Albanian kieli
Albania on yli 5 000 000 ihmisen äidinkielenään puhuma indoeurooppalainen kieli. Kieltä puhutaan ensisijaisesti Albaniassa ja Kosovossa, mutta puhujia on lisäksi muun muassa muualla Balkanilla.
Albaniaa on pidetty indoeurooppalaisen kielikunnan jäsenenä 1850-luvulta lähtien. Se muodostaa tuossa kielikunnassa oman kieliryhmänsä. Jotkut tutkijat arvelevat albanian olevan sukua muinaiselle daakian kielelle. Albanian kieli saattaa olla antiikinaikaisen illyyrin kielen perillinen.
Pääosa kielen puhujista elää Balkanilla. Kielellä on puhujia myös Etelä-Italiassa, mutta heistä suuri enemmistö osaa ja käyttää italiaa. Kielellä on virallinen asema Albaniassa, Kosovossa, Serbiassa, Montenegrossa ja Makedoniassa.
Albanian kieli on nykyisin Suomen 11. suurin kieliryhmä johtuen pääasiassa Jugoslavian hajoamissotien pakolaisista. Vuoden 2011 lopussa Suomessa albaniaa äidinkielenään puhuvia asuu 7 480 ja he ovat enimmäkseen kotoisin Kosovon alueelta.
Albanian kielen aakkoset pohjautuvat latinalaisiin kirjaimiin. Ennen kuin albaniaa alettiin kirjoittaa latinalaisilla kirjaimilla vuonna 1908, kieltä oli kirjoitettu muun muassa kyrillisillä, kreikkalaisilla sekä arabialaisilla kirjaimilla.
Albanian kielessä on 36 aakkosta. Niistä vokaaleja on seitsemän ja konsonantteja 29. Aakkoset ovat:Albanian kielessä joillakin adjektiiveillä on artikkelit. Yksiköllä se on joko "i" tai "e". Monikolla se on të. Adjektiivi tulee useimmiten substantiivin jälkeen.
Komparatiivi voidaan muodostaa lisäämällä adjektiivin eteen sana "më" ja jälkeen sana "se". Superlatiivi voidaan muodostaa lisäämällä adjektiivin eteen sana "më". Joissakin tapauksissa superlatiivi voidaan muodostaa myös laittamalla adjektiivi jonkin adverbin jälkeen.
Numerot yhdestä kymmeneen ovat albaniaksi:Albanian kielen persoonapronominit ovat:Kielessä ei ole lainkaan sanoja, jotka vastaisivat suomen kielen pronominejä ”se” tai ”ne”. Niiden sijasta voidaan käyttää pronominejä "ai", "ajo", "ata" tai "ato".
Albanian kielessä on käytössä viisi sijamuotoa. Ne ovat nominatiivi, genetiivi, datiivi, akkusatiivi ja prepositionaali. Monikko on vain harvoin säännöllinen. Jokaisella albanian kielen substantiivilla on sekä epämääräinen että määräinen muoto. Albanian substantiiveilla on kolme sukua, maskuliini, feminiini ja neutri.
Albanian kielen verbit taipuvat persoona- ja aikamuodoissa. Albaniassa on kuusi tapaluokkaa, jotka ovat indikatiivi, konjunktiivi, imperatiivi, konditionaali, optatiivi ja admiratiivi. Lisäksi verbeillä on sekä aktiivi- että passiivimuodot.
Aikamuodot ovat preesens, imperfekti, futuuri, perfekti, pluskvamperfekti sekä menneen ajan futuuri. Imperfektejä on kahdenlaisia. Toiset voivat kuvata mitä tahansa mennyttä aikaa ja toiset jotakin tiettyä mennyttä aikaa.
Verbeillä on kaksi erilaista konjugaatiota, joista toisessa taivutusmuodot ovat säännölliset ja toisessa epäsäännölliset.
Albanian kielen sanajärjestys on useimmiten subjekti-verbi-objekti. Kysymyslauseissa sanajärjestys on tavallisesti verbi-subjekti-objekti. Lisäksi kysymyslauseissa verbin edessä tulee yleensä olla sana "a". Kieltolause voidaan muodostaa lisäämällä verbin eteen sana "nuk".
Albaniassa sanapaino on yleensä toiseksi viimeisellä tavulla. Erilainen painotus voi erottaa kaksi eri asiaa tarkoittavaa sanaa: bári ja barì, stolì ja stòli.
Latina ja mahdollisesti myös kreikka vaikuttivat vanhan albanian kielen sanastoon. Sittemmin albaniaan on tullut useita lainasanoja myös slaavilaisista kielistä, erityisesti bulgariasta. Myös turkin kielellä on ollut vaikutusta albanian sanastoon.
Vanhin tunnettu albaniankielinen lause on ns. kastekaava vuodelta 1462. 1400-luvun lopulta tunnetaan myös lyhyt kirous ja saksalaisen matkailijan 1497 muistiin merkitsemä muutamia kymmeniä sanoja käsittävä sanasto. Ensimmäinen kreikkalaisella aakkostolla kirjoitettu albanialainen teksti on käännös muutamista Matteuksen evankeliumin jakeista, joka on peräisin joko 1400-luvun lopusta tai 1500-luvun alusta. Ensimmäinen säilynyt albaniankielinen kirja, "Meshari" ("Messukirja") on vuodelta 1555..Sen kirjoitti albanialainen katolilainen pappi Gjon Buzuku.
Albanian kielellä on kaksi tärkeintä murretta, jotka ovat tosk ja geg eli "gheg". Gegin murretta puhutaan pääasiassa Pohjois-Albaniassa, Kosovossa, Montenegrossa, Makedoniassa. Toskin murretta puhutaan pääasiassa Etelä-Albaniassa, Çameriassa Makedoniassa ja Turkissa. Arvanitikan murretta puhutaan eräillä alueilla Kreikassa. Murteilla on joitakin eroja ääntämisessä ja sanastossa, mutta muuten puhujat ymmärtävät toisiaan.
Albanian kirjakieli perustuu suurimmilta osin toskin murteeseen.
Merkittäviä albanian kielen tutkijoita ovat olleet muun muassa Johann Georg von Hahn, Franz Bopp, Gustav Meyer, Norbert Jokl, Eqrem Çabej, Stuart Edward Mann, Carlo Tagliavini, Wacław Cimochowski, Eric Pratt Hamp, Agnija Desnickaja ja Gjovalin Shkurtaj.