Tracker-musiikki
Tracker-musiikki on ääninäytteiden eli "samplejen" monikanavaiseen toistoon perustuvaa tietokonemusiikkia, jota luodaan "trackeriksi" kutsutulla ohjelmalla.
Vuonna 1985 julkaistu Amiga oli ensimmäinen kotitietokone, joka tuki digitoituja ääniä. Harrastelijat pyrkivät kehittämään ohjelmistoa, jolla pystyttäisiin tekemään helposti digitoituihin soitinääniin perustuvaa musiikkia. Ensimmäinen tracker-ohjelma oli Karsten Obarskin Amigalle vuonna 1987 kehittämä "Ultimate Soundtracker". Ohjelma tallensi teokset moduulimusiikkina tunnettuun muotoon (".mod", modit), jossa tiedostoon sisältyivät sekä kappaleen moniraitasekvenssi- että sampletiedot (ääninäytteet). Tämä eroaa MIDI-musiikista siten, että MIDI-tiedostot eivät tallenna sampleja. Tästä huolimatta tiedostokoot olivat melko pieniä (riippuen täysin käytettyjen soitinäänien koosta) ja ennen kaikkea äänilaitteistosta riippumattomia. Soitinäänet muodostuvat siten, että kun nauhoitetaan esimerkiksi yksi pianon koskettimen ääni, voidaan tätä ääntä nopeuttaa tai hidastaa, jolloin sen äänenkorkeus muuttuu ja näin voidaan soittaa monia nuotteja vain yhtä samplea käyttäen. Erillisten soitinäänien sijaan sample voi koostua kokonaisista soinnuista tai muista äänen pätkistä kuten rumpuloopeista.
Tracker-musiikki oli Amigalla suosittua sekä tietokonepelien että demojen musiikkina. Laitteiston ominaisuudet soveltuivat hyvin tämäntyyppiselle musiikille ja myös soittorutiinien teko oli siksi helppoa. Amigan äänistä vastaava paula-piiri soittaa samplet kuluttamatta prosessoriaikaa. Amiga 500 tarjosi käytettäväksi vain neljä äänikanavaa, mutta sille kehitettiin myös 8-kanavaisia ohjelmia, mm. StarTrekker ja OctaMed, jotka miksasivat kaksi kanavaa yhdeksi ja tarjosivat näin kahdeksan eri kanavaa, tosin puolittaen samalla näytteenottotaajuuden.
PC-maailmassa tracker-musiikki on leimautunut demoskeneen huomattavasti vahvemmin kuin Amigalla, koska PC:n äänilaitteiston vaihtelevuudesta ja alkeellisuudesta johtuen jo pelkän mod-soittorutiinin toteutus oli huomattavasti hankalampaa ja muodosti ohjelmoijille haasteen. Varhaiset PC-ryhmät halusivat kuitenkin näyttää, että PC pystyy samaan kuin Amigakin, ja niin syntyi paitsi soittorutiineja, myös trackereita. Demoscene suosi Gravis Ultrasound äänikorttia, joka Amigan tapaan soitti sampleja kuluttamatta prosessoriaikaa. Demoissa tracker-musiikki oli itsestäänselvyys, mutta PC-peleissä sitä ei juuri käytetty. Poikkeuksia tästä säännöstä ovat esimerkiksi pelit "Unreal", "", "Death Rally" ja "Star Control 2", sekä muutamat flipperit, kuten "Pinball Dreams 1 ja 2, Pinball Fantasies, Pinball 4000 ja Pinball Mania" (osa näistä musiikeista on tehty Amigalla). PC:n tracker-ohjelmat soittavat Amigan mod-tiedostoja. Tähän ei tarvita emulaatiota. Esimerkiksi Winamp-ohjelma tukee oletusasetuksillaan yleisimpiä tracker-tiedostomuotoja.
Monet demoryhmät kehittivät oman trackerinsa. 1990-luvun puolivälin kaksi vahvinta PC-trackeria olivat suomalaisen Future Crew'n "Scream Tracker 3" ja ruotsalaisen Tritonin Fast Tracker II (joka ensimmäisenä tuki 44 kHz taajuudella otettuja 16-bittisiä sampleja). Molemmat ryhmät kehittivät ohjelmansa ensin omaa käyttöään varten. Myöhemmin MS-DOSille ilmestyi myös Jeffrey Limin "Impulse Tracker", joka muistuttaa käyttöliittymältään ScreamTrackeria, mutta on ominaisuuksiltaan huomattavasti laajempi. Myöhemmistä ohjelmista suosittu on esimerkiksi "Modplug Tracker", ja kehittyneintä sukupolvea edustavat Fast Tracker III -nimellä alkunsa saanut "Skale Tracker", sekä kaupallinen "Renoise", jotka tukevat muun muassa midiohjelmistoissa jo pitempään käytettyjä VST-efektejä sekä SF2-formaatin instrumentteja.
Tracker-musiikin tyylilajeista suosituimpia ovat 1990-luvun jälkipuoliskolta alkaen elektronisen musiikin tyylilajit, kuten techno, trance, hardcore ja 8-bittisten kotitietokoneiden musiikkia muistuttava chiptune, joka oli enemmän voimissaan tracker-musiikin varhaisina vuosina. Trackereilla on kuitenkin jäljitelty myös elävämmän musiikin lajeja kuten sinfoniamusiikkia ja heavy metalia. Periaatteessa pitkiä sampleja käyttämällä trackereilla voi tehdä mitä tahansa musiikkia ja viimeistään CD-tasoista ääntä tukevan Fast Tracker II -ohjelman (1995) myötä tracker -ohjelmilla on periaatteessa voinut tehdä äänenlaadultaan kaupallisen musiikin standardit täyttäviä kappaleita, joskin miksaus ja masterointi ominaisuudet ovat 1990-luvun ohjelmissa vielä kovasti jäljessä siitä, mitä kaupallisen musiikin tuotantoon yleensä käytetään. Muutamaan Amigan peliin sovitettiin aikoinaan kaupallisesti julkaistuja kappaleita tracker-formaattiin (esimerkiksi John Foxxin "Into the Wonderful" pelissä "Gods" ja Tim Simenonin "Megablast" pelissä "Xenon 2").
Tracker-musiikkikappaleen tunnistaa yleensä tiedostonnimen perusteella. Yleisimmät tiedostonnimien päätteet ovat: