Live Killers
Live Killers on brittiläisen Queen-yhtyeen vuonna 1979 julkaisema live-albumi. Kappaleet on nauhoitettu kevään 1979 aikana useissa Queenin konserteissa Euroopankiertueella. Live Killers on ensimmäinen Queenin live-albumi ja samalla yhtyeen ensimmäinen tupla-LP.
Vuonna 1985 Queenin kiertueen yhteydessä Australiassa, Uudessa-Seelannissa, Japanissa, Brasiliassa ja Etelä-Afrikassa albumista julkaistiin yhden levyn versio, joka sisälsi ainoastaan 12 kappaletta. Etelä-Afrikassa julkaistun levyn tuotot menivät Kutlawamongin kuurojen ja sokeiden koulun hyväksi. Yhden levyn albumia myytiin myös nimellä "Queen Live".
Rolling Stone -lehden arvostelija David Fricke moitti albumia siitä että "Live Killers" ei olekaan täysin "live", vaan "Bohemian Rhapsodyn" oopperallinen ja mahtipontinen osuus soitetaan nauhalta. Samoin hän tyrmää niin Roger Taylorin rumpusoolon kuin Brian Mayn kitarasoolon 12-minuuttisessa "Brighton Rockissa". Myöskään Roger Taylorin laulama "I'm In Love With My Car" ei onnistu vakuuttamaan Frickeä, jonka mielestä Queen ilman studion ääniefektejä on vain Led Zeppelinin halpa kopio.
Allmusic.com-sivustolle albumin arvostelun kirjoittanut Greg Prato sen sijaan pitää Live Killersiä erinomaisena dokumenttina Queenin areenaesiintymisistä uransa huipulla. Queenin konserttien bootleg-tallenteita myitiin huimilla summilla vuosikymmenen vaihdetta lähestyttäessä. Julkaistessaan ensimmäisen virallisen Queen-konserttialbumin, yhtye paitsi pyrki syrjäyttämään bootlegit, myös päätti yhden vaiheen urallaan ja aloitti seuraavan siirtyessään 80-luvulle synteettisen musiikin aikakaudelle.
Epinions.com -sivustolla julkaistu Michael Scappin arvio levystä on pitkälti samoilla linjoilla Greg Praton kanssa. "Live Killers" on mainio yhteenveto 70-luvun heavy rock -vetoisesta tuotannosta, ennen siirtymistä disco-vaikutteiselle 80-luvulle. Scapp kokee lievänä pettymyksenä sen että ensimmäiseltä albumilta "Queen" on päässyt mukaan vain yksi kappale ("Keep Yourself Alive") eikä sitä seuranneelta mestarilliselta "Queen II" -albumilta ainuttakaan. Kappalevalikoima on jokseenkin keskittynyt "A Night at the Opera-" ja "News of the World" -albumeihin.
Queen Concerts -sivuston ylläpitäjä Scully pitää albumia odotettua huonompana. Vaikka jotkin kappaleet ovat soitettuna erinomaisia, äänityksen taso on ala-arvoinen, ja joitain kappaleita puuttuu, lisäksi kyseessä ei ole yksi konsertti vaan sekoitus useita eri tallennuksia, Scully tiivistää. Hän tuo myös esille mielenkiintoisen selityksen "Death On Two Legs" -kappaleen alussa kuultaville piippauksille. Kappale itsessään on hyökkäys yhtyeen entisetä manageria, Norman Sheffieldiä kohtaan. Albumilla kappaleen esittelypuheesta on sensuroitu piippauksin Mercuryn viileät terveiset Sheffieldille.
Albumi julkaistiin tuplavinyylinä sekä tuplakasettina 22. kesäkuuta 1979 Englannissa. 27 listaviikon aikana albumi oli parhaimmillaan kolmantena. Yhdysvalloissa albumi julkaistiin 26. kesäkuuta 1979, jossa se 14 listaviikon aikana oli parhaimmillaan 16. sijalla.
Vuonna 1986 albumi julkaistiin uudelleen tupla-CD-levynä. Euroopassa ja Japanissa tupla-CD julkaistiin uudelleen vuosina 1993-1994. Vuonna 2001 albumi julkaistiin Japanissa remasteroituna äänenlaadultaan parannettuna tupla-CD, joka julkaistiin vielä uudelleen Euroopassa syyskuussa 2003 sekä Japanissa lokakuussa 2004.
May käytti keikoilla tavaramerkikseen muodostuneen "Red Special" -sähkökitaran varalla "John Birch Replicaa", sekä akustisissa kappaleissa 12-kielistä "Ovation Pacemakeriä". Mercury soitti pianokappaleet "Steinway D" -flyygelillä. Deaconin ensisijainen bassokitara oli vuoden 1955 "Fender Precision Masterbuilt". Sen lisäksi hänellä oli kolme muutakin Fender-bassoa, joista yksi nauhaton, jota hän käytti kappaleessa '39. Taylorin rumpusetti oli "Ludwig"-merkkinen, samoin kuin timpani jolla hän soitti soolon "Brighton Rock" -kappaleessa.
Etelä-Amerikassa singlelevy "Love Of My Life" oli soittolistojen ykkösenä yli 12 kuukautta.