Luupäät
Luupäät () on Jeff Smithin käsikirjoittama ja piirtämä, kolmeen trilogiaan jaettu laaja sarjakuvateos. Sarjan on julkaissut suomeksi kokonaisuudessaan vuosina 1994–2004 Like. Sarjan päähenkilöitä ovat kotikaupungistaan Luumäeltä karkotetut serkukset Leppo, Tahvo ja Auvo Luupää (). Paetessaan vihaista väkijoukkoa he eksyvät ihmisten, lohikäärmeiden ja rottaolioiden kansoittamaan salaperäiseen laaksoon, jonka tulevaisuutta uhkaa pahan Heinäsirkkojen Herran paluu.
Jeff Smith on voittanut "Luupäillään" lukuisia sarjakuva-alan arvostetuimmista palkinnoista, muun muassa kaikkiaan kymmenen Eisner-palkintoa ja yksitoista Harvey-palkintoa. Vuonna 2005 "Time"-lehden toimittaja Andrew Arnold listasi "Luupäät" yhdeksi kaikkien aikojen kymmenestä parhaasta sarjakuvaromaanista.
Luupäät saivat alkunsa sarjakuvista, joita Jeff Smith aloitti piirtämään noin yhdeksänvuotiaana. Niiden päähenkilöinä olivat Walt Kellyn "Pogo"-sarjakuvan innoittamat Luupään serkukset, jotka asustivat hiukan Carl Barksin Ankkalinnan kaltaisessa maailmassa. Tarinoiden juonet keskittyivät usein rikkaan Tahvo-serkun aarteiden suojelemiseen.
Päästyään Ohion osavaltionyliopistoon vuonna 1982 Smith alkoi piirtää opiskelijalehti "The Lanterniin" strippisarjakuvaa nimeltä "Thorn". Lapsuuden sarjakuvien Luupää-serkukset saivat siinä seurakseen nimihahmo Venlan (), jonka innoittaja oli Smithin opiskelutoveri ja tuleva vaimo Vijaya Iyer. Samat päähenkilöt ja "Luupäiden" perusasetelma satumetsään eksyneistä serkuksista olivat jo olemassa, mutta stripeistä puuttui vielä kantava juoni.
Vuonna 1986 ilmestyi useita sarjakuvailmaisun totuttuja rajoja rikkoneita sarjakuvaromaaneja: Frank Millerin "", Art Spiegelmanin "Maus" sekä Alan Mooren ja Dave Gibbonsin "Vartijat". Ne saivat Smithin vakuuttumaan sarjakuvien kyvystä kertoa kunnollisia tarinoita, ja hän hylkäsi aiemmat aikeensa Luupäiden tarinan kertomisesta strippeinä tai animaationa.
Smith alkoi luoda "Luupäät"-sarjaa 1990-luvun vaihteessa. Sarjakuvansa julkaisemiseksi hän perusti vuonna 1991 Cartoon Books -kustantamon. Saman vuoden heinäkuussa ilmestyi lehden ensimmäinen numero. Huolimatta "Luupäiden" nopeasti saavuttamasta suosiosta ja arvostuksesta Smith jatkoi tarinan julkaisemista omakustanteena Cartoon Booksin kautta lukuun ottamatta puolentoista vuoden kautta 1990-luvun puolivälissä. Tuolloin Yhdysvaltain sarjakuvamarkkinat olivat uhkaavan romahdusalttiissa tilassa, ja Smith suojasi pikkukustantamonsa jatkuvuuden liittoutumalla Image Comicsin kanssa. Se kustansi lehden numerot 21–28. Suuren kustantamon kannattelemana "Luupäät" saavutti entistä laajemman lukijakunnan.
Lopulta yli vuosikymmenen työskentelyn jälkeen Smith piirsi tarinan viimeisen ruudun 10. toukokuuta 2004, ja kesäkuussa ilmestyi lehden viimeinen numero – järjestyksessään viideskymmenesviides.
Ensimmäinen englanninkielinen kokooma-albumi kuudesta ensimmäisestä lehdestä ilmestyi vuonna 1993 nimellä "The Complete Bone Adventures Volume 1". Albumin esipuheen on kirjoittanut yksi Smithin esikuvista, Will Eisner. "The Complete Bone Adventures" ehti ilmestyä kolmen osan verran, kunnes vuonna 1996 Smith aloitti sarjan kokooma-albumien julkaisun alusta paremmin tarinan kokonaiskaarta noudattelevin albumijaoin. Tällöin kaikki albumit saivat oman nimensä, ensimmäinen osa nimen "Out from Boneville". Pian sarjan päätyttyä vuonna 2004 julkaistiin koko teoksen yksiin kansiin koonnut 1332-sivuinen "Bone: One Volume Edition". Samana vuonna "Luupäät" alkoivat ilmestyä Scholasticin kustantamina albumeina ensimmäistä kertaa myös väritettyinä.
Luupäistä on julkaistu englanniksi kolme oheisalbumia, "Stupid, Stupid Rat-Tails" (1999), "Rose" (2002) ja "Tall Tales" (2010). Kolmiosaisen kuvitetun romaanin "Bone: Legacyn" ensimmäinen osa "Quest for the Spark" ilmestyy 2011.
Tom Sniegoskin käsikirjoittama ja Smithin piirtämä "Stupid, Stupid Rat-Tails: The Adventures of Big Johnson Bone, Frontier Hero" kertoo humoristisen tarinan Luumäen perustajan ja Luupään serkusten kaukaisen esi-isän K. Reisi Luumäen seikkailusta Laaksossa. Tarina ei juurikaan kytkeydy "Luupäiden" tapahtumiin tai hahmoihin. Päätarinan ohella albumissa on Sniegoskin käsikirjoittama ja Stan Sakain piirtämä lyhyt sarjakuva "Riblet", jonka pääosassa ovat "Kivileuka"-albumissa kohdatut eläinorvot.
Smithin itsensä käsikirjoittama ja Charles Vessin piirtämä, alun perin kolmiosaisena minisarjana ja sittemmin omana albuminaan julkaistu "Rose" puolestaan valottaa "Luupäissäkin" tärkeässä osassa olevan Olga-mummun menneisyyttä Atheian kuningaskunnan nuorena prinsessana sekä hänen suhdettaan Viljamiin ja sisareensa Pinjaan. Charles Vess palkittiin albumin kuvituksesta Eisnerilla.
Comic-Conissa 2009 Smith ilmoitti kahdesta uudesta hankkeesta. Kesällä 2010 ilmestyi "Tall Tales", joka sisältää "Stupid, Stupid Rat-Tailsin" päätarinan Steve Hamakerin värittämänä, mutta myös muun muassa kaksi uutta Tom Sniegoskin käsikirjoittamaa tarinaa Luumäen perustajasta sekä kehyskertomuksen, jossa Auvo ja Aapeli kertovat tarinoita kolmelle luumäkeläiselle partiopojalle. Toinen hanke on Sniegoskin kirjoittama kolmiosainen romaanisarja, jonka Smith kuvittaa. Tarinan ytimessä on uusi sukupolvi Luupäitä, jotka päätyvät vuorostaan Laaksoon.
1990-luvulla "Luupäistä" suunniteltiin Nickelodeonin ja Paramountin tuottamaa animaatioelokuvaa. Jeff Smith piti "Luupäiden" piirtämisestä vuoden tauon suunnitellakseen elokuvan käsikirjoitusta. Juonen oli tarkoitus kattaa vain sarjan ensimmäiset osat ja huipentua suuriin lehmäraveihin sekä rottaolioiden tappioon – jatko-osat mahdollistaen. Lopulta elokuvahanke kuitenkin kaatui tuottajatahon ja Smithin erimielisyyksiin. Nickelodeonin näkemyksen mukaan "Luupäät" on yksinomaan lastenviihdettä, ja sen mukaisesti he vaativat Luupää-hahmojen ääninäyttelijöiksi lapsia ja elokuvan soundtrackille Britney Spearsin tai ’N Syncin tapaisten poptähtien lauluja.
Maaliskuussa 2008 Warner Bros. osti oikeudet "Luupäät"-elokuvaan. Smith katsoi muun muassa "Taru sormusten herrasta" -elokuvien muuttaneen Hollywoodin suhtautumista lähdeuskollisuuteen kymmenen vuoden takaisesta tilanteesta. Smithin mukaan kesään 2011 mennessä oli kirjoitettu ja hylätty jo kaksi käsikirjoitusversiota, ja kolmannen pohjalta oli tehty neliminuuttinen koeanimaatio. Tammikuussa 2012 uudeksi käsikirjoittajaksi valittiin Patrick Sean Smith ja ohjaajaksi kiinnitettiin P. J. Hogan. Marraskuussa 2016 uutisoitiin jälleen uudesta tekijätiimistä: käsikirjoituksen laatisivat Mark Osborne ja Adam Kline, ja elokuvan ohjaisi Osborne. Toiveissa oli elokuvatrilogia.