hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Kekkosen III hallitus
Kekkosen III hallitus oli Suomen tasavallan 35. hallitus. Se oli Maalaisliiton, SDP:n ja RKP:n muodostama punamultahallitus. Hallitus toimi 659 hallituspäivää 20. syyskuuta 1951 - 9. heinäkuuta 1953.
Korean sota jyrkensi suurvaltapolitiikan kahtiajakoa ja pienten valtioiden puolueettomuudella katsottiin olevan uutta arvoa kiristyvässä ilmapiirissä. Pääministeri Urho Kekkonen luonnosteli suurta ulkopoliittista puhettaan pitkin syksyä 1951 ja sai sille joulun tienoilla presidentti J. K. Paasikiven hyväksynnän. Kekkonen joutui kuitenkin sappileikkaukseen ja puhe jäi pitämättä. Sen keskeiset kohdat julkaistiin hänen toipilasaikanaan tammikuussa 1952 Maalaisliiton pää-äänenkannattajassa Maakansassa ja puhetta alettiinkin kutsua pyjamantaskupuheeksi.
Hallituksen toimikaudella syyskuussa 1952 Suomi sai suoritetuiksi loppuun sotakorvauksensa Neuvostoliitolle. Tämän kunniaksi järjestettiin Helsingin messuhallissa juhlatilaisuus, jossa puhuivat pääministeri Urho Kekkonen ja kauppa- ja teollisuusministeri Penna Tervo.
Kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeri Onni Peltonen ja toinen maatalousministeri Matti Lepistö erosivat hallituksesta marraskuussa 1952 sen jälkeen, kun eduskunnan oikeusasiamies Paavo Kastari oli katsonut heidän menetelleen lain vastaisesti heidän toimiessaan Fagerholmin hallituksen ministereinä vuonna 1949. Keväällä 1953 eduskunta asetti Peltosen ja Lepistön sekä heidän entiset ministeritoverinsa Aleksi Aaltosen ja Jussi Raatikaisen syytteeseen valtakunnanoikeudessa ns. salaputkijutun vuoksi.
Super Mario All-Stars
Super Mario All-Stars on Nintendon vuonna Super Nintendo Entertainment Systemille sekä vuonna Wiille julkaisema pelikokoelma, joka sisältää uudistetut versiot neljästä Nintendo Entertainment Systemille ilmestyneestä pelistä yhdessä kokoelmassa. Pelit ovat:
"The Lost Levels" ilmestyi NES:ille ainoastaan Japanissa. Pelien grafiikka ja äänet on uusittu kokonaan ja niihin on lisätty tallennusmahdollisuus. Myös pienempiä muutoksia on tehty. Myöhemmin vuonna 1994 "All-Stars" pakettiin lisättiin myös "Super Mario World" -peli, mutta harvat omistavat tätä versiota paketista. Vuonna 2010 Wiille julkaistiin juhlajulkaisu "Super Mario All-Starsista", kun "Super Mario Bros." -pelin julkaisusta oli kulunut 25 vuotta. Tämä julkaisu on nimeltään "Super Mario All-Stars. 25th Anniversary Edition". Sisällöltään peli on juuri samanlainen, kuin alkuperäinen SNES-versio. Wii-versiota voi pelata Wii Remotella sivuttain, Classic Controllerilla tai GameCube -ohjaimella.
Intiantiikeri
Intiantiikeri eli bengalintiikeri ("Panthera tigris tigris") on tiikerin ("Panthera tigris") uhanalainen alalaji. Siitä tavataan myös valkoista värimuotoa, jota kutsutaan rewantiikeriksi.
Intiantiikeriuroksen pituus kuonon päästä hännän päähän on 2,7–3,1 metriä ja se painaa 180–260 kilogrammaa. Säkäkorkeutta intiantiikerillä on noin 120 senttimetriä.
Valkeat laikut korvien takana auttavat tiikereitä näkemään toisensa yön pimeydessä. Tiikeri on hyvin harteikas ja sen etujalat ovat suuret, joten se pystyy kaatamaan kookkaankin saaliseläimen.
Vahvat leuat ja pitkät raateluhampaat helpottavat tarttumista saaliiseen. Valtavilla tassuillaan tiikeri voi kellistää saaliseläimen yhdellä iskulla.
Intiantiikereitä tavataan metsissä ja ruohoalueilla Bangladeshissa, Bhutanissa, Kiinassa, Intiassa ja Nepalissa. Se on sekä Bangladeshin että Intian kansalliseläin. On arvioitu, että bengalintiikereitä olisi 2 000–4 600 yksilöä villinä luonnossa, joten se olisi tiikerin alalajeista yleisin. Suurimmaksi osaksi nämä tiikerit asuvat Intian ja Bangladeshin alueilla.
Tiikerit metsästävät erilaisia saaliseläimiä, mutta erityisen taitavasti ne saalistavat sorkkaeläimiä, kuten hirvieläimiä, antilooppeja ja villisikoja. Sundarbanssissa villisika on yksi merkittävimmistä saaliseläimistä. Se syö mielellään myös erilaisia hirvieläimiä kuten aksishirviä ja sambarhirviä. Muilla alueilla tiikerit saalistavat valtavia, jopa tonnin painoisia nautaeläimiä, gaureja.
Indokiinantiikeri
Indokiinantiikeri ("Panthera tigris corbetti"), joka tunnetaan myös nimellä malaijantiikeri nimettiin omaksi alalajikseen vasta vuonna 1968. Alalaji on saanut tieteellisen nimensä brittiläisen metsästäjän ja luonnontieteilijän Jim Corbettin mukaan.
Indokiinantiikeri elää Kaakkois-Aasiassa pääosin Vietnamin, Kambodžan, Thaimaan ja Laosin alueella, lisäksi sitä on tavattu Myanmarissa, eteläisessä Kiinassa ja Malesian niemimaalla.
Indokiinantiikerille reviiri on muiden tiikerilajien tapaan tärkeä. Ne eivät yleensä taistele reviireistään. Indokiinantiikereille riittää, että ne merkkaavat oman reviirinsä raja-alueet virtsalla. Se riittää ilmaisemaan muille tiikereille, että reviiri on varattu. Urokset pitävät omat reviirinsä tiukasti erillään, mutta uroksen reviiri voi limittyä osittain päällekkäin useammankin naaraan reviirin kanssa.
Tätä alalajia on seurattu vähän, syynä se, että sen elinseudut sijaitsevat kaukaisilla, metsäisillä ja vuoristoisilla rajaseuduilla.
Se on melko pienikokoinen ja sillä on poikkeuksellisen leveät raidat.
Indokiinantiikerit ovat pienempiä ja tummempia verrattuna intiantiikereihin.
Urokset ovat naaraita suurempia. Niiden pituus on 2,57–2,84 metriä. Keskimäärin urospuoliset Indokiinantiikerit ovat noin 2,7 metriä kuononpäästä hännänpäähän ja painavat noin 150–195 kilogrammaa. Naaraspuoliset Indokiinantiikerit ovat noin 2,31–2,64 metriä pitkiä ja painavat noin 100–130 kilogrammaa.
Indokiinantiikerit syövät hirvieläimiä, villisikoja, erilaisia kaloja sekä kilpikonnia.
Alalaji saalistaa pääosin yöllä, mutta välillä vuodenajasta riippuen myös päivällä.
Näkö ja kuulo ovat tärkeässä asemassa saalistuksessa, hajuaisti ei niinkään.
Kronstadtin kapina
Kronstadtin kapina oli Kronstadtin laivastotukikohdan sotilaiden epäonnistunut kapina bolševikkejä vastaan vuonna 1921. Sitä on pidetty viimeisenä merkittävänä kapinayrityksenä bolševikkejä vastaan neuvosto-Venäjällä.
Vuonna 1921 joukko anarkistimatruuseja ja sotilaita nousi bolševikkivaltaa vastaan Kronstadtissa. He vaativat sananvapautta, vasemmistolaisten poliittisten vankien vapauttamista, monipuoluejärjestelmää ja oikeutta itsenäiseen ammatinharjoittamiseen, toisin sanoen sitä autonomiaa, jota bolševikit olivat luvanneet 1917 päästäkseen valtaan.
Kapinaa edelsi Pietarissa Baltian telakan ja Putilovin tehtaan lakkoilu. Käytännössä vaatimuksena oli luopua sotakommunismista ja palauttaa neuvostojen valta. Kronstadtin kapina alkoi kuitenkin vasta neljä kuukautta Pietarin lakkojen jälkeen, joten kapinan ajankohta ei ollut ennalta sovittu. Matruusien kritiikki kohdistui ennen kaikkea Pobaltiin eli Baltian laivaston poliittiseen johtoon. Kronstadtin matruuseista 5 000 erosi kommunistisen puolueen jäsenyydestä. He eivät myöskään hyväksyneet sota-asiain kansankomissaari Lev Trotskia.
Mihail Kalinin tuli neuvottelemaan matruusien kanssa. Neuvotteluaikaa käytettiin noin 100 000 sotilaan armeijan kokoamiseen. Joukon kokoamiseen käytettiin myös pakkoa.
28. helmikuuta 1921 Petropavlovskin matruusit esittivät 15-kohtaisen vaatimuslistan:
Ensimmäinen hyökkäys 8. maaliskuuta kuitenkin torjuttiin ja puna-armeija menetti 80 % joukoistaan. Siperialainen jalkaväkidivisioona, jonka vahvuus oli 12 000 kului matruusien vastaisessa taistelussa 200 miehen vahvuiseksi. 18. päivä lähetettiin toinen joukko Mihail Tuhatševskin johdolla, vahvistettuna muun muassa bolševikkipuolueen 10. puoluekokouksen osanottajilla, kukistamaan kapinoivat matruusit. Sotilaita oli tällä kertaa noin 50 000. Hyökkäys myös tapahtui yöllä ja joukot olivat paremmin varusteltuja. Tällä kertaa kapina kukistettiin armottomasti.
Kronstadtista pakeni noin 6 400 kapinallista jään yli Suomeen. Suomessa pakolaiset siirrettiin välittömästi Inon, Raivolan, Terijoen ja Koiviston keskitysleireille punavankien kanssa. Suurin osa lähti takaisin armahduksen turvin tai maailmalle, mutta noin 1600 jäi Suomeen pysyvästi.
Sumatrantiikeri
Sumatrantiikeri ("Panthera tigris sumatrae") on pienikokoinen ja tiheäjuovainen tiikeri, jota tavataan ainoastaan Sumatran saarella Indonesiassa. Se on viimeinen suurilla saarilla asuvista tiikerin alalajeista. Sumatrantiikeri on äärimmäisen uhanalainen ja niitä arvioidaan olevan jäljellä vain noin 200–400 yksilöä luonnossa ja noin 200 yksilöä eläintarhoissa. Lajin pelätään kuolevan sukupuuttoon vielä tällä vuosisadalla. Siksi Indonesian pitäisikin ryhtyä suojelutoimiin.
Se on hyvä uimari ja viihtyy vedessä.
Joskus on esitetty väitteitä, että sumatrantiikeri ei olisi tiikerin alalaji vaan aivan oma lajinsa.
Sumatrantiikerillä on tumman okranpunainen turkki ja pitkät kaulakarvat. Se on tiikereistä tummin väritykseltään.
Sumatrantiikerin karva on lyhyempi kuin muilla tiikerin alalajeilla.
Sumatrantiikeri on pienin tiikerien alalajeista.
Urospuolinen Sumatrantiikeri painaa noin 120 kilogrammaa ja on keskimäärin 2,4 metriä pitkä. Naaraspuolinen painaa noin 90 kilogrammaa ja on noin 2,2 metriä pitkä.
Sumatrantiikerit syövät muun muassa villisikoja, hirvieläimiä (kuten muntjakkeja ), kaloja, krokotiileja, kanoja ja hanhia.
Saalistamisessa sumatrantiikerin tummuudesta on hyötyä, sillä se saalistaa iltahämärässä.
Niiden näkökyky on pimeässä jopa kuusi kertaa parempi kuin ihmisen.
Pederastia
Pederastia (kr. παιδεραστία < παῖς 'lapsi' + ἐραστής 'rakastaja') tarkoittaa ensisijaisesti antiikin Kreikan kulttuurissa esiintynyttä aikuisen miehen ja nuorukaisen välistä seksuaalissävytteistä suhdetta. Perinteinen aikuistumisriitti oli teini-ikään tulleen nuoren antaminen isän valitseman miehen kasvatettavaksi. Kasvatukseen sisältyi urheilua ja opintoja. Lisäksi pojan ja kasvattajan suhteeseen sisältyi eroottista homoseksuaalisuutta, jolla poikaa opetettiin ymmärtämään rakkauden ja huomioon ottamisen merkitys, ja näin hänestä oletettiin kehittyvän vastuuntuntoinen aikuinen. Poika tavallaan asetettiin naisen asemaan, jotta hän oppisi kohtelemaan naisia oikein. Myöhemmin pederastialla tarkoitettiin yleensä vain homoseksuaalisuutta, mutta se oli laajalle levinnyt väärinkäsitys.
Aikuisella iällä nuorukaisen odotettiin menevän naimisiin perheen hyväksymän tai valitseman naisen kanssa, eikä aikuisten miesten välistä homoseksuaalisuutta välttämättä katsottu hyvällä. Kreikkalaisen kasvatuksen ääripäitä olivat ateenalaisten sivistyneenä ja hienostuneena pitämät tavat ja spartalaisten äärimmäiseen itsekuriin perustuva poikien kasvatus sotureiksi. Spartalaisten pederastiasta ei ole arkeologisia todisteita; sen sijaan Ateenasta ja muista kreikan kaupunkivaltioista niitä on löytynyt runsaasti.
Pertti Paasio
Pertti Kullervo Paasio (s. 2. huhtikuuta 1939 Helsinki) on suomalainen poliitikko. Paasio on toiminut kansanedustajana ja Harri Holkerin hallituksen ministerinä. Paasio oli SDP:n puheenjohtajana vuosina 1987–1991.
Paasio on valmistunut valtiotieteiden maisteriksi Turun yliopistosta vuonna 1968. Hänelle myönnettiin ministerin arvonimi vuonna 2004. Myös Paasion isä Rafael Paasio oli Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen puheenjohtaja. Pertti Paasion tytär Heli Paasio oli kansanedustaja vuosina 1999–2015.
Pertti Paasio nousi ensimmäiseltä varasijalta eduskuntaan edustaja Esko Niskasen tilalle 5. heinäkuuta 1975, mutta ei pystynyt säilyttämään paikkaansa vuoden 1979 eduskuntavaaleissa. Hän kuitenkin nousi jälleen 1. heinäkuuta 1982 edustaja Jacob Södermanin tilalle eduskuntaan, jossa hän säilytti paikkansa kunnes tuli valituksi Euroopan parlamentin jäseneksi 1996.
Paasio oli ulkoasiainministeri Holkerin hallituksessa 1989–1991. Hän toimi myös Turun kaupunginvaltuuston puheenjohtajana 2003–2006 sekä valtuuston jäsenenä vuosina 1965–1990 ja 2001–2008. Hän oli Ulkosuomalaisparlamentin puhemies ja Suomi-Seuran puheenjohtaja 1998–2010.
Novarupta
Novarupta on 841 metrin korkuinen tulivuori Alaskassa, noin 450 kilometrin päässä Anchoragesta lounaaseen. Novaruptan alue on rauhoitettu osana Katmain kansallispuistoa.
Novarupta purkautui rajusti vuonna 1912.
Drive-in
Drive-in on englanninkielinen ilmaus, jota käytetään palveluista joita voi käyttää poistumatta omasta autostaan. Erityisen suosittuja olivat 1960-luvulle asti drive-in-elokuvateatterit ja edelleen hampurilaisravintolat ym. pikaruokapaikat. Autojen pikapesu on eräänlainen drive-in-palvelu.
Drive-in elokuvateatteri sai patentin Yhdysvalloissa laman keskellä vuonna 1933.
Drive-in on suosittu Yhdysvalloissa, koska oma auto antaa yksityisyyttä (mm. elokuvat). Suomessa drive-in-pikaruokapaikat yleistyivät 1990-luvulla, tosin Suomen ensimmäinen drive-in nakkikioski avattiin jo vuonna 1968 Porissa.
Suomessa toimi 1960–80-luvuilla useita autopankkeja. Niissä pankkikonttorin palveluita sai autosta käsin.
Uisko
Uisko on vanha purjeellisen ja soudettavan veneen nimitys. Se on kevytrakenteinen ja tehty useasta laitalaudasta. Sitä voitiin vetää kannasten yli.
Uiskon varhaisin kirjallinen maininta löytyy Ruotsin vanhimmasta kirjallisesta teoksesta, 1300-luvun alussa kirjoitetusta Eerikinkronikasta, johon se on lainattu suomen kielestä. Kronikassa Uiskot mainitaan Karjalaisten veneinä. Myös 1500-luvun alusta löytyy kirjallinen maininta wisko-tyypin veneistä. Sana on lainautunut myös venäjään jostakin itämerensuomalaisesta kielestä.
Sana "uisko" on eräs muoto sanasta "lisko", joka on tarkoittanut mm. käärmettä ja matelijaa. Viroksi "uss" tarkoittaa käärmettä. Laiva on ehkä samaistettu käärmeeseen ja siksi nimetty sen mukaan. Tallennetussa kansanrunoudessa sana "uisko" esiintyy kirjain kirjaimelta tässä asussa vain harvoin, ja silloinkin se tarkoittaa käärmettä. Myös viikingit kutsuivat laivojaan käärmettä tarkoittavalla sanalla.
Pitkävene
Pitkäveneellä tarkoitetaan yleensä viikinkien pitkiä purjeellisia soutuveneitä, joita kutsutaan myös viikinkilaivoiksi. Vastaavia veneitä oli kuitenkin myös muilla merenkävijäryhmillä, esimerkiksi varhaiset kreikkalaiset pentekonter-tyyppiset alukset. Suomessa tämäntapaista venettä saatettiin kutsua uiskoksi ja runollisessa mielessä "satalaudaksi" tai "satahangaksi".
Kapeitten ja pitkien veneiden runkonopeus on suuri. Toisaalta pitkien puisten veneiden rakenne ei ollut kovin jäykkä, ja ne taipuilivat aallokossa. Viikinkien pitkäveneet oli tarkoitettu lähinnä sotimiseen. Viikingeillä oli myös enemmän kaupankäyntiin ja kuljetukseen tehtyjä aluksia, knarreja, jotka olivat lyhyempiä ja korkeampia sekä varustettu jonkinlaisella ruumalla.
Arkeologisten löytöjen perusteella voidaan hahmottaa viikinkien pitkäveneen kehitystä. Hjortspring-vene, joka on ajoitettu noin vuodelle 350 ennen ajanlaskun alkua, on yksinkertainen sotakanootti. Lähes seitsemän sataa vuotta nuorempi Nydamin vene on jo kehittyneempi mutta vielä ilman purjetta. 600-luvun aluksia on löytynyt Englannin Sutton Hoosta ja Norjan Kvalsundista. Kvalsundin veneessä oli jo kehittynyt köli, ja sen mittasuhteet vastaavat viikinkilaivoja.
Kalevalaisessa runoudessa kerrotaan usein veneistä, jotka voidaan tulkita pitkäveneiksi. Seuraava kuvaus on Kalevalasta:
Vainajia on usein poltettu tai haudattu pitkäveneissä. Tätä kutsutaan venehautaukseksi. Kuuluisia viikinkien venehautoja ovat Tunen venehauta, Osebergin laiva ja Gokstadin laiva.
Rajaton
Rajaton on kuusijäseninen a cappella -lauluyhtye, joka on perustettu vuonna 1997 Helsingissä.
Yhtyeeseen kuuluvat Essi Wuorela (sopraano), Aili Ikonen (mezzosopraano), Soila Sariola (altto), Hannu Lepola (tenori), Ahti Paunu (baritoni) ja Jussi Chydenius (basso).
Yhtye ei ole keskittynyt tiettyyn musiikkityyliin, vaan esitykset ja levytykset vaihtelevat popista ja jazzista hengellisiin lauluihin. Yhtye konsertoi ympäri maailmaa niin festivaaleilla kuin kirkoissakin. Rajaton on esiintynyt myös yhdessä orkestereiden, muun muassa UMO Jazz Orchestran ja Sinfonia Lahden, kanssa.
Keväällä 2005 "Kevät"-albumi pysyi 11 viikkoa Suomen virallisella listalla ollen parhaimmillaan sijalla 3. "Kevät"-albumin myynti saavutti kultalevyn rajan (15 000 kpl) kuukauden kuluessa levyn julkaisusta. Vuoden 2005 marraskuun loppuun mennessä Rajattoman levyjä oli myyty yli 100 000 kappaletta. Rajattoman myydyin albumi on "Joulu", joka ylitti tuplaplatinaan oikeuttavan 60 000 levyn rajan marraskuussa 2007.Yhtyettä olivat perustamassa Wuorelan, Moskarin, Paunun ja Chydeniuksen lisäksi Sanna Akkanen ja Antti Lehtimaja, jotka jäivät toiminnasta pois seuraavana vuonna. Vuosina 2001–2002 ja 2010 Nina Tapio on tuurannut Wuorelaa tämän sairauslomien takia. Vuosina 2013–2014 opintovapaalla ja äitiyslomalla ollutta Soila Sariolaa tuurasivat Tuuli Ikonen ja Saima Hyökki. Syksyllä 2014 Hannu Lepolan sapattivapaan aikana häntä tuurasi Jukka Nylund.
Kiinantiikeri
Kiinantiikeri eli amoyntiikeri ("Panthera tigris amoyensis") on tiikerin alalaji ja ruumiinrakenteeltaan kaikkein lähimpänä alkutiikeriä.
Kiinantiikerillä on tummahko, pitkä turkki ja tiheät, leveät juovat. Häntä on varsin tylppä.
Kiinantiikeri on äärimmäisen uhanalainen ja tulee mitä ilmeisimmin kuolemaan pian sukupuuttoon. Jäljellä on enää vain noin 20 yksilöä, vaikkakin tarkkaa laskentaa on vaikea tehdä lajin piilottelevan luonteen takia. Vankeudessa elää kuutisenkymmentä yksilöä.
Tigris
Tigris on itäisempi kahdesta suuresta joesta, Tigris ja Eufrat, joista Kaksoisvirtainmaa eli Mesopotamia on saanut nimensä. Tigris on noin 1 900 kilometriä pitkä. Irakin pääkaupunki Bagdad sijaitsee Tigriksen länsirannalla. Historiallisesti tärkeät Niniven, Ktesifonin ja Seleukeian kaupungit ovat myös sijainneet sen varrella. Myös Saddam Husseinin kotikaupunki Tikrit sijaitsee joen varrella ja on saanut nimensä sen mukaan.
Tigrisin lähteet ovat Taurusvuoristossa Turkissa Elazığin kaupungin lounaispuolella. Sillä on monia pieniä sivujokia, joiden yhteinen valuma-alue kattaa suuren osan Turkin itäosaa. Se muodostaa osan Turkin ja Syyrian välisestä rajasta, ja Khābūrjoki yhtyy siihen lähellä Irakin rajaa. Mosulin lähellä jokilaaksosta on tehty tekojärvi. Joki saapuu alluviaalitasangolle lähellä Samarraa. Bagdadin lähistöllä joen molemmin puolin on rakennettu tulvavallit.
Joen uoma tasangolla on muuttunut monia kertoja, sekä luonnollisesti että ihmisen toimien takia. Noin 200 km Bagdadista alavirtaan on laaja riisinviljely- ja suoalue, jota monet Tigrisin sivuhaarat kastelevat. Suoalueelta alkaa Shatt al-Arab -joki, johon myös Eufrat laskee. Shatt al-Arab on osa Iranin ja Irakin välistä rajaa, ja Irakin ainoa yhteys merelle.
Ennen nykyaikaisten patojen rakentamista Tigrisin keskimääräiseksi virtaamaksi arvioitiin 1 340 kuutiometriä sekunnissa. Se kuljetti tonnin kiintoainesta sekunnissa. Nykyisin 90 % vedestä ja kiintoaineesta, joka ohittaa Bagdadin, ei koskaan päädy mereen, vaan haihtuu tai käytetään kasteluun ja imeytyy suoalueille.
Tigrisiin on rakennettu useita patoja sekä sähköntuotantoa että kasteluveden säännöstelyä varten. Turkin puolella on Kralkizin (rakennettu 1985–1997), Batmanin (1986–1999), Diclen (1986–1997) ja Ilısun padot. Irakin puolella on useita patoja, josta suurin on Mosulissa. Muut Irakin puolen padot ovat Kutissa (rakennettu 1939) ja Samarrassa (1954).
Belitung
Belitung (aiemmin myös Billiton) on saari Indonesiassa. Se kuului Etelä-Sumatran provinssiin ennen kuin se vuonna 2000 muodosti yhdessä Bangkan ja muutamien pienempien saarten kanssa oman Bangka-Belitungin provinssinsa. Belitung sijaitsee Sumatran saaresta hieman itään.
Belitung oli Ison-Britannian hallussa vuodesta 1812 lähtien, mutta se luovutti alueen Alankomaille vuonna 1824. Belitungin suurin kaupunki on Tanjungpandan. Saarella on yhteensä noin 260 000 asukasta ja sen pinta-ala on noin 4800 neliökilometriä.
Flores
Flores on saari Indonesiassa. Se kuuluu Pienten Sundasaarten ryhmään. Flores sijaitsee Sumbawasta ja Komodosta itään sekä Lomblenista ja Alor-saarista länteen. Floresin eteläpuolella on Sumba ja pohjoispuolella Sulawesi.
Floresin pinta-ala on 15 175 km² ja väkiluku noin 1 500 000. Suurin kaupunki on Maumere. Vaikka Indonesian pääuskonto on islam, suurin osa (noin 91 %) Floresin asukkaista on roomalaiskatolilaisia kristittyjä.
Hallinnollisesti saari on osa Nusa Tenggara Timurin provinssia. Kielellisesti Flores ei ole yhtenäinen, vaan saarella puhutaan monia kieliä, jotka kaikki kuuluvat austronesialaiseen kielikuntaan. Pääkielet ovat ngadha, nage, keo, ende ja lio.
Flores on useimpien muiden Pienten Sundasaarten tapaan tuliperäinen ja siellä sijaitsee useita aktiivisia tulivuoria, tärkeimpinä Keli Mutu, Egon, Ilimuda, Leroboleng ja Lewotobi. Näistä Keli Mutun kraatterissa on kolme vulkaanista järveä, jotka vaihtavat väriään epäsäännöllisin väliajoin ja muodostavat tärkeän matkailukohteen saarelle. Saarta ympäröivät koralliriutat kärsivät pahoin vuonna 1992 saarelle iskeneestä tsunamista. Riutat ovat tuhoutuneet myös paikallisten kalastajien yleisesti käyttämien räjähteiden ja myrkyllisten kemikaalien takia. Indonesialaisessa koralliriuttojen kunnostusohjelmassa ("Coremap") tehdyn selvityksen mukaan jopa 75 prosenttia riutoista on vaurioutunut joko maanjäristysten tai kalastusräjäytysten ja -kemikaalien takia.
Maailman suurin elävä matelijalaji, komodonvaraani, esiintyy Komodon lisäksi myös Floresilla. Saarella kotoperäinen laji on floresin jättiläisrotta ("Papagomys armandvillei"). Vuonna 2003 Floresilta löydettiin jäänteitä tieteelle aiemmin tuntemattomasta ihmislajista, floresinihmisestä ("Homo floresiensis"), jonka arvioidaan kuolleen sukupuuttoon aikaisintaan 12 000 vuotta sitten. Jotkut tutkijat ovat pitäneet löydöksiä vain mikrokefaliaa sairastaneen nykyihmisen jäännöksinä, mutta viimeaikaiset tutkimukset tukevat näkemystä, jonka mukaan floresinihminen olisi oma erillinen ihmislajinsa.
Quthing (alue)
Quthing on yksi Lesothon kymmenestä alueesta. Sen pinta-ala on 2 916 neliökilometriä ja siellä on arviolta 129 533 asukasta (vuonna 2011). Myös alueen pääkaupunki on nimeltään Quthing.
Alue sijaitsee Lesothon eteläosassa. Se rajoittuu pohjoisessa Mohale’s Hoekin ja Qacha’s Nekin alueisiin sekä etelässä Etelä-Afrikan tasavaltaan.
Leriben alue
Leribe on yksi Lesothon kymmenestä alueesta. Sen pinta-ala on 2 828 neliökilometriä ja arvioitu asukasluku noin 331 117 (2011).
Leriben pääkaupunki on Hlotse, josta käytetään joskus myös nimitystä "Leribe". Leriben naapurialueet ovat Butha-Buthe, Berea, Mokhotlong ja Thaba-Tseka. Sillä on yhteistä rajaa myös Etelä-Afrikan tasavallan kanssa.
Madura
Madura on saari Indonesiassa. Se sijaitsee hieman Jaavasta koilliseen. Saaren pinta-ala on noin 4 250 neliökilometriä ja asukasluku noin 3 525 000 (v. 2005). Madura kuuluu Itä-Jaavan provinssiin. Yleisin Maduralla puhuttava kieli on maduran kieli, jota puhutaan myös monilla Maduran lähistöllä sijaitsevilla saarilla. Maduralla on neljä aluetta, jotka ovat Bangkalan, Sampang, Pamekasan ja Sumenep.
Madura on kuuluisa härkäkilpailustaan, jossa ratsastaja, yleensä nuori poika, ratsastaa yksinkertaisella kahden härän vetämällä kärryllä 100 m pitkän radan 10–15 sekunnissa. Kilpailuja järjestetään useissa kaupungeissa elo-syyskuussa vuosittain ja loppukilpailu pidetään Pamekasansassa syys-lokakuun vaihteessa.
Ukonvaaja
Ukonvaaja tarkoittaa kivikauden kiviesinettä, kuten kivikirvestä tai kivitalttaa, joka on otettu myöhemmin taikaesineeksi. Ukonvaajaksi kutsutaan myös fulguriittia, maahan osuneen salamaniskun jälkeä, jossa hiekka on lasittunut putkimaiseksi muodostumaksi.
Ukonvaajan muita nimityksiä olivat esimerkiksi "vuolin", "vasama", "ukonnaula", "ukonkiila", "ukonnalkki", "ukonkirves". Ukonkirveillä tarkoitetaan tosin myös ukonkirves-koruja. Tuohikirje 292:ssa on ukonvaajasta mahdollisesti käytetty nimitystä "jumalan nuoli".
Kiviesineitä ja fulguriitteja löytyi maasta varsinkin sateen jälkeen. Ukonvaajojen uskottiin iskeytyneen maahan salamaniskun yhteydessä, sillä luonnollista selitystä niiden syntyyn ei tiedetty. Ehkä Ukko oli ampunut tai heittänyt ne maahan. Yliluonnollisen alkuperänsä vuoksi ukonvaajojen uskottiin suojaavan ukkosen iskuilta tai omaavan muitakin taikavoimia. Nykypäiviin säilyneen uskomuksen mukaan salama ei iske kahta kertaa samaan paikkaan.
Vielä 1800-luvulla joidenkin talojen perustuksiin on laitettu ukonvaaja suojaamaan taloa salaman iskuilta ja tulipaloilta. Tällainen kivikautinen esine on löydetty myös Mikael Agricolan taloksi oletetun talon perustuksista. Myös viljavakkaan tai rahakirstuun on voitu laittaa ukonvaaja tuomaan vaurautta.
Kaulan kasvaimia ja kyhmyjä on yritetty hoitaa painelemalla niitä ukonvaajoilla. Samalla on lausuttu loitsu, jossa on kutsuttu Kuuterneitoa tekemään puihin pahkoja.
Maduran kieli
Madura on austronesialainen kieli. Sen äidinkielisiä puhujia on noin 6 770 900, ja määrä on vähenemään päin. He elävät pääosin Indonesiassa Maduran saarella ja sen lähistöllä. Monet maduraa äidinkielenään puhuvista osaavat myös indonesiaa. Maduran kielellä on useita murteita. Kieltä kirjoitettiin aiemmin jaavalaisella kirjoitusjärjestelmällä, mutta nykyään käytetään useimmiten latinalaisia aakkosia.
Vince Neil
Vince Neil (oikealta nimeltään Vincent Neil Wharton, s. 8. helmikuuta 1961 Hollywood, Kalifornia) on glam metal -yhtye Mötley Crüen laulusolisti. Vaaleahiuksinen Neil liittyi yhtyeeseen 1981 soitettuaan sitä ennen coverversioita Rock Candy -yhtyeessä. Mötley Crüen ensimmäisen nykykokoonpanolla olevan kappaleen nimi oli "Live Wire".
Vuoden 1983 Shout at the Devilin myötä Mötley Crüe nousi suureen suosioon, jossa se pysyi seuraavan vuosikymmenen alkuun saakka. Vuonna 1984 Neil ajoi Redondo Beachin läheisyydessä humalapäissään autoa, joka kolaroi pahasti vastaantulijoiden kanssa. Kyydissä ollut Hanoi Rocks -yhtyeen rumpali Razzle (Nicholas Dingley) sai surmansa. Myös vastaantulevassa autossa matkustanut nuori pariskunta loukkaantui. Razzlen kuoleman jälkeen muut käänsivät selkänsä Neilille. Hän on sanonut myöhemmin, että olisi ansainnut isomman rangaistuksen. 1980-luvun puolivälissä pahimmillaan olleen huumeiden- ja alkoholinkäytön jälkeen Neil (yhtyeen muiden jäsenten tavoin) hankkiutui katkaisuhoitoon. Vieroitushoidon jälkeen vuonna 1989 julkaistu täysin raitis albumi "Dr. Feelgood" nousi Yhdysvaltain albumilistan ykköseksi.
Helmikuussa 1992 Neilin ja Crüen tiet erosivat ja laulaja aloitti soolouran, joka kesti kaiken kaikkiaan viitisen vuotta. Ensimmäinen albumi "Exposed" on tyylillisesti lähellä 1980-luvun puolivälin Crüeta, toinen albumi "Carved In Stone" heijastelee enemmän syntyaikansa (1990-luvun puoliväli) musiikillisia tuulia. Neilin bändissä soittivat Steve Stevens, Dave Marshall, Robbie Crane ja Vikki Foxx. 2000-luvun alussa Neil oli tähtenä VH1-kanavan tosi-TV-ohjelman "Remaking" osassa, jonka aikana hänet "muokattiin" uudelleen. Muokkaus sisälsi muun muassa plastiikkakirurgiaa, kehonrakennusta ja ruokavaliomuutoksia.
Neil sopi riitansa Nikki Sixxin, Tommy Leen ja Mick Marsin kanssa ja palasi Mötley Crüen riveihin vuonna 1997. Myös levy-yhtiön painostuksella oli vaikutusta paluuseen. Samana vuonna yhtye julkaisi levyn Generation Swine, jolla alun perin olisi pitänyt laulaa John Corabi.
Neil asui lapsena Yhdysvaltain niihin aikoihin vaarallisimpiin lukeutuvassa kaupungissa, Comptonissa Kaliforniassa. Neil kertoo Mötley Crüen elämäkertakirjassaan kuinka hän oli odottamassa jäätelöautoa kun eräs jengi tuli häntä kohti ja viilsi melkein hänen kurkkunsa auki vain saadakseen hänen jäätelörahansa. Tästä huolimatta hänen vanhempansa eivät halunneet vaihtaa asuinaluetta.
Neil tutustui lukioaikoinaan hänen tulevaan bändikaveriinsa, Tommy Leehen. Neil menetti lapsensa, nelivuotiaaksi ehtineen tyttärensä Skylarin, 15. elokuuta 1995. Skylar Lynnae Wharton menehtyi syöpään viiden kuukauden sairaalahoidon jälkeen. Skylarin muistoksi vietetään joka vuosi golfturnaus. Neilillä on myös kaksi muuta lasta: Neil Jason Wharton (s. 1978), jonka hän sai ollessaan 17-vuotias, sekä Stacey Elizabeth Wharton (s. 1985). Vuonna 2010 ilmestyi Neilin omaeläkerta "Tattoos & Tequila", joka on julkaistu myös suomeksi nimellä "Tatuointeja ja Tequilaa".
Ainur
Ainur (yksikössä ainu) ovat kuvitteellisia hahmoja J. R. R. Tolkienin luomassa fantasiamaailmassa. Ainur eli ”Pyhät” ovat luojajumala Ilúvatarin luomia henkiolentoja, jotka saivat alkunsa ennen Ardaa.
Silmarillioniin sisältyvä luomiskertomus "Ainulindalë" alkaa seuraavasti (suomennos Kersti Juva):
Jokaiselle ainulle annettiin se osa Ilúvatarin mieltä josta hän oli tullut. Poikkeus oli Melkor, mahtavin ainu, jolla oli osuus kaikkien muiden lahjoista. Ilúvatar opetti heille musiikin taidetta, kunnes toi heidät yhteen tekemään Ainurin Soiton, suuren laulun, joka pohjautui Ilúvatarin antamiin sävelaiheisiin. Soiton pohjalta Ilúvatar loi näyn ja siitä syntyi oikea Maailma.
Ainurin Soiton kautta Ilúvatar loi näyn Maailmasta; hän näytti sen ainurille ja selitti heille suurimman osan sen luonnosta ja kohtalosta – jotta ainurilla olisi paljon tietoa Maailmasta. Sitten Ilúvatar teki maailmasta oikean. Melkor ja moni muu mahtava ainu halusi mennä sinne ja muuttaa sen sopivaksi Ilúvatarin Lapsien, (haltioiden ja ihmisten) tuloa varten.
Ardaan laskeutuivat viisitoista voimakkainta ainua. Neljästätoista suuresta ainusta tuli "valar", tai Ardan Voimat. Viidestoista, Melkor, valitsi toisen tien ja hänestä tuli ensimmäinen Musta Ruhtinas. Moni heikompi ainu auttoi valaria ja heistä tuli "maiar". Ne ainur, jotka menivät Maailmaan sen alussa, eivät pääsisi sieltä enää pois, kunnes se tuhoutuu.
Kun moni ainu meni Maailmaan, heidän mukanaan tuli maia Melian. Ainoana ainuna hän nai yhden Ilúvatarin Lapsista, Doriathin kuninkaan Elu Thingolin. Heidän perillisissään virtasi siis osittain ainurin veri, ja se jatkui ja jatkui läpi monen sukupolven, ja Sormuksen Sodassakin se oli mukana. Elrond oli Melianin lapsen lapsen lapsenlapsi, ja myös Aragorn oli hänen perillisensä Elrosin kautta ja monen monen sukupolven läpi.
Keltainen lehdistö
Keltainen lehdistö eli sensaatiolehdistö (varsinkin muissa kielissä usein tabloidi- tai bulevardilehdistö) on lehdistö (tai laajemmassa merkityksessä mikä tahansa media), jonka jutut ovat värikkäitä, sensaatiohakuisia, ja joissa on vähän tutkivaa journalismia. Myös paparazzikuvaajien toiminta liittyy keltaiseen lehdistöön. Suosittuja juttujen aiheita ovat muun muassa julkisuuden henkilöiden yksityiselämä ja ihmissuhteet. Näistä keltainen lehdistö saa usein tietojaan salaiselta tietolähteeltä, jollaisia sanotaan syväkurkuiksi. Maailmalla keltaisen lehdistön suosikkihenkilöt ovat usein kuninkaallisia, Suomessa missejä, laulajia, urheilijoita tai poliitikkoja. Lisäksi on arkikielessä niin kutsuttuja turhia julkkiksia. Suomessa keltaista lehdistöä edustavat iltapäivälehdet ja tietyt juoruihin keskittyvät aikakauslehdet, kuten "7 päivää" tai "Hymy".
Nimitys ”keltainen lehdistö” tulee Richard F. Outcaultin sarjakuvasta "The Yellow Kid" (”Keltainen poika”), jota pidetään usein maailman ensimmäisenä sarjakuvana. Sarjakuva ilmestyi 1800–1900-lukujen taitteessa kahdessa yhdysvaltalaisessa sanomalehdessä, Joseph Pulitzerin "New York Worldissä" ja William Randolph Hearstin "New York Morning Journalissa", joita pidetään nykyaikaisen sensaatiolehdistön ensimmäisinä edustajina.
Angband (Keski-Maa)
Angband on kuvitteellinen linnoitus J. R. R. Tolkienin kirjassa "Silmarillion". Angband (Sindariksi ”rautavankila”) oli Melkorin linnoitus, joka rakennettiin ennen Auringon Ensimmäistä Aikaa Beleriandista pohjoiseen, Rautavuorille. Melkor rakensi sen, koska pelkäsi Valarin hyökkäystä, ja jätti sen Sauronin komentoon. "Valar" onnistuivat kuitenkin kaappaamaan Melkorin (silloin kutsuttu nimellä Morgoth) ja tuhosivat tämän toisen linnoituksen, Utumnon. Oltuaan kolme Aikaa vankina hän palasi vapauduttuaan Keski-maahan ja otti Angbandin komentoonsa nostaen Thangorodrimin tulivuoren linnoituksen suojaksi. Hän asui siellä ennen Ensimmäistä Aikaa, ja hänet heitettiin Tyhjyyteen Vihan Sodan lopuksi.
Kirjoissa taistelua kutsutaan "Thangorodrimin murtamiseksi".
Beren
Beren on J. R. R. Tolkienin kirjoittamassa "Silmarillionissa" yksi ensimmäisen ajan ihmisten suurista sankareista. Hän rakastuu haltianeito Lúthieniin ja saa Thingolilta tehtäväkseen hakea silmarilin Morgothin rautakruunusta.
Beren oli Barahirin ja Emeldirin poika. Hän oli ihminen Bëorin Huoneesta, Dorthonionista, ja suurin sankari ja seikkailija Ensimmäisellä Ajalla. Nuori Beren eli isänsä ja kymmenen uskollisen seuraajan kanssa Dorthonionin ylämailla, he osoittivat suurta urheutta suurta vihollista Morgothia, Angbandin Mustaa Kuningasta, vastaan. Dorthonionin Lainsuojattomien tuhon jälkeen, Sauron ja Draugluin pakottivat Berenin pois synnyinmaastaan. Tämä matkusti Doriathiin, missä hän tapasi ja rakastui haltianeito Lúthieniin, Sindarin prinsessaan ja Thingolin ja Melianin tyttäreen.
Thingol ei kuitenkaan antanut Lúthienin kättä Berenille. Hän laittoi avioliiton ehdoksi sen, että Beren toisi takaisin yhden varastetun Silmarilin Morgothin Rautakruunusta. Tehtävä vaikutti mahdottomalta, mutta Beren ja Lúthien aloittivat tehtävän Nargothrondin Finrodin ja suuren koiran, Huanin avustuksella, joista kumpikin kuoli suojellessaan Bereniä. He selviytyivät monesta vaarasta, jopa Sauronista, Morgothin voimakkaimmasta luutnantista, ja saivat Morgothin rautakruunusta yhden Silmarilin. Kuitenkin, kun he olivat pakenemassa Angbandista, suuri susi Carcharoth, jonka Morgoth itse oli kasvattanut, heräsi. Beren piteli Silmarilia, toivoen että niiden hohto saisi pedon luovuttamaan, mutta hän erehtyi. Carcharoth puraisi hänen kätensä poikki ja nielaisi sen ja myös Silmarilin, ja niin Beren sai nimen Erchamion, yksikäsi. Lúthienin ja Berenin pelastivat Manwën kotkat. Beren jatkoi Carcharothin jahtaamista, lopulta peto lyötiin ja Silmaril eheytyi; tehtävä onnistui, mutta Beren oli kuolettavasti loukkaantunut.
Lúthienin rakkaus Bereniä kohtaan oli niin suuri, että hän kuoli suruunsa. Hänen sielunsa meni Mandosin Huoneeseen, missä hän hurmasi Mandoksen täyttämään toiveensa. Molemmat, hän ja Beren herätettiin henkiin, mutta kumpikin joutuisi kokemaan ihmisten kuoleman ja heidän henkensä menisivät tuntemattomaan pois Ardasta. Silti Beren ja Lúthien elivät jälleen, ja menivät Tol Galeniin, keskelle Adurant-jokea Ossiriandin saarelle. Siellä he asuivat erossa muista kuolevaisista. Beren liittyi Ensimmäisen Ajan tapahtumiin vain yhden kerran, kun hän hyökkäsi kääpiöryhmän kimppuun, jotka olivat tuhonneet Doriathin ja varastaneet Nauglamírin ja Silmarilin sen kanssa. Lúthien synnytti Berenille pojan, Diorin, Thingolin perijän. Berenin miekan nimi oli "Dagmor".
Lúthien
Lúthien Tinúviel on fiktiivinen hahmo J. R. R. Tolkienin kirjassa "Silmarillion". Lúthien on Keski-maan haltiakuninkaallinen. Lúthienin romanssi Berenin kanssa on kirjan keskeisimpiä tarinoita.
Lúthien oli Elu Thingolin, Doriathin kuninkaan ja kuningatar Melian-maian tytär. (Tämä tekee Lúthienista puolhaltian.) Nimi ”Lúthien” tarkoittaa lumoojatarta. ”Tinúviel” tarkoittaa satakieltä, se on nimi, jonka Beren hänelle aluksi antoi.
Lúthien rakastui Bereniin, ihmiseen Bëorin huoneesta. Heidän suhteensa oli tuhoon tuomittu alusta alkaen: Lúthien ei ollut vain Beleriandin voimakkaimman ja mahtavimman haltiakuninkaan tytär, vaan myös maian, Melianin tytär. Beren oli kuolevainen ihminen, joka taisteli Mustaa Kuningasta, Morgothia vastaan. Doriathin valtakunta oli onnistunut toistaiseksi pysyttelemään erossa sodasta eristäytymällä Melianin loitsiman maagisen esteen, Melianin Vyön, taakse.
Thingol ei halunnut, että Beren naisi hänen tyttärensä, ja asetti ehdoksi mahdottoman tehtävän: Berenin piti tuoda Thingolille yksi Morgothin rautakruunun jalokivistä. Nämä jalokivet tunnettiin Silmarileina. Haltiaruhtinas Finrod Felagund kuoli pelastaessaan Berenin hengen. Lúthien ja Beren onnistuivat pakenemaan Sauronilta ja selvittivät tehtävän Valinorin koiran, Huanin avulla, mutta heidän paetessaan kauhea susi Carcharoth puri Berenin käden irti ja nielaisi Silmarilin. He kuitenkin pelastuivat, ja Thingol myöntyi lopulta heidän liittoonsa.
Ilo jäi kuitenkin lyhytaikaiseksi, kun Silmarilin poltteen hulluksi tekemä Carcharoth lähestyi Doriathia. Thingol ja Beren lähtivät sitä vastaan, mutta Carcharoth haavoitti Bereniä hänen suojatessaan Thingolia. Huan surmasi Carcharothin, mutta haavoittui itsekin kuolettavasti. Myös Beren menehtyi pian sen jälkeen, kun Silmaril oli leikattu ulos ihmissuden vatsasta.
Murheissaan Lúthien kuoli suruun ja meni Mandosin Saleihin, haltioiden tuonelaan. Siellä hän onnistui suostuttelemaan Mandosin palauttamaan hänet ja Berenin eloon. Ehtona oli, että he kuolisivat ihmisten kuoleman. Tämä oli ainoa kerta, kun Mandos liikuttui säälistä.
Tämän jälkeen he menivät asumaan Ossiriandiin.
Lúthien ja Beren saivat pojan, Diorin, jota kutsuttiin nimellä Elúchil – Thingolin perijä. Thingol asetti silmarilin Nauglamíriin, kääpiöiden tekemään kaulakoruun, mutta ahneus sokaisi kääpiöt, ja he surmasivat Thingolin ja veivät kaulakorun. Beren hankki Nauglamírin takaisin, ja se annettiin Lúthienille. Hänen kauneutensa yhdistyi jalokiven loistoon, ja siksi Tol Galen oli kaunein paikka koskaan Valinorin itäpuolella. Lúthienin kuoleman jälkeen Nauglamír toimitettiin hänen pojalleen Diorille, mikä johti Doriathin tuhoon, kun Fëanorin pojat vaativat Silmarilia itselleen ja hyökkäsivät Doriathiin. Silmarilia he eivät kuitenkaan saaneet, vaan se päätyi Diorin tyttären, Elwingin, myötä tämän puolisolle Eärendilille. Berenin ja Lúthienin suku ei koskaan sammunut, vaan heidän jälkeläisiinsä lukeutuivat muun muassa Elrond ja Elros, ja kymmenien sukupolvien kautta myös Elendil, Isildur ja Aragorn.
Lúthien ja Berenin tarina on heijastettavissa Aragornin ja Arwenin tarinaan kirjassa Taru sormusten herrasta.
Éowyn
Éowyn, Rohanin Valkea Neito, Ithilienin Neito, on kuvitteellinen hahmo J. R. R. Tolkienin kirjassa "Taru sormusten herrasta".
Kirjassa tapaamme Éowynin, Rohanin Neidon, Eorlin Huoneen tyttären ja Rohanin kuningas Théodenin sisarentyttären, Meduseldin palatsista. Hän oli Théodwynin ja Éomundin tytär ja Éomerin sisar.
Turhautuneena ja haluten kunniaa taistelusta, hän pukeutui Dernhelm-nimiseksi mieheksi, ja matkusti Rohanin Ratsastajien kanssa, kantaen jäämään määrättyä Merriä mukanaan. Théoden nimesi Éowynin Rohanin sijaishallitsijaksi ja Éomerin perijäksi, jos he eivät palaa. Pelennorin Kenttien Taistelussa hän taisteli, kuningas Théodenin luokkaannuttua kuolettavasti, Angmarin Noitakuningasta, Nazgûlien herraa vastaan Merrin kanssa. Kun Noitakuningas julisti että ”Elävä mies ei voi minua estää”, Éowyn poisti kypäränsä, näyttäen pitkät vaaleat hiuksensa ja julisti, ”Minä en ole elävä mies”.
Neito Éowyn löysi porsaanreiän Glorfindelin 1000 vuotta vanhasta ennustuksesta, täyttäen sen että Noitakuningas ei kuole ihmismiehen kädestä. Noitakuningas oli tulkinnut ennustusta väärin: hän sanoi ”Elävä mies ei voi minua estää” vaikka ennustus sanoo: ”Ei hän miehen kädestä kaadu, mutta tulee kaatumaan”, joten Noitakuningas yliarvioi voimansa ja uskoi ettei häntä koskaan voiteta. (Englannin kielen "man" voi tarkoittaa sekä "miestä" että "ihmistä".)
Éowyn iski Noitakuningasta sen jälkeen kun Merri oli iskenyt tätä polven taakse. Tarkkaan ottaen myös hobitti Merri oli ”ei ihmismies”. Pisto polven takana tuskin oli kuolettava, mutta Merrin haltiamiekan pisto saattoi tehdä Noitakuninkaasta haavoittuvaisen, ja Éowyn löi hänet kuoliaaksi.
Éowyn sai useita vammoja taistelussa, ja koska Nazgûleissa on myrkyllinen vaikutus, häntä kohtaisi lähes varma kuolema; kuitenkin Aragorn paransi hänet lyhyellä retkellään Minas Tirithissä. Koska Éowyn ei ollut täysin toipunut, hän ei voinut lähteä Aragornin sotajoukon mukana Mordoriin.
Parannuksen Tarhassa ollessaan hän tapasi Faramirin, johon rakastui. Sauronin tuhon jälkeen he menivät onnellisesti naimisiin ja muuttivat Ithilienin maakuntaan, jonka prinssi Faramir nyt oli. Éowyn tunnettiin siis Ithilienin Prinsessana, tai Ithilienin Neitona. Heillä oli ainakin yksi poika (luultavasti Elboron). Heidän pojanpoikansa oli Barahir, joka kirjoitti Neljännellä Ajalla Aragornin ja Arwenin tarinan. Éowynin kuolinaikaa ei ole kirjattu.
Peter Jacksonin elokuvassa (2003) Éowyn loukkaantuu lievemmin kuin kirjassa: hän on tajuissaan, mutta loukkaantunut, vaipumassa tajuttomuuteen. Poistetuissa kohtauksissa hän käy lähellä kuolemaa; hänen veljensä löytää hänet ja suree, ja myöhemmin hänet nähdään Aragornin parantamana.
Frodo Reppuli
Frodo Reppuli on fiktiivinen hahmo ja yksi päähenkilöistä J. R. R. Tolkienin kirjassa "Taru sormusten herrasta".
Frodo Reppuli oli hobitti eli puolituinen, joka syntyi Drogo Reppulille ja Esikko Rankkibukille syyskuun 22. päivä vuonna 2968 Kolmatta Aikaa.
Vuonna 2980 Kolmatta Aikaa (K.A.), Frodon vanhemmat hukkuvat Rankkivuohon ja Frodo jää orvoksi. Frodon ollessa 12-vuotias hänen äidinpuoleinen sukunsa (Rankkibukit) ottaa hänet huostaansa Rankkihoviin. Vuonna 2989 Frodosta tulee Bilbo Reppulin holhouksen alainen. Frodo on silloin vielä 21-vuotias, eli vielä hiukan aikuistumisesta, joka tapahtuu hobiteilla 33 vuotiaana. Lapseton Bilbo valitsee Frodon perijäkseen ja tuo hänet Repunpäähän.
Bilbolla ja Frodolla on yhteiset syntymäpäivät syyskuun 22. mutta Bilbo on 78 vuotta Frodoa vanhempi. " Taru sormusten herrasta" -kirjan alussa Frodo ja Bilbo juhlivat 33. ja 111. syntymäpäiväänsä, ja 
Bilbo antaa aiemmin löytämänsä taikasormuksen Frodolle. Bilbo lähti Rivendelliin juhlan jälkeen. Gandalf varoittaa Frodoa koskaan käyttämästä Sormusta ja käskee pitää sen piilossa. (Silloin hän ei ole varma onko se Suurin Sormus.) Frodo pitää Sormusta piilossa 17 vuotta, kunnes vuonna 3018 K.A. Gandalf palaa varmistettuaan että tuo sormus on Valtasormus. Gandalf lähettää hänet matkaan ja myös Samvais Gamgin (Sam), joka on Frodon puutarhuri ja paras ystävä, joka on puolivahingossa salakuunnellut heidän keskusteluaan.
Yhdessä Peregrin Tukin (Pippin) ja Meriadoc Rankkibukin (Merri), myöhemmin myös Aragornin (Konkari), kanssa he matkaavat Rivendelliin. Siellä Elrondin neuvostossa päätetään että Sormus tuhottaisiin heittämällä Tuomiorotkoon, joka on ainoa tapa tuhota Valtasormus. Sormuksen Saattue perustetaan suojelemaan Frodoa, Sormuksen viejää. Hänen matkansa tuhoamaan Sormusta on yksi kirjan pääjuonista.
Frodolla on mukanaan haltiatikari (hobitin kokoiselle se oli kuin miekka) nimeltään Piikki ja hän käyttää kääpiöiden tekemää mithril-paitaa vaatteidensa alla. Ne molemmat Bilbo on antanut hänelle Rivendellissä. Lothlórienissa Valtiatar Galadriel antaa hänelle haltiaviitan ja mukaan Eärendil-tähden valon sisältävän taikalasin.
Kaksi vuotta sen jälkeen, kun Sormus on tuhottu, Angmarin Noitakuninkaalta saatu haava sekä Lukitarin myrkky tuottavat Frodolle yhä tuskaa. Frodo ja Bilbo saavat Sormuksen viejinä oikeuden matkustaa Valinoriin, missä, pysyen kuolevaisina, he saisivat levätä ja parantua yhdessä Gandalfin, Elrondin ja Galadrielin kanssa. He nousevat laivaan Harmaista Satamista ja ylittivät meren syyskuun 29. 3021 K.A. Lapsettomana Frodo jättää omaisuutensa Samille, joka seuraa Frodoa meren yli 61 vuotta myöhemmin, sitten kun hänen vaimonsa, Ruusa Tölli, on kuollut.
Frodo Reppuli on käännetty englanninkielisestä nimestä Frodo Baggins, joka on westroniksi "Maura Labingi". Frodon nimi on sindariksi "Iorhael" ("vanha-viisas"). "Taru sormusten herrasta" -elokuvatrilogiassa Frodoa esittää yhdysvaltalainen näyttelijä Elijah Wood. BBC:n radiokuunnelmassa Frodon äänenä toimii brittinäyttelijä Ian Holm, joka otti Frodon sedän, Bilbon roolin elokuvassa. Suomalaisessa "Hobitit"-televisiosarjassa (1993) häntä esitti Taneli Mäkelä.
Vaasa (suku)
Vaasa-suku (ruots. "Vasa" tai "Vase") oli ruotsalainen aatelinen, sittemmin kuninkaallinen suku, joka hallitsi Ruotsia vuosina 1523–1654 ja Puolaa vuosina 1587–1668.
Suvun jäseniä esiintyi jo 1300-luvulla ja heitä oli keskiajalla myös Suomessa. Krister Niilonpoika Vaasa (k. 1442) toimi Viipurin linnanpäällikkönä vuodesta 1417 ja nimitettiin Ruotsin drotsiksi vuonna 1435. Hänen pojanpoikansa Kettil Kaarlenpoika Vaasa (k. 1465) toimi vuodesta 1459 Linköpingin piispana ja lyhyen aikaa ennen kuolemaansa Ruotsin valtionhoitajana. Kettil Kaarlenpoika Vaasan pojanpoika Eerik Juhananpoika Vaasa (kuningas Kustaa Vaasan isä) oli 1500-luvun alkupuolella Kastelholman linnanpäällikkönä ja sai surmansa Tukholman verilöylyssä. Suku nousi kuningassuvuksi Kustaa Vaasan tultua sisällissodan ja valtiopäivien suorittaman vaalin tuloksena Ruotsin kuninkaaksi. Vaasa-suku sammui mieskannalta Puolan kuninkaaseen Juhana II Kasimiriin (k. 1672) ja naiskannalta kuningatar Kristiinaan (k. 1689). Vuonna 1809 syrjäytetyn kuningas Kustaa IV Aadolfin vanhin poika Kustaa (1799–1877), joka esitti maanpaossa ollessaan vaatimuksia Ruotsin kruunuun, käytti vuodesta 1829 Vaasan prinssin arvonimeä. Ruotsin nykyinen kuningas Kaarle XVI Kustaa on Kustaa Vaasan jälkeläinen isoisoäitinsä Badenin prinsessa Viktorian kautta.
Lihavoidulla tekstillä merkityt olivat Ruotsin, kursivoidut Puolan kuninkaita.
Angmar
Angmar oli fiktiivinen valtakunta J.R.R. Tolkienin kirjassa "Taru sormusten herrasta".
Angmar perustettiin vuonna 1300 Kolmatta Aikaa pohjoisessa Sumuvuorten lähellä, ja sen perusti Nazgûlien johtaja, joka tunnettiin sittemmin nimellä Angmarin Noitakuningas, jonka tarkoitus oli raivata tie puhtaaksi herransa Sauronin tieltä. Angmar oli naapurikuningaskuntansa Arnorin vihollinen. Angmarin pääkaupunki oli Carn Dûm (= Punainen hauta).
Pian sen jälkeen kun Angmar perustettiin, se aloitti sodan jäljellä olevaa Dúnedainin valtakuntia Arthedainia, Rhudauria ja Cardolania vastaan. Noitakuningas valloitti Rhudaurin, Arnorin heikoimman valtakunnan.
Noitakuninkaan vallan alainen Rhudaur valloitti Arthedainin vuonna 1356 Kolmatta Aikaa ja hyökkäyksessä Arthedainin kuningas Argeleb I kuoli. Kuitenkin Cardolanin armeijan avulla, Arthedain saatiin takaisin. Vuonna 1409 Kolmatta Aikaa Angmar hyökkäsi Cardolaniin, tuhoten sen. Tällä kertaa Rhudaur katosi, jättäen Arthedainin viimeiseksi Dúnedainin kuningaskunnaksi. Arthedain sinnitteli vielä toiset 500 vuotta. Vuonna 1974 Kolmatta Aikaa Angmar keräsi joukkonsa ja iski Arthedainiin. Angmar valloitti Arthedainin pääkaupungin Fornostin, tuhoten Dúnedainin viimeisen kuningaskunnan.
Vuotta myöhemmin, Gondorin Prinssi Eärnur saapui Arthedainin avuksi, mutta liian myöhään. Hänen armeijansa löi Angmarin joukot Fornostin Taistelussa, mutta Noitakuningas säilyi hengissä. Hän pakeni ja meni Mordoriin, eikä Angmaria enää ollut. Voidaan sanoa, että Noitakuningas onnistui tehtävässään osittain: hänhän onnistui tuhoamaan Dúnedainin viimeisen kuningaskunnan.
Angmar esiintyy pelissä "".
Cirith Ungol
Cirith Ungol on paikka J. R. R. Tolkienin kirjassa "Taru sormusten herrasta".
Nimi Cirith Ungol on sindarinkielinen ja tarkoittaa 'hämähäkin rotkoa'; se oli sola Mordorin läntisten vuorten yli ja ainoa reitti länttä kohti.
Sitä vartioi Cirith Ungolin torni, jonka rakensivat Gondorin ihmiset Haltiain ja Ihmisten Viimeisen Liiton sodan jälkeen. Sen tarkoitus oli puolustaa Ithilienin maakuntaa Sauronin jäljellä olevien seuraajien hyökkäyksiltä ja toisaalta myös estää Sauronin palvelijoiden paluu Mordoriin. Siksi sen ikkunat oli suunnattu pohjoiseen ja kaakkoon.
Gondor hylkäsi linnoituksen noin vuonna 1636 K.A. kun Suuri Rutto tappoi suurimman osan Gondorin väestöstä. Ruton jälkeen Gondor ei enää koskaan pystynyt valloittamaan Cirith Ungolia ja pahuus palasi Mordoriin. Linnoitus toimi yhdessä vuorilinnoitus Durthangin kanssa Mordorin pohjoisessa länsiosassa, ja Hammastornien kanssa Morannonin luona.
Sormuksen Matkan aikana Frodo Reppuli ja Samvais Gamgi menivät solaan Klonkun johdolla ja suoraan jättiläishämähäkki, Lukitarin pesään, joka asui siellä.