessä soittajan on hyvä osata transponoida soittonsa esimerkiksi lauletun melodian suhteen oikeaksi.
Eräs esimerkki transponoinnista on myös karaoke-laitteistojen säätö, jolla taustamusiikin korkeutta voidaan säätää laulajan äänialan mukaan. Joskus myös modulaatiota, eli harkittua toiseen sävellajiin siirtymistä saman teoksen aikana kutsutaan virheellisesti transponoinniksi.
Aapasuo
Aapasuo on suoyhdistymätyyppi, jossa suoalueen keskikohta on selvästi sen reunoja alempana. Aapasoita on Suomessa etenkin Pohjois-Suomessa.
Aapasuot ovat yleensä suuria avosoita. Keskeltä ne ovat hyvinkin märkää nevaa tai lettoa, koska vesi valuu kohti keskustaa. Keskustan nevoilla on märkiä "rimpiä" ja kuivia "jänteitä". Aapasoiden reunoilla on tavallisesti korpia tai rämeitä. Aapasuot ovat minerotrofisia soita, joilla turve voi olla runsasravinteista, koska kevättulvat tuovat joka vuosi lisäravinteita ympäröiviltä kivennäismailta. Eräs aapasuon tyyppi on rinnesuo, joita on Suomessa etenkin Posiolla ja Itä-Lapissa. Sijaintinsa puolesta aapasuot voidaan jakaa kolmeen tyyppiin, Pohjanmaan, Peräpohjolan ja Lapin aapasuot. Tyypillisimmät aapasuot ovat Peräpohjolassa.
Aapasuolla ei kasva niin paljon rahkasammalta kuin keidassuolla. Järvikorte on yleinen aapasoiden vetisillä nevoilla, samoin kuin raate, erilaiset sarat ja heinät taas suon laita-alueilla. Putkilokasveja suolla on yleensä paljon, erityisesti suon märillä keskialueilla, jotka ovat runsasravinteisia.
Itäveri
Itäveri on Ilkka Remeksen kirjoittama romaani, joka julkaistiin vuonna 2002. Se oli vuoden 2002 kolmanneksi myydyin romaani, 72900 kappaletta.
Kirja kertoo ravintolakokista nimeltä Juho Nortamo. Juho on Suomen ulkoasiainministerin, Sinikka Nortamon poika. Juho saa 30-vuotiaana tietää olevansa ottolapsi. Äidin painostuksesta huolimatta Juho sai selville, että hänet oli adoptoitu laittomasti Venäjältä viranomaisten tietämättä.
Juho lähtee matkalle Venäjälle lapsuudenystävänsä Veran kanssa, johon hän myös lopussa rakastuu. Pitkän etsinnän jälkeen Juho löytää isänsä, entisen kommunistibyrokraatin, öljypohatta "Maksim Perakhin". Juho saa selville, ettei hänen isästään pidetä kovin paljoa Venäjällä, koska hän on rikas ja pitää kaiken öljynporauksesta saadut rahat itsellään, vaikka kansa haluaisi kyseessä olevat rahat.
Columbian yliopisto
Columbian yliopisto ("Columbia University") on New Yorkissa sijaitseva yksityinen yliopisto. Se perustettiin vuonna 1754 Ison-Britannian kuninkaan Yrjö II:n myöntämällä erioikeudella, alkuun nimellä "King's College". Yliopisto on New Yorkin osavaltion vanhin korkeakoulu ja koko Yhdysvaltojen viidenneksi vanhin.
Suurin osa yliopiston rakennuksista sijaitsee Manhattanilla. Yliopisto työllistää yli 3 000 ihmistä, ja yliopiston kirjoilla on noin 22 000 opiskelijaa. Opiskelijoista noin kolmannes suorittaa alempaa korkeakoulututkintoa ja kaksi kolmannesta tätä ylemmätasoisia opintoja. Kansainvälisiä opiskelijoita on noin neljännes kaikista opiskelijoista.
Yliopiston tunnetuimpiin tiedekuntiin kuuluvat muun muassa lääketieteellinen, kauppatieteellinen, oikeustieteellinen ja kasvatustieteellinen. Yliopiston kirjastossa on yli yhdeksän miljoonaa kirjaa. Yliopiston sisäänpääsyprosentti on noin 10 %.
Yliopistossa on opiskellut tai opettanut 81 Nobel-palkinnon voittajaa, joista 39 on valmistunut Columbiasta.
Maailman viidensadan huippuyliopiston Shanghai-yliopistovertailussa Columbian yliopisto sai vuonna 2014 sijaluvun 8. Se luokiteltiin 7. parhaaksi yhdysvaltalaiseksi yliopistoksi.
Yliopisto julkaisee Yhdysvaltain toiseksi vanhinta opiskelijalehteä, "Columbia Daily Spectatoria".
Columbian yliopistossa on opiskellut monia julkisuuden henkilöitä, esimerkiksi Paul Robeson, Allen Ginsberg, Laurie Anderson, Theodore Roosevelt, Franklin D. Roosevelt, Boutros Boutros-Ghali, Madeleine Albright, Lou Gehrig, Ruth Bader Ginsburg, Monica Lewinsky, Lionel Trilling, Manuel Rivera-Ortiz ja Benjamin Spock. Suomalaisia Columbian yliopistossa opiskelleita ovat ainakin Aatos Erkko, arkkitehti Teemu Kurkela, Marko Ahtisaari, Michael Quarshie ja Kimmo Sasi.
Chrysler Building
Chrysler Building on vuonna 1930 valmistunut New Yorkissa sijaitseva 318,9 metriä korkea, 77-kerroksinen ja art deco -tyylinen pilvenpiirtäjä. Rakennuksen kattokorkeus on 285 metriä. Chrysler Building sijaitsee Manhattanilla osoitteessa 405 Lexington Avenue. Rakennuksessa on 3 862 ikkunaa. Chrysler Building on metallirunkoinen. Se oli ensimmäisiä suuria rakennuksia maailmassa, jonka ulkokuoressa on käytetty merkittävät määrät metallia. Chrysler Buildingia pidetään yhtenä maailman kauneimmista pilvenpiirtäjistä.
Chrysler Building lisättiin Yhdysvaltain historiallisten paikkojen rekisteriin historiallisena maamerkkinä vuonna 1976.
Chrysler Buildingin rakentaminen aloitettiin vuonna 1928. Rakennuksen suunnitteli arkkitehti William Van Alen ja sen rakentamiseen osallistui jopa 2 000 työmiestä. Arvioiden mukaan työmiehet rakensivat neljä kerrosta viikossa. Rakennustyöt saatiin valmiiksi vuonna 1930. Chrysler Building oli valmistuttuaan maailman korkein rakennus, mutta vain seuraavat yksitoista kuukautta, jolloin Empire State Building valmistui. Ennen Chrysler Buildingia maailman korkein rakennus oli Eiffelin torni.
Rakennus on nimetty ensimmäisen omistajansa ja rakennuttajansa, autotehtailija Walter P. Chryslerin mukaan. Nykyään rakennuksen omistaa GVP AG.
Rakennus on kokonaan art deco -tyylinen. Esimerkiksi sen Y-kirjaimen muotoinen aula on täynnä art deco -koristeluita ja aulan katossa on yksi maailman suurimpiin maalauksiin kuuluva Edward Trumbullin liikennettä ja ihmisen hankkeita esittävä teos.
Kuollutmeri
Kuollutmeri ( tai "Bahru Luta" ’Lootin meri’, , ’suolameri’) on Jordanian ja Israelin rajalla sijaitseva järvi. Sen pinta on 408 metriä Välimeren pinnan alapuolella ja on maan pinnan matalin paikka. Sen pituus on noin 76 kilometriä ja leveys 14–16 kilometriä, pinta-ala 1 049 neliökilometriä ja syvyys pohjoisosassa jopa 400 metriä. Kuollutmeri saa vetensä valtaosin Jordanvirrasta. Kuolleellamerellä ei ole laskujokea, vaan vesi poistuu siitä vain haihtumalla. Alueen ilmasto on kuiva ja vähäsateinen.
Kuollutmeri koostuu kahdesta altaasta. Niihin valuva vesi haihtuu Jordaninlaakson voimakkaassa auringon paahteessa jättäen jälkeensä suola- ja mineraalikerrostumia. Kuolleenmeren suola- ja mineraalipitoisuus on korkeimmillaan 33 prosenttia. Tämä johtuu jokien kuljettamasta eroosion irrottamasta aineksesta, jossa on myös suola-aineita. Järven vesi on niin suolapitoista, että se kannattelee uimaria pinnalla. Sillä uskotaan olevan myös terveydelle myönteisiä vaikutuksia. Näistä syistä järvi on hyvin suosittu matkailukohde. Korkean suolapitoisuuden vuoksi järvessä ei ole muutamia harvalukuisia bakteerilajeja lukuun ottamatta mitään elävää. Kuolleenmeren suola sisältää erityisen paljon mineraaleja, joista tärkeimpiä ovat magnesium (yli 30 %), kalsium, kalium, natrium ja sinkki. Rannalla on teollisuutta, joka erottaa vedestä ruokasuolaa, kaliumia, magnesiumia ja bromia.
Mioseenikaudella Arabian laatta törmäsi Euraasian laattaan, mikä aiheutti Kuolleenmeren hautavajoaman syntymisen. Sitä ennen Välimeri oli ulottunut alueelle asti. Syntynyt Kuollutmeri oli tuolloin suurin piirtein nykyisen kokoinen, mutta pleistoseenikaudella sen pinta nousi 200 metriä korkeammalle. Järvi ulottui Hulan laaksosta noin 65 kilometriä nykyistä eteläreunaa etelämmäksi.
Kuolleeseenmereen 2,5 miljoonaa vuotta sitten alkanut runsas virtaus keräsi pohjalle paksun sedimenttikerroksen. Viimeisten 10 000 vuoden ajan haihtuminen on ollut sadantaa runsaampaa, minkä takia järvi on kutistunut nykyiseen muotoonsa. Samalla järveä ympäröivän laakson sedimenttikerros on paljastunut veden alta.
Alueen kasvaneen vedenkulutuksen takia Jordanvirran tuoma vesimäärä on vähentynyt jatkuvasti, ja Kuollutmeri on supistunut vuosi vuodelta uhkaavasti. Tilanteen korjaamiseksi on suunniteltu Punaisestamerestä johdettua tunnelia, joka toisi Kuolleeseenmereen vuosittain 283 km³ vettä.
Julius II
Julius II (5. joulukuuta 1443 – 21. helmikuuta 1513, alk. Giuliano della Rovere) oli paavina 1. marraskuuta 1503 – 21. helmikuuta 1513.
Giuliano della Rovere oli paavi Sixtus IV:n (1471–84) veljenpoika ja hänen vaikutusvaltansa kasvoikin sedän ansiosta. Vuonna 1471 hänet nimitettiin kardinaaliksi ja vuonna 1480 paavin legaatiksi Ranskaan.
Julius II toimi tarmokkaasti paavin maallisen vallan lisäämiseksi. Hän oli vuorotellen liitossa ja sodassa Ranskan, Saksan ja Venetsian kanssa. Vuonna 1505 Julius II perusti sveitsiläiskaartin paavin turvaksi. Hän sai kutsumanimen "Il Papa terrible" eli "kauhea paavi".
Julius II suosi renessanssisivistystä ja oli huomattava mesenaatti. Hän käynnisti Rooman Pietarinkirkon rakennustyöt ja palkkasi Michelangelon maalaamaan Sikstuksen kappelin kattoholviin freskot sekä Rafaelin maalaamaan freskot paavin palatsiin. Julius II:n mukaan on nimetty Rooman Via Giulia.
Michelangelo on myös veistänyt hänen hautamuistomerkkinsä, joka sijaitsee San Pietro in Vincolin kirkossa. Julius II on kuitenkin haudattu Pietarinkirkkoon.
Ruotomieli
Ruotomieli on Oulussa vuonna 1999 perustettu rock and roll -yhtye, jonka musiikissa on vaikutteita punk-rockista, psykedeliasta, bluesista, progesta ja countrysta. Yhtyeen debyyttialbumi ilmestyi 2003.
Kiikari
Kiikari eli kiikarit on suurentava optinen laite, jossa on yhdistetty kaksi kaukoputkea rinnakkain, yksi kumpaakin silmää varten, jotta katseltavasta kohteesta saataisiin aikaan kolmiulotteinen syvyysvaikutelma.
Kiikari koostuu objektiivista (linssi, josta valo tulee sisään), prismoista sekä okulaarista (linssi, josta valo tulee katsojan silmään). Objektiivi kerää valon ja tarkentaa kuvan, joka on kääntynyt ylösalaisin objektiivissa sen kuperuuden takia. Tämän takia kiikareissa on prismat, jotka kääntävät kuvan takaisin oikein päin. Prismoista kuva kulkee okulaariin, joka suurentaa kuvan ihmissilmälle sopivan kokoiseksi.
Nykyään on olemassa kahdenlaisia eri prismoja – Porro-prismoja (nimetty keksijänsä, italialaisen Porron mukaan) ja kattoprismoja. 1960-luvulla Zeissin ja Leitzin kehittämä kattoprisma vaatii parempaa optista tarkkuutta ja on siksi hieman kalliimpi kuin 1800-luvun puolivälissä kehitetty Porro-prisma. Kattoprismat sallivat kuitenkin objektiivin ja okulaarin sijaita suorassa linjassa toisiaan kohden. Porro-prismoilla varustetuilla kiikareilla on tunnuksenomainen mutkainen muoto (objektiivi ja okulaari eivät ole linjassa).
Kiikareiden antaman kuvan laatua parannetaan optisten pintojen erilaisilla pinnoituksilla, jotka vähentävät ei-toivottuja heijastuksia valon kulkiessa kiikarin läpi. Merkintä coated on alin taso. Se tarkoittaa että ainakin yksi pinta on pinnoitettu yksikerroksisesti. Fully-Coated tarkoittaa, että kaikki pinnat on pinnoitettu yksikerroksisesti. Multi-Coated tarkoittaa, että ainakin yksi linssi on pinnoitettu monikerroksisesti. Fully Multi-Coated kiikareissa kaikki pinnat, myös prisma on pinnoitettu monikerroksisesti.
Kiikareiden ominaisuuksista puhuttaessa niistä mainitaan usein kiikarin suurentava vaikutus ja objektiivin halkaisija millimetreissä. Esimerkiksi kiikari, jonka yhteydessä mainitaan 8x35 tarkoittaa sitä, että se suurentaa 8-kertaisesti ja sen objektiivin halkaisija on 35 millimetriä.
Kuvanvakain on yksi uusimmista ominaisuuksista kiikareihin. Tällaisissa kiikareissa on kaksi gyroanturia, jotka toimivat paristojen voimalla. Niistä riittää muutamaksi tunniksi sähköä kuvanvakaimen toimintaan.
Leo X
Paavi Leo X, oikealta nimeltään Giovanni di Lorenzo de' Medici (s. 11. joulukuuta 1475, Firenze – k. 1. joulukuuta 1521, Rooma), oli paavina 11. maaliskuuta 1513 – 1. joulukuuta 1521. Leo X oli todellinen renessanssiruhtinas, nautinnonhaluinen ja laajasti sivistynyt. Hän yritti turhaan vastustaa Ranskan vaikutusvaltaa Italiassa.
Leo X muistetaan paavina, jonka aikana alkoi reformaatio eli uskonpuhdistus, jota hän ei onnistunut tukahduttamaan. Hänen väitetään käyttäneen Vatikaanin varoja kolmen paavinkauden edestä. Päästäkseen eroon tuhlailevan hovinsa aiheuttamista veloistaan hän suosi aneiden myyntiä ja aloitti niiden järjestelmällisen myynnin kaikissa yhteiskuntaluokissa. Aneiden myynti oli keskeinen seikka Martti Lutherin paavia vastaan esittämässä kritiikissä, mikä johti luterilaisen uskonpuhdistuksen syntyyn.
Lutherin julkaistua 95 teesiään Leo X lähetti Lutherille bullan "Exsurge Domine" (1520).
Kardinaali Alfonso Petrucci ja firenzeläinen lääkäri Battista de Vercelli yrittivät vuonna 1517 surmata Leo X:n, mutta tämä pääsi salajuonesta selville. Salaliittolaisille kostettiin julmasti.
Medici-suku
Ruskeasuo
Ruskeasuo () on kaupunginosa Helsingin kantakaupungin luoteiskulmassa Mannerheimintien molemmin puolin. Peruspiirijaossa Ruskeasuo kuuluu yhdessä Laakson ja Meilahden kanssa Reijolan peruspiiriin. Ruskeasuon asukasluku on noin 6 900 (1.1.2008) ja työpaikkoja alueella on noin 6 100 (31.12.2005).
Ruskeasuolta etelään sijaitsevat Laakson ja Meilahden kaupunginosat. Lännessä Ruskeasuon ja Etelä-Haagan rajan muodostavat Pikku-Huopalahti ja siihen laskeva Haaganpuro. Idässä Ruskeasuo rajoittuu Keskuspuistoon, jonka toisella puolella on Länsi-Pasila.
Ruskeasuo jakautuu kahteen osa-alueeseen, jotka ovat Vanha Ruskeasuo Mannerheimintien itäpuolella ja Pikku Huopalahti sen länsipuolella. Pikku-Huopalahden osa-alueeseen kuuluu kuitenkin myös osia Meilahden ja Haagan kaupunginosista.
Vanhan Ruskeasuon alueella, Mannerheimintien itäpuolella, on siirtolapuutarha, linja-autovarikko, steinerkoulu (entinen Karjalan yhteiskoulu) ja Ruskeasuon koulu, joka on valtion erityiskoulu. Alueen kerrostalot on rakennettu enimmäkseen 1950-luvulla. Siellä sijaitsevat myös Invalidisäätiön sairaala, Folkhälsanin Senioritalo sekä Ruskeasuon ratsastushalli.
Ruskeasuon kaupunginosaan kuuluva osa Pikku Huopalahden aluetta on keskeisin osa samannimisen lahden rannoille 1980- ja 1990-luvuilla rakennettua asuntoaluetta. Siellä sijaitsee myös Tilkan entinen sotilassairaala.
Siirtolapuutarha on varattu vain ruotsinkielisten käyttöön.
Ruskeasuon ruotsinkielisen nimen Brunakärr alkuosa "bruna" on murteellinen ja vastaa nykyruotsin sanaa "brånad" ja muinaisruotsin sanaa "bruni, brone" 'palo, kaski, kytö'. Nimi on tarkoittanut alun perin Pikku-Huopalahden kylän Korpaksen tilan maalla ollutta suoaluetta. Kun tälle alueelle alkoi 1890-luvulla syntyä esikaupunkiasutusta, oli paikannimi murteen mukaisesti Brunakärr, jonka suomenkieliseksi vastineeksi tuli erheellinen Ruskeasuo. Alue siirrettiin Helsingin maalaiskunnasta Helsingin kaupunkiin vuonna 1926, ja tällöin sen nimiksi ehdotettiin nykyisiä muotoja, jotka vahvistettiin vuonna 1928.
Osa Ruskeasuon taloista on yhden porraskäytävän pistetaloja. Keskuspuisto tarjoaa ulkoilumahdollisuuksia. Raisiontien eteläpuolella on Ruskeasuon oma pieni puisto.
Ruskeasuolla on huoltoasema Teboil. Keskuspuistossa palloiluhallin läheisyydessä on hevostalleja, muun muassa ratsupoliisien tallit sekä Keskustalli, Kilpatalli ja muita pieniä talleja.
Ruskeasuon kaduista useimmat ovat saaneet nimensä Varsinais-Suomen kuntien mukaan, esimerkiksi Raisiontie, Kiskontie, Maskuntie ja Nousiaistentie. Nämä nimet vahvistettiin vuonna 1948. Muutamaa vuotta aikaisemmin, sota-aikana alueen katujen nimiksi oli ehdotettu talvisodan taistelupaikkojen nimiä kuten Kannaksentie, Summantie, Kollaantie ja Tolvajärventie.
Domenico Ghirlandaio
Domenico Ghirlandaio (1449 – 11. tammikuuta 1494), alkuperäiseltä nimeltään Domenico di Tommaso Bigordi, oli firenzeläinen renessanssiajan taidemaalari, joka oli erityisen tunnettu yksityiskohtaisista freskoistaan, joihin oli kuvattu useita aikakauden johtavia firenzeläisiä. Hän oli Botticellin ja Filippino Lippin aikalainen. Ghirlandaio johti suurta ja menestyvää bottegaa. Hän oli myös Michelangelon mestari ja opettaja.
Ghirlandaio oli kultasepän poika, ja hänen liikanimensä “Ghirlandaio” on lähtöisin hänen isänsä firenzeläisen yläluokan naisille tekemistä taidokkaista seppeleistä. Ghirlandaio lienee saanut isänsä työpajassa kultasepän koulutuksen, mutta hänen varhaisista maalaustaiteen opinnoistaan ei ole tietoa. Ghirlandaio teki ensimmäiset teoksensa 1470-luvun alussa, ja niissä on nähtävissä vaikutteita Andrea del Castagnolta. Vasarin mukaan Ghirlandaio oli myöhemmin firenzeläisen taidemaalari Alesso Baldovinettin oppilaana.
Ghirlandaio maalasi mieluiten freskoja suurille seinäpinnoille, mutta teki puupaneeleille myös pienempiä alttaritauluja. Ghirlandaio ei koskaan kokeillut öljyvärimaalausta, vaikka useimmat hänen sukupolvensa maalarit ryhtyivät jo käyttämään öljyvärejä 1400-luvun lopussa.Hänen tunnetuimpia töitään ovat Pyhän Zenobiuksen apoteoosia esittävä fresko Firenzen Palazzo Vecchiossa, Sikstuksen kappeliin maalattu fresko, jossa Kristus kutsuu Pietarin ja Andreaksen apostoleiksi sekä Louvren taidemuseossa oleva temperamaalaus "Vanha mies pojanpoikansa kanssa". Viimeksi mainittua maalausta pidetään usein Ghirlandaion hienoimpana teoksena, erityisesti siinä ilmenevän hellyyden ja inhimillisyyden tähden, mutta myös toteutuksen yksinkertaisuuden ja suoruuden vuoksi .
Nostraattiset kielet
Nostraattiset kielet on toisilleen sukulaisiksi arveltujen kieliryhmien eli kieliperheiden ryhmä, joka on hypoteettinen ja kiistanalainen. Se on myös teorian mukaan lähin yläryhmä, joka yhdistää uralilaisia ja indoeurooppalaisia kieliä. Nostraattinen hypoteesi ei ole saanut kielitieteilijöiden keskuudessa laajaa kannatusta.
Nostraattisiin kieliin kuuluvat kieliryhmät:Joidenkin oletusten mukaan myös:Esimerkiksi heprea, ruotsi, italia ja suomi kuuluvat nostraattisiin kieliin.
Nostraattisia kieliä on arveltu yhdistävän useiden äännevastaavuuksilla perusteltujen kantasanojen, joita on puhuttu kantanostraatiksi kutsuttavassa kielessä ennen sen hajoamista ympäri maailmaa asettuneiksi tytärkieliksi ja kieliryhmiksi. Näitä sanoja on kaikissa nostraattisiin kieliin kuuluvissa kieliperheissä. Kantasanat eivät esiinny kaikissa yksittäisissä kielissä, mutta lähes kaikkiin ryhmän kieliin kuuluu useita nostraattisia kantasanoja. Eräiden arvioiden mukaan nostraattisia kantasanoja on noin tuhat, näistä useita myös suomessa. Myös joitakin kieliopillisia päätteitä ja partikkeleita on esitetty nostraattisiksi, kuten uralilainen lokatiivi *-na (suomen essiivi) ja indoeurooppalainen prepositio *en (englannin "in").
Nostraattisten kielten hypoteesi on eräiden suomen sanojen alkuperää koskevien käsitysten kanssa ristiriidassa. Useiden suomen sanojen, jotka on esitelty mm. muinaisina indoeurooppalaisina lainasanoina, selitetään nostraattisen hypoteesin mukaan olevan sittenkin alkujaan omaperäisiä.
Rafael
Rafael eli Raffaello (28. maaliskuuta tai 6. huhtikuuta 1483 Urbino – 6. huhtikuuta 1520 Rooma) oli renessanssiajan italialainen taidemaalari ja arkkitehti. Häntä pidetään yhtenä Italian renessanssiajan päämestareista. Hänet tunnetaan myös nimillä Raffaello Sanzio, Raffaello Santi,Raffaello de Urbino tai Rafael Sanzio de Urbino.
Rafael tunnetaan parhaiten Madonnan kuvistaan ja pyhää perhettä esittävistä maalauksistaan sekä Vatikaaniin tekemistään mittavista freskoista.
Rafael syntyi Urbinossa pitkänä perjantaina kello kolme yöllä. Vasari ylistää Rafaelin luonnetta ja kirjoittaa tämän saaneen syntymälahjanaan vaatimattoman ja jalon luonteen. Rafaelin isä oli Giovanni de’ Santi. Rafaelin äiti kuoli vuonna 1491 ja isä 1494.
Rafael opiskeli Perugiassa Pietro Peruginon johdolla, jonka tyylin hän omaksuikin alkuvuosina täydellisesti. Hän asui vuodesta 1504 Firenzessä ja 1508–1520 Roomassa. Muutettuaan Firenzeen Rafael omaksui Leonardo da Vincin ja Michelangelon tyylin.
Pietarinkirkon ensimmäinen arkkitehti Bramante da Urbino (k. 1514), joka oli Rafaelin kaukainen sukulainen, esitteli Rafaelin vuonna 1508 Paavi Julius II:lle, joka sitten kutsuikin Rafaelin vuonna 1509 Roomaan maalaamaan Vatikaanin Stanzat eli paavin yksityiset tilat. Tunnetuimpia Rafaelin maalaamista freskoista ovat "Ateenan koulu", jonka hän maalasi paavin kirjastoon ja "Väittely pyhästä sakramentista". Näistä "Ateenan koulu" esittää antiikin kuuluisia filosofeja, jotka on ryhmitelty Platonin ja Aristoteleen ympärille. Nimitys on peräisin Bellorilta vuodelta 1695. "Väittely pyhästä sakramentista" kuvaa Jeesuksen johtamia kristittyjä teologeja. Kummatkin freskot ovat puolikaaren muotoisia.
Freskoillaan Rafael saavutti paikan aikakautensa eturivin taiteilijana ja hänestä tuli myös haluttu muotokuvamaalari. Hänen tyylissään oli klassista sopusointua ja symmetriaa, runsaasti värinyansseja sekä hillittyä harmoniaa.
Paavi Leo X nimitti Rafaelin Pietarinkirkon pääarkkitehdiksi heti Bramanten kuoleman jälkeen 1514, missä tehtävässä Rafael oli kuolemaansa saakka vuoteen 1520. Samana vuonna 1514 hänet nimitettiin Rooman arkeologisten kaivausten ylivalvojaksi. Rafaelin käsialaa ovat ensimmäiset tunnetut rakennussuunnitelmat, joissa pohjapiirrokset, julkisivut ja läpileikkaukset ovat kaikki samassa mittakaavassa. Tämä työtapa on arkkitehtien keskuudessa käytössä edelleenkin.
Rafael kuoli kuumetautiin 37-vuotiaana Roomassa vuonna 1520. Nykyisin hänen hautansa on Rooman Pantheonissa. Koti Urbinossa on museona.
Theo van Gogh
Theodoor van Gogh (23. heinäkuuta 1957 Haag, Alankomaat – 2. marraskuuta 2004 Amsterdam, Alankomaat) oli hollantilainen elokuvaohjaaja. Hän käsikirjoitti ja ohjasi parikymmentä dokumenttia ja muuta ohjelmaa televisiolle. Theo van Gogh tunnettiin Alankomaissa niin sukunimestään kuin myös kaikkien uskontojen ja poliittisten suuntausten rääväsuisesta pilkasta.
Theo van Gogh ohjasi kesällä 2004 11-minuuttisen lyhytelokuvan "Submission", joka kuvasi musliminaisten asemaa. Somalialaissyntyisen poliitikon Ayaan Hirsi Alin käsikirjoittama dokumentti arvosteli naisten asemaa islamilaisessa kulttuurissa ja uskonnon käyttämistä sukupuolisorron verukkeena. Elokuva herätti suuttumusta muslimipiireissä. Mohammed Bouyeri, 26-vuotias Amsterdamissa syntynyt marokkolaistaustainen muslimi, murhasi van Goghin 2. marraskuuta 2004 ampumalla tämän kadulle Amsterdamissa van Goghin ollessa pyöräilemässä töihin. Hän kiinnitti veitsellä ruumiiseen uhkauskirjeen Ayaan Hirsi Alille.
Theo van Gogh on taidemaalari Vincent van Goghin veljen Theo van Goghin pojanpojanpoika. Hän kertoi Vincent van Goghista kertoneessa dokumentissa tapauksesta, jossa hän oli ollut katsomassa esi-isänsä omakuvaa taidenäyttelyssä: kun Theo oli kääntynyt taulusta poispäin, osa lähellä olevista ihmisistä oli pyörtynyt, sillä yhdennäköisyys oli ollut valtaisa.