Kaarlo Kurki
Kaarlo Kurki (alk. Karl Edvard (Kaarlo Eetu) Limnell, myös Kaarlo Laurila, 4. heinäkuuta 1862 Tampere – 8. helmikuuta 1918 Kemi) oli suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja, joka vaikutti muun muassa Rovaniemen Työväen Näyttämön johtajana. Näyttelijänä hän käytti aluksi ristimänimeään ja sen jälkeen taiteilijanimeä Kaarlo Laurila, kunnes vaihtoi viralliseksi sukunimekseen Kurki vuonna 1910. Rovaniemen punakaartin päällikkönä toiminut Kurki kuoli valkoisten teloittamana sisällissodan aikana vuonna 1918.
Tampereella syntynyt Limnell työskenteli aluksi paperitehtaalla, kunnes näyttämötaiteesta innostuneena muutti Helsinkiin ja liittyi Ruotsalaiseen Teatteriin vuosiksi 1885–1887. Tämän jälkeen hän perusti oman lyhytaikaiseksi jääneen kiertueteatterin. Se ehti esiintymään Tampereella ja Hämeenlinnassa, mutta näyttelijät siirtyivät nopeasti Kurjen johdolla August Aspegrenin kiertueen matkaan. 1890-luvun alussa Kurki työskenteli aluksi Kansallisteatterin edeltäjässä Suomalaisessa teatterissa. Syksyllä 1891 hän perusti uudelleen oman teatteriseurueen, joka esiintyi alkuvuoden 1892 eri puolilla Itä-Suomea nimellä Kotimainen Teatteri. Ryhmä kuitenkin hajosi seuraavana kesänä Kurjen lähtiessä omille teilleen ja jättäessä ryhmänsä Virolahdelle. Vuodenvaihteen jälkeen seurue kuitenkin kiersi jälleen Länsi-Suomessa.
Syksyllä 1893 hän lähti mukaan näyttelijä Ida Aalbergin suomenkieliseen kiertueteatteriin, joka kuitenkin toimi vain yhden näyttämökauden ajan. Kurki esiintyi Eugène Scriben näytelmässä "Adrienne Lecouvreur", jossa Aalberg oli itse pääroolissa. Seuraavaksi hän tutustui metodistiliikkeeseen, päätyen lopulta Ruotsin metodistilähetyksen työntekijäksi Kiinaan. Marraskuussa 1902 suomalaiset sanomalehdet uutisoivat, että lähetyssaarnaaja Limnell olisi kuollut laivapalossa Kiinan rannikolla paluumatkallaan Eurooppaan, mutta tieto ei kuitenkaan pitänyt paikkaansa.
Vuodesta 1906 lähtien Kurki kiersi Kaarlo Karin johtaman Suomalaisen Teatteriseurueen mukana ja esiintyi sen tilaisuuksissa myös laulajana. Hänen kerrottiin olleen varustettu ”kiitettävillä säveltaiteellisilla luonnonlahjoilla ja vahvalla mehevällä bassoäänellä”.
Myöhemmin Kurki vaikutti Rovaniemellä, jossa hän toimi paikallisen työväenteatterin johtajana. Lokakuussa 1917 Kurki oli perustamassa Rovaniemelle työväen järjestyskaartia yhdessä paikallisen työväenyhdistyksen johtajan Aleksi Tuorilan ja radikaalisosialisti Ville Kallion kanssa. Sisällissodan syttyessä tammikuun lopulla 1918 Kurki toimi Rovaniemen punakaartin johtajana. Kaartilaiset saapuivat Kemiin 30. tammikuuta, jolloin osa miehistä jatkoi Kurjen johdolla Ouluun, tarkoituksenaan hankkia venäläisiltä sotilailta jääneitä aseita. Hän yritti myös agitoida Oulun punakaartia liittymään kapinaan. Seuraavana päivänä Rovaniemen punakaarti palasi Kemiin, josta he suuntasivat junalla kohti Rovaniemeä, aikomuksenaan matkalla vallata myös Tervolaan perustettu valkoisten tukikohta. Huonosti aseistautuneet punaiset joutuivat kuitenkin väijytykseen hieman ennen Tervolaa. Syntyneessä taistelussa sai surmansa 10 punakaartilaista, mutta suurin osa onnistui palaamaan Kemiin. Kurki joutui pian valkoisten vangiksi ja hänet ammuttiin muutaman päivän kuluttua Kemin torilla järjestetyssä näytöstyylisessä teloituksessa.