hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Idempotenssi
Matematiikassa funktion sanotaan olevan idempotentti, jos sillä suoritettava operaatio tuottaa saman tuloksen riippumatta siitä, suoritetaanko se vain yhden vai useamman kerran. Tämä "ominaisuus" on nimeltään idempotenssi. Toisin sanoen funktio formula_1 on idempotentti, jos ja vain jos kaikille alkioille formula_2 pätee
Matriisia "A" sanotaan idempotentiksi, jos "A" = "A". Tällöin "A":n määrittelemä lineaarikuvaus on funktiona idempotentti. Tällaiset lineaarikuvaukset ovat projektioita.
Tietotekniikassa metodi on idempotentti, jos sen vaikutukset ovat samat riippumatta siitä, suoritetaanko se vain yhden vai useamman kerran. Esimerkiksi metodi, joka toteuttaa asiakkaan osoitetietojen hakemisen tietokannasta on idempotentti metodi, sillä kysely ei muuta tietokannan tilaa. Toisaalta osoitetietojen tallennuskin voi olla idempotentti: se kyllä muuttaa tietokannan tilaa, mutta samojen osoitetietojen tallennus uudelleen ei sitä enää muuta. Sen sijaan asiakkaan tekemän tilauksen tallentava metodi ei tyypillisesti ole idempotentti, sillä metodin kutsuminen useita kertoja lisää vastaavan määrän tilauksia tietokantaan. Huomaa myös, että metodilla voi olla ohjelman tilaa muuttavia sivuvaikutuksia, vaikka se olisi idempotentti.
C-kielessä otsikkotiedostot pyritään yleensä suunnittelemaan idempotenteiksi siinä mielessä, että ohjelman toimintaan ei vaikuta se, otetaanko otsikkotiedosto mukaan käännettäessä #include-direktiivillä yhden vai useamman kerran. ISO-standardin mukaan standardikirjastojen otsikkotiedostojen on oltava idempotentteja.
WWW:n tiedonsiirrossa käytetyn HTTP-protokollan GET-metodia tulisi standardin mukaan käyttää ainoastaan tiedon hakuun palvelimelta, mikä on idempotentti ominaisuus (toisin sanoen, useiden samanlaisten GET-metodien suorittaminen vaikuttaa palvelimen tilaan samalla tavalla kuin jos metodi suoritettaisiin vain kerran). Käytännössä usein näin ei kuitenkaan ole, vaan järjestelmän tilaa muuttavat toiminnot kuten päivitykset ja poistot on toteutettu GETillä. Myös DELETE-metodin tulisi olla idempotentti: sillä on kyllä vaikutus palvelimen tilaan, nimittäin tietyn resurssin poistaminen, mutta saman pyynnön toistaminen ei aiheuta enää lisää vaikutuksia. POST-pyynnön taas voidaan olettaa olevan ei-idempotentti.
Fentermiini
Fentermiini (2-metyyli-1-fenyylipropaani-2-amiini) on ruokahalua alentava lääkeaine. Se on kemiallisesti amfetamiinin ja fenetyyliamiinin johdos. Fentermiini sai Yhdysvalloissa FDA:n hyväksynnän ruokahalua hillitsevänä lääkeaineena 1959. Fentermiinin kemiallinen kaava on CHN, moolimassa 149,23 g/mol ja CAS-numero 122-09-8.
Fentermiinin ja fenfluramiinin/deksfenfluramiinin sekoitusta kutsutaan "fen-pheniksi". Vuonna 1992 julkaistun tutkimuksen mukaan tämä yhdistelmä tehosi ylipainoon paremmin kuin laihdutuskuuri. Sen kuitenkin havaittiin altistavan sydänläpän vaurioitumiselle, ja FDA:n kehotuksesta aine vedettiin markkinoilta syksyllä 1997. Fentermiini metaboloituu maksassa.
Fentermiiniä on ollut saatavilla useimmissa maissa. Suomessa tätä ainetta on ollut saatavilla lääkereseptillä nimellä "Mirapront". Sen valmistaja oli Novo Industri. Fentermiinin käyttöön liittyy kuitenkin riippuvuuspotentiaali.
Suomessa tätä lääkettä annosteltiin ionivaihtajaan sidottuna olevina kapseleina. Siten niiden imeytyminen elimistöön hidastui sekä tasaantui. Vuorokausiannostus oli 1-2 kapselia á 15mg vaikuttavaa ainetta, jolloin enimmäisenä vuorokausiannostuksena (max. dos.) oli 30 mg/vrk. Niiden annosvahvuus oli 15 mg/kapseli.
Tämän lääkeaineen ainoa käyttöaihe oli obesiteetin eli liikalihavuuden hoito. Fentermiinin käyttöön sisältyi useita varovaisuusmääräyksiä.
Mahdollisia sivuvaikutuksia ovat myös kohonnut verenpaine, takykardia, levottomuus tai unettomuus. Yliannostusoireisiin kuuluvat mm. levottomuus, aggressiivisuus, pahoinvointi, oksentelu, epäsäännöllinen sydämentykytys ja vapina.
Obinugrilaiset kielet
Obinugrilaiset kielet on kahden Länsi-Siperiassa puhuttavan uralilaisten kielten ugrilaiseen ryhmään kuuluvan kieliryhmän, hantin ja mansin yhteisnimitys. Yhteensä obinugrilaisilla kielillä on noin 10 000 puhujaa. Venäjän vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Venäjällä asui 9 584 hantin puhujaa ja 938 mansin puhujaa. Kieliryhmän nimi viittaa Siperian Objokeen, jonka länsipuolella puhutaan mansia, itäpuolella hantia.
Vaikka usein puhutaan yhtäältä hantin ja toisaalta mansin kielestä, molemmat ovat todellisuudessa kieliryhmiä. Hanti jakautuu kolmeen keskenään hyvin erilaisen kielimuotoon, itä-, etelä- ja pohjoishantiin. Mansi jakaantuu neljään kielimuotoon etelä-, itä-, pohjois- ja länsimansiin. Etelämansi ja mahdollisesti myös länsimansi ja etelähanti ovat jo sammuneet.
Lepakkohaukka
Lepakkohaukka ("Macheiramphus alcinus") on keskikokoinen päiväpetolintu. Se on sukunsa "Macheiramphus" ainut edustaja.
Linnun pituus on noin 47 cm. Väritykseltään se on tummanruskea, lähes musta. Ainoastaan silmän ala- ja yläpuolella on valkoinen täplä, ja rinnassa voi olla vaaleaa kirjailua. Silmä on keltainen ja koivet vaalean harmaat. Lepakkohaukan kita on suuri, sillä se nielee saaliit kokonaisina. Lennossa se on haarahaukkamainen, saalistaessaan nopea kuin jalohaukat.
Yleensä lepakkohaukka on äänetön, mutta hämärissä tai soitimella se kimittää kokoonsa nähden vaatimattomasti.
Lajin kuvaili ja nimesi tieteelle ranskalainen Charles Lucien Bonaparte vuonna 1850.
Laji elää trooppisessa Afrikassa, Kaakkois-Aasiassa ja Uudessa-Guineassa. Maailman populaation koko on 10 000–100 000 yksilöä. Kanta on vakaa. Lajia ei ole tavattu Suomessa.
Lepakkohaukan elinympäristöä ovat trooppiset metsät ja puistomaiset kaupungit sekä pensaikkoalueet.
Molemmat puolisot osallistuvat pesän rakentamiseen. Pesä on rakennettu risuista korkealle puuhun, tavallisesti vaakasuoralle oksalle. Se on halkaisijaltaan lähes metrin ja noin 30 cm syvä. Pesämalja voi olla vuorattu mutta on usein vuoraamaton. Munia on yleensä vain yksi. Vain naaras hautoo ja koiras tuo sille ruokaa. Haudonta kestää noin kuukauden. Poikasta ruokitaan vasta juuri ennen pimeän laskeutumista, ja emot kantavat sille saaliita tiheään tahtiin, usein vain heittäen saaliin pesään ja palaten taas saalistamaan. Pienelle poikaselle syötetään yleensä vain hyönteisiä. Poikanen on lentokykyinen 5–6 viikon ikäisenä.
Nimensä mukaisesti lepakkohaukka saalistaa etupäässä lepakoita, mutta myös pääskyjä, kiitäjiä, lentäviä hyönteisiä ja joskus muitakin lintuja. Se saalistaa iltahämärissä lähellä lepakoiden luolia, vesistöjen äärellä ja taajamissa.
Lykos (kuningas)
Lykos oli kreikkalaisessa mytologiassa antiikin Theban hallitsija. Hänen edeltäjänsä oli hänen veljensä Nykteus ja häntä seurasivat kaksoset Amfion ja Zethos.
Nykteus ja Lykos olivat joko spartti Khthonioksen tai nymfi Klonian ja Hyrieuksen tai Poseidonin ja plejadi Kelainon poikia. Veljekset pakenivat Euboiasta murhattuaan kuningas Flegyaan, asettuivat Hyriaan ja siirtyivät sitten Thebaan, koska he olivat kaupungin kuninkaan Pentheuksen ystäviä.
Pentheusta seurasi Polydoros, joka nai Nykteiin, Nykteuksen tyttären. Nykteuksesta tuli Labdakoksen, Polydoroksen pojan sijaishallitsija, kun Polydoros kuoli nuorena. Nykteuksen tytär Antiope tuli raskaaksi Zeukselle ja pakeni Sikyoniin naidakseen kuningas Epopeuksen.
Pausanias kirjoittaa, että Nykteus johti thebalaiset Epopeusta vastaan mutta haavoittui ja hänet kannettiin takaisin Thebaan, missä hän kuoli nimitettyään ensin Lykoksen sijaishallitsijaksi. Nykteus kehotti Lykosta jatkamaan taistelua Epopeusta vastaan ja rankaisemaan Antiopea. Myös Epopeus kuoli haavoihinsa, ja hänen kruununperijänsä Lamedon luovutti Antiopen vapaaehtoisesti välttääkseen sodan.
Apollodoros kuitenkin kirjoittaa, että Lykos valittiin jälleen sijaishallitsijaksi Labdakoksen kuoltua. Nykteus surmasi itsensä häpeästä saatuaan selville Antiopen raskauden, ja Lykos käynnisti hyökkäyksen omasta halustaan rangaistakseen Antiopea. Onnistuneen sotaretken jälkeen hän vie tämän takaisin Thebaan.
Molemmissa versioissa Antiope joka tapauksessa synnytti kaksoset Amfionin ja Zethoksen Kithaironvuorella paluumatkan aikana. Lykos hylkäsi lapset jättäen nämä paimenille.
Palattuaan Thebaan Lykos antoi Antiopen vaimolleen Dirkelle, joka kohteli tätä julmasti. Monen vuoden jälkeen Antiope pakeni ja löysi poikansa, jotka palasivat Thebaan tappaakseen Lykoksen ja Dirken ja ottaakseen kaupungin haltuunsa. Euripideen mukaan Hermes kielsi kaksosia tappamasta Lykosta, mutta hän pakotti Lykoksen luovuttamaan Theban heille.
Ysyah
Ysyah (Ысыах) on jakuuttien uusi vuosi, jolla halutaan toivottaa kesä tervetulleeksi ja juhlia luonnon heräämistä. Jakuutit juhlivat Ysyahia luonnon ja ihmisen eheytymisen juhlana. Juhlaa vietetään 21. kesäkuuta ja se on yleinen vapaapäivä Sahan tasavallassa.
Ysyah on yksi jakuuttien tärkeimpiä juhlia, johon valmistaudutaan pitkin vuotta, muun muassa valmistamalla perinteisiä kansanasuja, joihin juhlaväki pukeutuu. Ysyahin keskeisiä osia ovat kansantarujen kertojien väliset kilpailut, "Osojotšai"-niminen piiritanssi, kumissin juominen ja urheilukilpailut.
Jakuuttien esi-isät toivat tämän juhlan mukanaan Keski-Aasian aroilta. Varhaisempina aikoina sen viettäminen kuuluivat Auringonjumalan palvontaan ja taloudellisen hyvinvoinnin takaavia kultteja liittyviä kultteja ja sen kohokohtana oli jakuuttien ylijumalan "Iyhhin" kunnioitus.
Tenshi kinryōku
Tenshi kinryōku () on japanilainen mangasarja, jonka on luonut Kaori Yuki. Manga ilmestyi Japanissa Hakusenshan Hana to Yume -mangalehdessä vuosina 1994–2000 ja siinä on 20 osaa. Sarjan päähenkilö "Setsuna Mudō" on moniongelmainen opiskelija, joka on rakastunut sisareensa. Setsuna on myös langenneen enkelin reinkarnaatio. Sarjan aikana Setsuna matkaa läpi Taivaan ja Helvetin pelastaakseen sisarensa.
Messier 52
Messier 52 (M52, NGC 7654) on Kassiopeian tähdistössä sijaitseva avoin tähtijoukko, jonka Charles Messier löysi ja luetteloi vuonna 1774. Se sijaitsee noin 4 600 valovuoden päässä Maasta ja koostuu noin 100 tähdestä.
Kiveksen rosvot
Kiveksen rosvot olivat Oulujärven tienoilla talollisia 1800-luvulla ahdistellut rosvojoukko.
Kivesjärven kylän Varisjoessa sijaitsi vuosina 1852–1859 Kiveksen apuruukki. Ruukkilaiset asettuivat seudulle, pystyttivät ruukkirakennukset ja ryhtyivät hyödyntämään Oulujärven ja Kivesjärven useita suo- ja järvimalmiesiintymiä. Ruukin toiminta kävi kannattamattomaksi ja sen oli lopetettava toimintansa. Monet ruukkilaiset jäivät sen seurauksena työttömiksi vailla minkäänlaista toimeentuloturvaa. Niinpä he ja joukko Kiveskylän muita miehiä muodostivat rosvojoukon, joka yön pimeinä tunteina kävi tyhjentelemässä Oulujärven rantamien talollisten viljalaareja. Nämä Kiveksen rosvoiksi kutsutut miehet harjoittivat myös merirosvousta Paltaselällä Karhusaaren ja Toukansaaren kupeella.
Oulujärvellä riehuneiden Kiveksen rosvojen tukikohta oli Ärjänsaari. Isokokoiset miehet saalistivat Palta- ja Ärjänselällä tervansoutajilta Oulussa tervaan vaihdettuja tavaroita, tervoja ja ruokaa. He jakoivat saalistaan Kivesjärven kyläläisten kanssa, joten kukaan ei ilmiantanut heitä. Kiveksen rosvot pitivät selkosten tervatalonpoikia pelossa, kunnes heidät saatiin kiinni, tuomittiin 1867 ja ruoskittiin opiksi ja ojennukseksi. He ovat olleet tiettävästi ainoat Suomen sisävesien merirosvot.
Kyllikki (nimi)
Kyllikki on suomalainen naisen etunimi. Se tulee runsautta merkitsevästä "kyllä"-sanasta.
Suomalaiseen kalenteriin nimi lisättiin vuonna 1905, Kansanvalistusseuran kalenterissa se oli ollut jo vuonna 1882. Kyllikki on kansallisromanttisen kauden nimiä, "Kalevalasta" on tuttu Lemminkäisen puoliso Saaren Kyllikki.
Vanhan suomalaisen kulttuuriperinteen vaalija J. R. Aspelin otti ensimmäisenä nimen uudelleen käyttöön, hänen tyttärensä olivat nimiltään Aura Kyllikki ja Aino Kyllikki.
Kyllikki-nimen suosio nousi vuonna 1905 ilmestyneen Johannes Linnankosken romaanin "Laulu tulipunaisesta kukasta" myötä. Nimi oli 1920- ja 1930-luvuilla suosituimmillaan ensimmäisenä etunimenä, toisena kolmisenkymmentä vuotta kauemmin.
Virossa Kyllikki oli ensin suomenkielisenä lainana (kalenterissa 1882), ja ensimmäiset vironkieliset vastineet ovat vuosilta 1932–1940 ja ne olivat 1960-luvulla kymmenen suosituimman naisennimen joukossa. Linnankosken romaani käännettiin viroksi vuonna 1926, joten se lienee vaikuttanut Virossakin nimen suosioon.
Väestörekisterikeskuksen mukaan Suomessa on nimen Kyllikki saanut vuoden 2009 loppuun mennessä 67 364 naista ja ainakin yksi mies. Heistä on vuosina 1920–1939 syntyneitä 28 644 naista ja yksi mies, vuosina 1940–1959 syntyneitä 23 625.
Malcolm Wilson
Malcolm Irving Wilson, OBE (s. 17. helmikuuta 1956) on englantilainen entinen ralliautoilija ja nykyisin M-Sportin omistaja ja WRC-tallipäällikkö.
Wilson voitti Britannian rallimestaruuden kaksi kertaa 1970-luvulla. Lopullinen läpimurto MM-tasolle kuljettajana jäi kuitenkin tekemättä, mutta sen Wilson teki tallipäällikkönä. Wilsonin johtama talli toimi Fordin tehdastallina MM-sarjassa vuosina 1997–2012.
Malcolm Wilsonin poika Matthew Wilson on myös ajanut rallia MM-tasolla.
Wilsonin ura tallipäällikkönä alkoi vuonna 1997, kun hän otti vastuulleen Fordin rallitoiminnan pyörittämisen. Fordin toiminta siirtyi tuolloin Wilsonin johtaman M-Sportin alaisuuteen ja tallin kuljettajina toimivat kaksinkertainen maailmanmestari Carlos Sainz ja Armin Schwarz. Kausi 1997 alkoi takkuisesti, ja Argentiinan ralliin Wilson hälytti Juha Kankkusen korvaamaan Schwarzin. Sainzin ja Kankkusen yhteistyö toimi hyvin; Sainz voitti Akropolis -rallin, ja Kankkunen varmisti kakkossijallaan Fordin kaksoisvoiton. Kankkunen päästi Sainzin tallimääräyksellä ohitseen, sillä tavoite oli ajattaa Sainz maailmanmestariksi kolmannen kerran. Akropoliksen voiton Wilson nosti vielä hienommaksi kokemukseksi kuin omat voittonsa kuljettajana. Sainz ei voittanut kuitenkaan mestaruutta eikä Ford valmistajien mestaruutta, vaikka kauden loppupuolen kisoista Sainz-Kankkunen kaksikko keräsi eniten pisteitä. Mestaruus menetettiin surkean alkukauden takia.
Kausilla 1998–1999 Wilson ajatti Kankkusta, Bruno Thiryä, Colin McRaeta ja Thomas Rådströmiä. Kausina 2000–2002 Wilsonilla oli käytössään voimakaksikko McRae-Sainz, kun espanjalainen liittyi jälleen Fordin vahvuuteen kaudelle 2000. Edes tämä kaksikko ei saanut ajettua uudella Ford Focus WRC -autolla mestaruuksia tallille, vaikka osakilpailuja voittivatkin ja toivat himmeämpiä mitaleja. Erityisen lähellä merkkimestaruus oli kausina 2000 ja 2001, mutta päätöskisassa Peugeot veti pidemmän korren.
Wilsonin oli odotettava valmistajien titteliä aina vuoteen 2006, jolloin mestaruus varmistui. Mestaruuden tallille toi suomalaiskaksikko Marcus Grönholm ja Mikko Hirvonen. Kauden 2012 jälkeen Wilsonin M-Sport on tehdastallin aseman sijaan ajattanut Ford Fiesta RS WRC -autoja yksityistallina tehtaan osittaisella tuella.
Lehto – Suomen Luonnonuskontojen yhdistys
Lehto – Suomen Luonnonuskontojen yhdistys ry on suomalainen luonnonuskontojen kannattajille ja niistä kiinnostuneille tarkoitettu uuspakanahenkinen yhdistys, jonka tarkoituksena on parantaa luonnonuskontojen tuntemusta sekä yhteiskunnallista asemaa Suomessa. Lehto toimii myös yhdistävänä tekijänä erilaisten luonnonuskontojen harjoittajien välillä sekä tukee luontoa kunnioittavaa elämäntapaa. Lehto on perustettu vuonna 1998. Vuonna 2011 yhdistyksellä oli yli 200 jäsentä.
Tarkoituksensa saavuttamiseksi Lehto järjestää tapahtumia, kokoontumisia, retkiä luontoon ja historiallisiin kohteisiin, pitää esitelmiä sekä julkaisee neljä kertaa vuodessa ilmestyvää jäsenlehteä "Seita". Lehto vastaa sille esitettyihin kyselyihin sekä pyrkii julkaisemaan luonnonuskontoja käsittelevää aineistoa. Luontoa kunnioittavaa elämäntapaa pyritään myös tekemään tunnetuksi osallistumalla erilaisiin talkoisiin.
Kaikki toiminta Lehdossa on vapaaehtoista. Lehto ei ole uskonnollinen rakenne (esimerkiksi ”coven”, vaikka jäsenet voivat muodostaa keskenään ryhmiä jos niin haluavat), eli Lehto ei ole sitoutunut mihinkään tiettyyn uskontokuntaan.
Lehto ymmärtää luonnonuskonnot elämää juhlistavina, omaan kokemukseen perustuvina uskontoina ja elämäntapoina. Yhdistyksen mukaan suurimpana yhteisenä tekijänä eri luonnonuskonnoilla on kunnioitus luontoa ja sen kiertokulkua kohtaan. Luonnonuskonnoissa ihminen nähdään osana tätä kiertokulkua: ihminen ei ole luonnosta erillinen eikä sitä ylempänä tai alempana.
Luonnonuskontojen jumalakäsitykset vaihtelevat. Yleistä on panteismi eli kaikkeuden pitäminen pyhänä sekä animismi eli käsitys kaiken sielullisuudesta. Kolmas näkemys on polyteismi, usko että jumalalla on useita ilmenemismuotoja tai että on useita eri jumalia, jotka edustavat luonnon ja elämän eri puolia, kuten miehisiä ja naisellisia. Suurin osa luonnonuskonnoista perustuu vanhoihin, kristinuskoa edeltäviin uskontoihin kansanperinteen tai ennallistamisen kautta. Esimerkkejä luonnonuskonnoista ovat aasainusko, druidismi, suomenusko, uussamanismi ja wicca.
Lehto tekee monissa kaupungeissa yhteistyötä muiden pakanayhdistysten kanssa, kuten Pakanaverkko ja suomenuskoa edustava Taivaannaula.
Jesus Camp
Jesus Camp on 2006 ensi-iltansa saanut Rachel Gradyn ja Heidi Ewingin ohjaama yhdysvaltalainen dokumenttielokuva. Dokumentti kuvaa miten Pohjois-Dakotan herätyskristilliset helluntailaiset pyrkivät muokkaamaan lasten mieliä hurmoshenkisellä "Jeesus-kesäleirillä". Dokumentissa nähdään muun muassa, miten noin kymmenvuotiaita lapsia pyydetään uhraamaan henkensä Jeesuksen puolesta, liittymään "Jumalan sotureiksi", rukoilemaan Jumalaa pahvisen George W. Bush -hahmon edessä ja pyytämään itkien aborttien kieltämistä.
Yhdysvaltain elokuva-akatemia nimesi "Jesus Camp" -dokumentin 23. tammikuuta 2007 ehdolle Oscar-palkinnon saajaksi sarjassa paras dokumenttielokuva. Parhaan dokumenttielokuvan sarjan voitti lopulta Al Goren elokuva "Epämiellyttävä totuus". Dokumentti esitettiin ensi kerran Suomessa tammikuussa 2007 DocPoint-dokumenttielokuvafestivaaleilla. Tekijät ovat painottaneet dokumentin kuvaavan objektiivisesti kesäleirin tapahtumia.
Jesus Camp on dokumentti, joka kertoo Becky Fischerin ja hänen järjestönsä organisoimasta Pohjois-Dakotassa järjestettävästä "Kids On Fire" -kesäleiristä. Dokumentti keskittyy kuvaamaan kolmen kyseiselle vuonna 2005 järjestettyyn kesäleirille osallistuneen lapsen elämää ennen leiriä, leirillä ja sen jälkeen.
Kaikki kolme lasta, Levi, Rachael ja Victoria, ovat hartaita herätyskristittyjä huolimatta nuorista i'istään. Levi, joka unelmoi joskus toimivansa pastorina, on jo osallistunut saarnojen pitämiseen erilaisissa herätystapahtumissa. Levi on kotiopetuksessa ja hänen äitinsä esimerkiksi opettaa hänelle luonnontieteitä luomisoppia tukevista kirjoista. Levi saarnaa kesäleirillä ja on melko vakuuttunut elävänsä sen sukupolven aikana, jolloin Jeesus palaa takaisin. Rachael on tyttö, jonka esimerkiksi nähdään dokumentissa jakavan kaduilla traktaatteja ventovieraille ihmisille ja ilmaisevan mielipiteensä siitä, ettei Jumala ole läsnä ei-karismaattisissa kirkoissa, jossa ihmiset laulavat vaisusti muutaman virren ja lähtevät sen jälkeen kotiinsa, toisin kuin heidän hurmoshenkisissä tilaisuuksissaan. Victoria (Tory) on kristillisestä hevimusiikista pitävä tyttö.
Leirin päävetäjä Fischer saarnaa kesäleirillä muun muassa Harry Potterin saatanallisuudesta, miten islaminuskoiset kouluttavat lapsistaan terroristeja, käskee lasten puhdistautua synneistään, korostaa konservatiivisia kristillisiä arvoja ja uskoo lasten olevan avainasemassa muuttamassa maan arvoja takaisin vastaamaan konservatiivisia kristillisiä arvoja.
Dokumentissa näytetään välillä otteita viikoittaista radio-ohjelmaa juontavasta asianajaja Mike Papantoniosta ja hänen juontamassaan ohjelmassa tapahtuvista väittelyistä herätyskristillisten kanssa. Mike Papantonios väittää herätyskristillisten muun muassa muokkaavan lapsia tuleviksi republikaanipuolueen kannattajiksi ja tekevän hallaa demokratialla ja perustuslaissa määrätyn kirkon ja valtion erolle. Dokumentissa on myös ote Levin ja hänen perheensä lomamatkasta Coloradoon, jossa he käyvät kuuntelemassa ihailemaansa nykyisin entistä pastori Ted Haggardia, joka myöhemmin erosi tehtävistään häneen kohdistuneen skandaalin vuoksi.
Guy Fréquelin
Guy Fréquelin (s. 2. huhtikuuta 1945) on eläkkeellä oleva entinen ranskalainen ralliautoilija ja entinen Citroënin rallitallin tallipäällikkö.
Guy Fréquelinin ura kesti vuodet 1966–1987. Paras saavutus on MM-hopea vuodelta 1981. Euroopanmestaruushopeaa Fréquelin otti vuonna 1983.
Citroën tuli mukaan rallin MM-sarjaan kaudella 2001. Talli kehitti Citroën Xsara WRC:tä kaudet 2001 ja 2002, mutta kaudella 2003 talli ajoi täyden sarjan. Kuljettajakolmikko oli ehkä MM-sarjan kovin: Colin McRae, Sébastien Loeb ja Carlos Sainz. Loeb ajoi hopeaa ja Sainz pronssia, jolloin Citroën voitti merkkimestaruuden. Vuonna 2004 Loeb otti mestaruuden ja Sainz oli sarjassa neljäs varmistaen Citroënin toisen tallimestaruuden. Kaudella 2005 Loeb oli ylivoimainen mestari, ja Francois Duval ja Carlos Sainz (Sainz ajoi kaksi kisaa vuonna 2005, kun talli hyllytti Duvalin jatkuvien ulosajojen vuoksi) toivat jälleen tarpeeksi pisteitä tallille niin, että Citroën oli jälleen mestari. Kauden 2006 Citroën oli virallisesti poissa MM-sarjasta, mutta kauden 2007 sarjaan talli lähti Fréquelinin johdolla, uuden Citroën C4 WRC:n kanssa. Kuljettajat Sebastien Loeb ja Daniel Sordo ajoivat kaksoisvoiton Monte Carlon rallissa.
Marraskuussa 2007 Fréquelin ilmoitti jäävänsä eläkkeelle tallipäällikön tehtävästään.
Operaatio jalokivimeri
Operaatio jalokivimeri on Kaija Koon viides albumi, joka ilmestyi vuonna 1998.Kappaleet on säveltänyt ja sanoittanut Markku Impiö, paitsi kappaleet 3, 4, 7, 8 ja 9 on sanoittanut myös Kaija Koo.
Media Player Classic
Media Player Classic (MPC) on kompakti ilmainen vapaan ohjelmiston mediasoitin Microsoft Windowsille. Ohjelma näyttää ja tuntuu samalta kuin vanha Windows Media Player 6.4. Kuitenkin käyttöliittymän alla se on täysin erilainen sovellus, jossa on kaikki toiminnot ja ominaisuudet, joita sopii odottaa modernilta soittimelta.
Media Player Classicin loi ohjelmoija nimeltä "Gabest", mutta hän lopetti ohjelman kehityksen vuoden 2006 loppupuolella. Gabest kehitti MPC:tä alun perin suljetun lähdekoodin ohjelmana, mutta päätti myöhemmin tehdä siitä avointa. Media Player Classic on lisensoitu GNU GPL:än alle ja sillä on oma SourceForge-projekti nimeltä "Guliverkli".
Gabestin lopettaessa kehityksen, kaksi uutta versiota ilmestyi. Toinen kulkee nimellä Guliverkli2  ja toinen nimellä Media Player Classic Home Cinema . Guliverkli2:ta päivittävät monta ihmistä, he tarjoavat vain bugikorjauksia. Home Cinemassa mukana myös uusia ominaisuuksia sekä kaikki Guliverkli2:ssa tarjotut bugikorjaukset. Nykyään kehityksestä vastaa Doom9-foorumilaiset.
Suuri joukko koodekkeja, lukijoita ja splittereitä on myös erikseen saatavilla "Guliverkli"-projektin sivulta.
Tämä soitin tukee VCD-, SVCD- ja DVD-toistoa ilman lisäohjelmien tai -koodekkien asennusta. Media Player Classicillä on sisäänrakennetut koodekit MPEG-2-videolle tekstitystuen kanssa ja koodekit LPCM-, MP2-, AC3- ja DTS-äänelle. Se myös sisältää parannellun MPEG-splitterin, joka tukee tekstityksiä SVCD:llä ja suoraa VCD- ja SVCD-toistoa käyttäen sen VCD/SVCD/XCD-lukijaansa. 30. lokakuuta 2005 Gabest lisäsi MP4-säiliön tuen ja MPEG-4 Timed Text-tuen. AAC-dekoodaussuodatin on ollut MPC:ssä jo jonkun aikaa, tehden siitä soveltuvan MP4-säiliöisen AAC-äänen toistoon ja vaihtoehdon Winampille ja iTunesille.
Media Player Classic perustuu pääosin DirectShow-arkkitehtuuriin ja siksi automaattisesti käyttää asennettuja DirectShow-dekoodaussuodattimia. Esimerkiksi sen jälkeen kun on asentanut avoimen lähdekoodin ffdshown, nopea ja korkealuokkainen Divx-, Xvid- ja H.264-dekoodaus ja jälkikäsittely on saatavilla MPC:ssä.
DirectShown lisäksi MPC voi myös käyttää QuickTime- ja RealPlayer-arkkitehtuureja (jos ohjelmat on asennettuna) toistamaan kunkin natiiveja tiedostoja.
Media Player Classic tukee natiivia OGM- ja Matroska-toistoa.
MPC toistaa ja tallentaa televisiolähetyksiä jos tuettu TV-viritin on asennettuna.
Huhtikuussa 2005, Gabest postitti uutissivullaan GPL-loukkauksesta kirjoittaen, että vaikka yrittääkin estää moisen, hän ei tiedä miten toimia rikkovaa osapuolta kohtaan. Mielenkiintoista on, että yksi lisenssiä loukkaavista sovelluksista, vx30, on Maui X-Stream:n tuote, sillä yhtiötä syytettiin aikaisemmin GNU GPL -rikkomuksesta PowerPC-emulaattori CherryOS:n tapauksessa.
Hyvältä näyttää!
Hyvältä näyttää! on Martti Servo & Napanderin kolmas pitkäsoitto, joka ilmestyi vuonna 2000.
Raffinointi
Raffinointi tarkoittaa jalostamista tai puhdistamista. Raffinoinnilla tarkoitetaan pääasiassa sitä prosessia, jonka avulla puhdistetaan jokin aine, ts. erotetaan jokin tietty aine jostain toisesta aineesta. Raffinaatit ovat elintarviketeollisuuden tai kaivannaisteollisuuden valmistamia tuotteita tai muita tuotoksia, joista on jokin osa poistettu. Tämän luokan elintarvikkeet sisältävät yleensä paljon sokeria, rasvaa tai valkeita vehnäjauhoja.
Käsite raffinointi on yleisessä käytössä elintarvikkeiden yhteydessä, ja se on usein sävyltään kielteinen. Se tarkoittaa, että elintarvikkeesta on poistettu sellaisia osatekijöitä, jotka saattavat olla ihmisen kannalta hyödyllisiä, mutta jotka kuitenkin syystä tai toisesta halutaan poistaa, esimerkiksi niistä tulee raffinoinnin tuloksena "hienompia" ja siten myyvämpiä. Esimerkkejä raffinoiduista elintarvikkeista eli raffinaateista ovat sokeri, valkoiset vehnäjauhot ja valkoinen riisi.
Esimerkiksi raffinoidusta kookosöljystä on poistettu haju- ja makuaineet.
Esimerkiksi Talvivaaran kaivos tuottaa bioliuotusprosessinsa vuoksi runsaasti raffinaattilientä, jossa ei ole enää suuria määriä arvometalleja, mutta sulfaattia sekä esimerkiksi mangaania voi olla paljonkin.
Emma Tillman
Emma Fanchon Faust Tillman (22. marraskuuta 1892 Gibsonville, Pohjois-Carolina, Yhdysvallat – 28. tammikuuta 2007 East Hartford, Connecticut, Yhdysvallat) oli maailman vanhin tunnettu henkilö neljän päivän ajan.
Emma Tillman syntyi plantaasin vuokraviljelijöiden perheeseen vuonna 1892. Hänen vanhempansa olivat syntyneet samalla plantaasilla orjuudessa. Sieltä perhe muutti 1900 Connecticutiin, jossa Emma Tillman toimi Katharine Hepburnin palvelijana.
Neljä Tillmanin sisaruksista eli myös yli 100 vuoden ikäisiksi. Tillman asui viimeiset päivänsä hoitokodissa East Hartfordissa Connecticutissa. Hänestä tuli maailman vanhin elossa oleva henkilö 24. tammikuuta 2007, kun aikaisemmin ennätystä hallussaan pitänyt puertoricolainen Emiliano Mercado del Toro kuoli. Tillman kuoli 114 vuoden ja 67 päivän iässä 28. tammikuuta 2007. Hänen jälkeensä maailman vanhimman tunnetun henkilön tittelin sai japanilainen Yone Minagawa.
Emma Tillman oli ennen kuolemaansa viimeinen tunnettu vuonna 1892 syntynyt henkilö.
Carl Gustaf Lundgren
Carl Gustaf Lundgren (1779–1854 Kuopio) oli suomalainen kuparipiirtäjä, joka loi merkittävän uran Tukholmassa.
Lundgren opiskeli Tukholmassa Kuninkaallisessa taideakatemiassa, mutta valmistui lisäksi itseopiskelun kautta kaivertajaksi. Hänen kaiverruksiaan ei kuitenkaan pidetä kovin korkeatasoisina. Parhaita ovat muotokuvat Aron Westénistä, J. E. Noreenista ja Kaarle XIV Juhanasta. Hän teki myös kirjankuvitusta, mutta siirtyi myöhemmin kartankaiverrukseen ja tekstaukseen.
Edla Blommér
Edla Gustava Blommér (myös "Jansson-Blommér", 10. toukokuuta 1817 Helsinki – 19. joulukuuta 1908) oli suomalainen taidemaalari.
Blommérin vanhemmat olivat teurastaja Salomon Jansson ja Eva Sofia o.s. Palenius. Hänen puolisonsa oli taiteilija Nils Johan Blommér.
Hän opiskeli kotimaassa Johan Erik Lindhin johdolla ja ulkomailla Ruotsin kuninkaallisessa taideakatemiassa, Kungliga Akademien för de Fria Konsterna, Tukholmassa 1843–1844. Tukholmassa asuessaan hän oli Ruotsiin muuttaneen kirjailija Sara Wacklinin vuokralaisena ja teki tästä myöhemmin muotokuvan.
Teoksia oli ensi kerran esillä näyttelyssä kotimaassa 1847.
Aimo Kanerva
Aimo Ilmari Kanerva (19. tammikuuta 1909 Lahti – 16. joulukuuta 1991 Helsinki) oli suomalainen kuvataiteilija, taidemaalari ja professori.
Kanerva aloitti opintonsa Taideteollisessa keskuskoulussa, jossa hän opiskeli 1931–1934. Hän jatkoi opintoja Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1934–1935 ja asevelvollisuuden suoritettuaan vuonna 1937. Kanervan opinnot päättyivät kuitenkin äkillisesti, sillä hän oli eri linjoilla koulun rehtorin Uuno Alangon kanssa. Taidekoulun jätettyään Kanerva oli Eemu Myntin oppilaana Laihialla ja Vaasassa.
Kanerva haavoittui vatsaan talvisodan viimeisinä päivinä 1940. Hänen vuodesta 1934 alkaen käyttämänsä työhuone Kaivopuiston rannassa olleessa vanhassa kylpylärakennuksessa tuhoutui jatkosodan suurpommituksissa vuonna 1944. Jatkosotaan hän osallistui eri puolilla Itä-Karjalaa. Hänellä oli jonkin verran mahdollisuus myös maalata. Kontupohjassa hän teki Lahden taidemuseossa olevan "Omakuvan", joka on yksi monista omistakuvista. Toinen, vuodelta 1969, on sijoitettu Firenzen Uffizi-gallerian kokoelmiin.
Taiteellisen ensiesiintymisensä Aimo Kanerva teki vuonna 1933 kouluaikana järjestetyssä Reputettujen näyttelyssä, joka oli mielenosoitus Suomen taideakatemian Helsingin Taidehalliin kokoamaa, reputettujen vanhoillisena pitämää näyttelyä vastaan. Tämä Reputettujen näyttely antoi alkusysäyksen niin sanotulle Lokakuun ryhmälle, johon Kanerva liittyi jäseneksi kuitenkin vasta 1945. Hän toimi ryhmässä aktiivisesti aina vuoteen 1951 saakka, joskin hän tunsi kuuluvansa henkisesti tuohon suomalaisten ekspressionistien ydinryhmään pidempäänkin.
Kanerva edusti Suomea Venetsian biennaalissa vuonna 1960.
Aimo Kanerva on haudattu Hietaniemen hautausmaan Taiteilijainmäelle.
Kanervan ensimmäinen puoliso oli Veera Karin Arpalahti (1917–1978) vuodesta 1950 ja toinen Aulikki Pallasmaa vuodesta 1984.
Peer Gynt (näytelmämusiikki)
Peer Gynt op. 23 on Edvard Griegin säveltämä näytelmämusiikki Henrik Ibsenin näytelmään "Peer Gynt" vuodelta 1874. Grieg oli empinyt Ibsenin esittäessä pyynnön edellisenä vuonna mutta suostui, ja musiikista tuli Griegin kuuluisin teos.
Alkuperäisessä näytelmämusiikissa on 26 osaa, mukana on lauluja ja kuoro-osuuksia.
Grieg muodosti myöhemmin musiikista kaksi orkesterisarjaa, jotka ovat tunnetuimmat. Ensimmäinen sarja op. 46 (1888) on koottu näytelmän osista:Toinen sarja op. 55 (1891) on Griegin mukaan "näytelmätön musiikki":Näytelmän ensiesitys oli Kristianiassa 1875, se sai suuren suosion.
Rake
Rake on erityisesti tietokoneohjelmistojen kääntämiseen ja asentamiseen suunniteltu työkalu hieman samaan tapaan kuin
Make ja SCons. Se on kirjoitetu Ruby-kielellä, ja sen Makefile-tiedostoa vastaava Rakefile käyttää Ruby-syntaksia. Raken alkuperäinen kehittäjä on Jim Weirich.
Rake käyttää Rubyn lohkoja erilaisten tehtävien "(tasks)" määrittelyyn. Useimmille tyypillisille tehtäville on jo olemassa valmiita tehtäviä, kuten tiedostojen manipulointiin, käännöstuotosten poistoon jne.
Rakefile-tiedostot muodostavat eräänlaisen DSL:n Ruby-kielen päälle, jota on verrattain helppo käyttää. Raken suurin vahvuus onkin siinä, että koska tiedostojen käyttämä kieli on täysiverinen ohjelmointikieli, sen ilmaisuvoima on paljon suurempi kuin monien muiden vastaavien työkalujen. Lisäksi käyttäjän ei tarvitse opetella uutta kieltä mutkikkaiden toimenpiteiden suorittamiseen.
Oheinen esimerkki on Jim Weirichin Rake-esityksestä "Building with Rake".
codice_1
Säännöistä näkee, että esimerkiksi ":build" vaatii tehtävien ":generate_html" ja ":copy_images" suorittamisen,
ja ":generate_html" edelleen vaatii ":create_directories" -tehtävän suorittamisen.
Piiskamadot
Piiskamadot ("Trichuris") ovat piiskamaisia sukkulamatoja, jotka elävät loisina eläinten paksusuolessa. Ne ovat toisesta päästä paksuja ja ohenevat suhteellisen tasaisesti ohueksi "piiskaksi".
Ihmisen paksusuolessa elävä piiskamatolaji on "Trichuris trichiura". Koirassa elää "Trichuris vulpis", ja muillakin eläinryhmillä on omat matonsa.
Tahallisesti elimistöön päästettyjen piiskamatojen on todettu vähentävän Colitis ulcerosaa eli haavaista paksusuolen tulehdusta.
Didi
Didi (oik. Valdir Pereira, 8. lokakuuta 1928 Campos, Rio de Janeiron osavaltio, Brasilia – 12. toukokuuta 2001 Rio de Janeiro, Rio de Janeiron osavaltio, Brasilia) oli brasilialainen jalkapalloilija. Hän pelasi Brasilian maajoukkueessa vuosien 1954, 1958 ja 1962 MM-kilpailuissa, joista kahdessa jälkimmäisessä Brasilia voitti maailmanmestaruuden. Didi oli aikanaan yksi maailman parhaista pelinrakentajista, ja tunnettiin muun muassa vapaapotkustaan (”putoava lehti”). Seuratasolla hän edusti muun muassa Fluminensea, Botafogoa ja espanjalaista Real Madridia. Pelaajauransa jälkeen hän valmensi muun muassa Perun, Kuwaitin ja Saudi-Arabian maajoukkueita sekä turkkilaista Fenerbahçea.
Tamminiemen saunaseura
Tamminiemen saunaseura oli presidentti Urho Kekkosen lähipiirin muodostama yhteisö, joka keskusteli ja päätti saunoessa maan asioista. He kokoontuivat Tamminiemen hirsisaunaan, jonne kutsuttiin usein merkittäviä päättäjiä ja johtajia, joiden mielipiteisiin pyrittiin vaikuttamaan. Ryhmän vakiojäseniin kuuluivat Kekkosen lisäksi mm. Paavo Kastari, Jouko Loikkanen, Juho-Eino Niemi ja Kustaa Vilkuna.
Lauantaisauna Tamminiemessä tapahtui virallisesti protokollan mukaisesti: saunavieraat tulivat viittä vaille viisi ala-aulaan ja sieltä mentiin viideksi saunaan. Kuudelta oli jo ruoka. Epävirallisesti yösauna alkoi kello 23 ja päättyi noin viideltä aamulla. Kekkonen oli kova saunoja ja halusi voittaa kaikki löylykisoissa, kuten usein kävikin.
Saunassa kävi paljon neuvostojohtajia, tosin Nikita Hruštšov vain kerran.
Kekkosen viimeisenä virkakeväänä vuonna 1981 Paavo Kastari saneli nauhalle muistiinpanoja saunailloista. Hänen puolisonsa, professori Irma Kastari, purki nauhat paperille 1990-luvun lopulla. Keskustelut on julkaistu toimittaja Pekka Hyvärisen kirjassa "Suomen mies, Urho Kekkosen elämä" vuodelta 2000.
On huhuttu että Yhdysvaltain tiedustelupalvelu CIA salakuunteli ainakin Tamminiemen virka-asuntoa ja todennäköisesti myös saunassa käytyjä keskusteluja 1970-luvulla. Myös Yhdistyneen kuningaskunnan tiedustelupalvelun MI6:n on arveltu kuunnelleen keskusteluja.
Nykyään kyseistä saunaa voi vuokrata.
Tri Caligarin kabinetti
Tri Caligarin kabinetti ("Das Cabinet des Dr. Caligari") on vuonna 1920 ensi-iltansa saanut saksalainen mykkäelokuva. Robert Wiene ohjasi sen Carl Mayerin ja Hans Janowitzin käsikirjoituksen pohjalta.
Elokuvaa pidetään sekä kauhufiktion että ekspressionistisen elokuvataiteen merkkipaaluna. Se oli myös ensimmäinen elokuva, jonka loppuratkaisussa tarinan asetelma käännetään päälaelleen edeltäviin tapahtumiin nähden. Elokuvaan päätynyt yllättävä ja jokseenkin tulkinnanvarainen loppuratkaisu ei ollut käsikirjoittajien eikä ohjaajan, vaan tuottajien keksimä. Alkuperäinen tarinan lopetus oli yksiselitteisempi.
Kirjailijat Hans Janowitz ja Carl Mayer tutustuivat toisiinsa Berliinissä pian ensimmäisen maailmansodan jälkeen. He näkivät elokuvan ihanteellisena mediana halutessaan kiinnittää huomiota pasifismiin ja tuoda esille vanhanaikaista porvaristoa kritisoineita näkemyksiään. He kirjoittivat yhdessä tarinan "Tohtori Caligarin kabinetti". Nimi Caligari oli peräisin eräästä kirjasta, jonka Mayer oli lukenut.
Kun käsikirjoittajat ehdottivat filmatisointia tuottaja Erich Pommerille, tämä yritti saada heidät lähtemään pois pienestä elokuvastudiostaan. Kuultuaan tarinan hän kuitenkin suostui välittömästi tuottajaksi. Pommer pyysi Fritz Langia elokuvan ohjaajaksi, mutta Lang oli tuolloin kiireinen "Hämähäkit"-elokuvan vuoksi. Niinpä ohjaajaksi nimitettiin Robert Wiene, jonka ohjaamaan koepätkään Pommer oli niin tyytyväinen, että antoi elokuvantekijöille vapaat kädet.
Elokuvaa kuvattiin joulukuussa 1919 ja tammikuussa 1920. Ensi-ilta järjestettiin Berliinissä 26. helmikuuta 1920.
Jurunalaiset kielet
Jurunalaiset kielet muodostavat tupi-kieliin kuuluvan kieliryhmän, jonka kieliä puhutaan vain Brasiliassa. Kieliryhmään kuuluu kolme alaryhmää, kullekin kielelle oma. Yksi kielistä on jo sammunut, ja toinen jäljellä olevista on vaarassa sammua. Kieliryhmä on pienimpiä tupilaisten kielten kieliryhmistä.
Ympäristöongelma
Ympäristöongelmalla tarkoitetaan ympäristössä tapahtunutta tai tapahtuvaa muutosta, jonka ihminen kokee jostakin syystä ongelmallisena. Tavallisesti ympäristöongelmina pidetään vain ihmisen aiheuttamia muutoksia: esimerkiksi maanjäristysten tai myrskyjen kaltaisten luonnononnettomuuksien ei yleensä katsota olevan ympäristöongelmia. Nykyisten ympäristöongelmien katsotaan usein liittyvän muun muassa liikakulutukseen ja -kansoitukseen, luonnonvarojen ehtymiseen, teollistumiseen, eriarvoisuuteen ja köyhyyteen, tietämättömyyteen tai kehittymättömään tekniikkaan.
Ympäristöongelmat voivat olla paikallisia tai maailmanlaajuisia. Tavallisia ympäristöongelmina pidettyjä ilmiöitä ovat esimerkiksi ilmastonmuutos, vesistöjen rehevöityminen, otsonikato, eroosio, maaperän ja vesien happamoituminen, ympäristön saastuminen sekä luonnon monimuotoisuuden köyhtyminen esimerkiksi lajien sukupuuttojen muodossa. Aikaisemmin metsäkato oli suuri ongelma, mutta sitä on varsinkin kehittyneissä maissa lieventänyt fossiilisten polttoaineiden käyttäminen polttopuun sijaan. Ympäristöongelmia voivat aiheuttaa myös ympäristöä pilaavat fysikaaliset päästöt, kuten esimerkiksi melu ja valosaaste.
Ympäristöongelmia pyritään ratkaisemaan ja ehkäisemään ja niiden haittoja lievittämään ympäristönsuojelulla. Ympäristönsuojelun tavoitteiden määrittely on vaikeaa, koska ihmiset kokevat ongelmat eri tavalla, mutta yleisenä tavoitteena on turvata ihmisen ja muun luonnon hyvinvointi. Usein käytetty käsite kestävä kehitys tarkoittaa sitä, että nykyisen sukupolven tarpeet tyydytetään vaarantamatta tulevien sukupolvien mahdollisuutta tyydyttää omia tarpeitaan, ja sitä voidaan pitää yhtenä ympäristönsuojelun tavoitteista.
New Yorkin osavaltionyliopiston ympäristöasioihin erikoistuneen College of Environmental Science and Forestryn tutkijoille ja opettajille vuonna 2009 tehdyssä kyselyssä asiantuntijat laittoivat pahimmat kymmenen ihmiskuntaa kohtaavat ympäristöongelmat seuraavaan vakavuusjärjestykseen:Oxfordin yliopiston ympäristötutkija Norman Myersin mukaan maailman vakavimmat ympäristöongelmat ovat:Yksi mahdollinen lähestymistapa eri ympäristöongelmien vertailuun on arvioida kustannukset, joita ongelmien torjunnasta on odotettavissa kansantalouden tasolla. Kustannusten mittakaavan voidaan odottaa korreloivan ainakin suuntaa antavasti ongelman yleisen vakavuuden kanssa. Brittiläisen Centre for Exploitation of Science and Technology arvion mukaan näin mitattuna taloudellisesti merkittävimpiä ympäristöongelmat Britannialle ovat merkittävyysjärjestyksessä:
Yhteensä ympäristöongelmien hoitoon arvioitiin 90-luvun aikana kuluvan 140 miljardia puntaa. Vastaavat arviot Euroopalle ja Yhdysvalloille olivat 860 miljardia ja 1 060 miljardia puntaa.
First Blood (albumi)
First Blood on vuonna 2000 julkaistu Teron ensimmäinen albumi, joka koostuu täysin Commodore 64 -kotitietokoneella sävelletystä musiikista. First Blood oli myös ensimmäinen Rikos Recordsin julkaisema albumi.
Kaikki albumin kappaleet ovat Mäyräsen itse säveltämiä ja esittämiä.
Porvoon rautatieasema
Porvoon rautatieasema (, , ratakm 62+300) sijaitsee Porvoon vanhankaupungin vieressä joen toisella puolella. Junaliikenne alkoi vuonna 1874 yksityisen yhtiön voimin. Liikenteen aloittanut rautatieyhtiö teki konkurssin vuonna 1887, ja tilalle tuli toinen yhtiö. Valtionrautateille rata siirtyi vuonna 1917. VR:n henkilöliikenne Porvoon asemalle päättyi vuonna 1981 ja tavaraliikenne vuonna 1990. Vuodesta 1991 radalla on ollut museojunaliikennettä lättähattujunilla kesälauantaisin.
Vuonna 1897 valmistuneen uusrenessanssityylisen Porvoon rautatieaseman omistaa nykyisin Itä-Uudenmaan Rakennussuojelusäätiö. Aseman tiloissa toimii rakennussuojelukeskus Salvus. Museojunat lähtevät aseman edestä. Ennen nykyisen rautatieaseman valmistumista raide meni tavaramakasiinin ohitse päättyen veturitallille. Tavaramakasiinin ja veturitallin välissä on ollut aiempi asema. Raidetta on jatkettu nykyisen aseman rakentamisen yhteydessä aseman eteen ja edelleen Porvoonjoen rannan teollisuusalueelle.
Porvoossa on myös ollut toinen asema "Porvoon keskusta" josta rata jatkui Porvoon konepajalle joka tunnetaan nykyään nimellä Taidetehdas.
Asema-alueeseen liittyvät veturitallit ja tavaramakasiini ovat nykyisin yksityisomistuksessa. Veturitallien kääntöpöytä on käyttökuntoinen. Uudemmassa vuonna 1902 rakennetussa tallissa säilytetään Tk3-höyryveturia eli Pikku-Jumboa nro 1168. Kääntöpöydälle johtavalla raiteella on Suomen vanhimmat leveäraiteisen radan käytössä olevat kiskot vuodelta 1879.
Porvoon rautatieasema ja siihen liittyvät muut asema-alueen rakennukset muodostavat kohteen valtakunnallisesti merkittävien rakennettujen kulttuuriympäristöjen luettelossa.
Volvo C30
Volvo C30 on Volvon vuosina 2006–2013 valmistama alemman keskiluokan kolmiovinen hatchback. Se perustuu Fordin, Volvon ja Mazdan yhteistyössä kehittämälle pohjalevylle rinnakkaismalliensa Volvo S40:n, V50:n ja C70:n tavoin. Volvo C30 ei saanut itselleen suoraa seuraajaa, mutta mallistossa sen korvasi uusi Volvo V40.
Volvo C30 esiteltiin Pariisin autonäyttelyssä syksyllä 2006. Volvon mukaan auto oli suunnattu kiireistä kaupunkielämää viettäville nuorekkaille ihmisille. Erikoinen piirre autossa on se, että takana on kolmen istuttavan istuimen sijasta kaksi erillisistuinta.
Vuoden 2009 Euro NCAP -kolaritestistä C30 sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Bensiinimoottoreiksi olivat aluksi tarjolla nelisylinteriset 1,6 (100 hv) ja 1,8 (125 hv) sekä viisisylinteriset 2,4i (170 hv) ja 2,5-litrainen (220 hv) T5. Dieselvaihtoehtoina olivat 1,6D- (109 hv), 2,0D- (136 hv) ja 2,4 D5 (180 hv) -moottorit. Lisäksi saatavana oli flexifuel-versio 1,8F (125 hv), joka toimii sekä etanolilla että bensiinillä. D5:n sai ainoastaan viisiportaisella automaattivaihteistolla varustettuna. T5-malli oli muotoilultaan muita urheilullisempi. Tammikuussa 2008 T5:n teho nousi 230 hevosvoimaan ja 2,4-litrainen D5-diesel tuli saataville manuaalivaihteisena. Samaan aikaan esiteltiin kuusiportainen "Powershift"-kaksoiskytkinvaihteisto, jonka sai ainoastaan 2,0 litran dieseliin. Volvo lupasi polttoaineenkulutuksen olevan kahdeksan prosenttia perinteistä automaattia alhaisempi.Seuraavan vuoden tammikuussa valikoima täydentyi toisella flexifuel-moottorilla, 2,0F:llä (145 hv). Marraskuussa poistui sekä 1,8 litran bensiinimoottori että sen flexifuel-versio.
Huhtikuussa 2010 dieselvalikoima täydentyi 1,6-litraisella D2- (114 hv) sekä 2,0-litraisilla D3- (150 hv) ja D4 (177 hv) -moottoreilla. Samalla karsittiin 2,4 litran bensiinimoottori ja 2,0D. Heti toukokuussa mallistosta poistui myös D5 ja syyskuussa 1,6D. Lokakuussa seurasi vielä 1,6-litrainen bensiinimoottori, mutta uutuutena oli uusi 1,6-litrainen (115 hv) diesel.
Frankfurtin autonäyttelyssä 2009 esiteltiin uudistettu C30, joka ehti markkinoille seuraavana vuonna. Samaan aikaan uudistui myös C70. Muutokset kohdistuivat lähinnä keulaan, johon tuli uudenlainen ilme.
Cracker’s Revenge
Cracker's Revenge on vuonna 2003 julkaistu Teron toinen albumi. Kuten edellisenkin albumin, myös "Cracker's Revengen" musiikki koostuu Commodore 64:llä tehdystä musiikista.
Albumin erikoisuutena on A-puolen lopussa oleva dataraita, joka sisältää tietokoneella ladattavan demon.
Volvo V40 (2012)
Volvo V40 on Volvon vuodesta 2012 lähtien valmistama keskiluokan automalli, joka esiteltiin Geneven autonäyttelyssä keväällä 2012. Auto on korimalliltaan viisiovinen hatchback, eikä sillä ole nimen lisäksi mitään yhteistä vuosina 1995–2004 valmistetun V40:n kanssa.
V40:ssä on ensimmäisenä autona maailmassa jalankulkijan turvatyyny, joka tulee onnettomuuden sattuessa esiin konepellin alta. Vuoden 2012 Euro NCAP -kolaritestistä V40 sai tulokseksi täydet viisi tähteä, ja oli turvallisin koskaan testattu keskiluokan henkilöautomalli.
V40:n moottorivalikoima koostui aluksi kahdesta bensiini- ja kolmesta dieselmoottorivaihtoehdosta. Bensiinimoottorit olivat Fordin 1,6-litrainen (150/180 hv) EcoBoost ja Volvon oma 2,5-litrainen (254 hv) T5. Dieselit olivat Fordin 1,6-litrainen (115 hv) Duratorq ja Volvon 2,0-litraiset D3 (150 hv) sekä D4 (177 hv).Mallivuodelle 2014 Volvo esitteli uudet nelisylinteriset Drive-E-moottorit, joiden päästöt ja polttoaineenkulutus ovat paljon aikaisempaa pienemmät. Bensiinivaihtoehdot ovat nyt 1,5-litraiset T2 (122 hv) ja T3 (152 hv) sekä 2,0-litrainen T5 (245 hv). Dieselit puolestaan ovat 2,0-litraiset D2 (120 hv), D3 (150 hv) ja D4 (190 hv). D4:ään voi valita kuusivaihteisen manuaalivaihteiston sijaan kahdeksanportaisen automaattivaihteiston, joka on vakiona T5-malleissa. Muihin moottoreihin saa kuusivaihteisen manuaalin tai automaatin.
V40:stä esiteltiin myös maastokelpoisempi Cross Country -versio. Sen erottaa korotetusta alustasta, 19 tuuman vanteista ja puskurien suojalistoista. Cross Countryn moottorivaihtoehdot ovat T3 (152 hv), T4 (190 hv), T5 (245 hv), D2 (120 hv), D3 (150 hv) ja D4 (190 hv). T4 sekä T5 ovat nelivetoisia ja automaattivaihteisia.
Geneven autonäyttelyssä keväällä 2016 esiteltiin kevyesti uudistettu Volvo V40. Ajovaloja muutettiin muun malliston tyyliseksi, samoin kuin etusäleikköä. Saataville tuli viisi uutta ulkoväriä, ja myös verhoiluvaihtoehtoja uusittiin.
Volvo C70
Volvo C70 on Volvon vuosina 1996–2013 valmistama nelipaikkainen coupé- ja cabriolet-korimallinen auto, joka korvasi Volvo 780:n. Siitä valmistettiin kahta sukupolvea, joista ensimmäinen perustui tekniikaltaan S70/V70-sarjaan ja toinen puolestaan C30-, S40- ja V50-malleihin. Valmistuksen päätyttyä C70 ei saanut itselleen seuraajaa.
Ensimmäisen sukupolven Volvo C70 esiteltiin Pariisin autonäyttelyssä syksyllä 1996 S70:n ja V70:n rinnakkaismalliksi. Alusta oli sama, mutta muun muassa jousitusta oli säädetty urheilullisemmaksi. C70 valmistettiin Ruotsin Uddevallassa samalla tehtaalla kuin S70 ja V70. Myynti alkoi Euroopassa vuonna 1997 ja Pohjois-Amerikassa vuosi tämän jälkeen.
Mallistossa oli aluksi vain C70 Coupé. Cabriolet esiteltiin vuonna 1998. Avomallissa oli sähköisesti avautuva ja sulkeutuva kangaskatto, vahvistetut A-pilarit sekä ympäriajosuoja.
Moottorivalikoimassa olivat 2,5 T (193 hv), T-5 (240 hv) ja myöhemmin myös 2,0 T (163 hv). Varustelu oli S70/V70-malleja runsaampi, mikä näkyi auton hinnassa.
Coupé-mallin valmistus päättyi vuonna 2002, jolloin mallistoon jäi Cabriolet vuoteen 2005 saakka.
Toisen sukupolven coupé-cabriolet-korinen C70 esiteltiin syksyllä 2005 Frankfurtin autonäyttelyssä, ja se tuli markkinoille seuraavana vuonna. Auto perustuu S40/V50-sarjassa ja C30:ssä käytetylle Fordin, Volvon ja Mazdan yhteistyössä kehittämälle pohjalevylle. C70:n suunnitteli John Kinsey, ja sen valmisti Volvon ja Pininfarinan yhteisyritys. Auton katto voidaan nostaa tai laskea sähköisesti 30 sekunnissa. Volvo esitteli C70:ssä sitä varten suunnitellun ovesta ylöspäin laukeavan IC-turvaverhon, joka suojaa päätä sivutörmäyksissä ja ympäripyörähdyksissä. Verho on vahvistettu sisältä kaksinkertaisilla paneeliriveillä, minkä ansiosta se voi pysyä pystyasennossa.Lisäksi autossa on vankat metalliturvakaaret, jotka nousevat esiin takamatkustajien takaa ja luovat suojaavan turvatilan, jos auto kierähtää ympäri. Kaaret ovat osa Volvon ROPS-ympärisuojausjärjestelmää, ja ne aktivoi gyroskooppinen anturi. Kaaret laukeavat takalasin läpi, jos katto on ylhäällä. Tämän vuoksi niissä on pienet metalliset piikit, jotka rikkovat lasin ja varmistavat oikean suojaavan toiminnan.
C70 oli aluksi saatavana viisisylinterisillä 2,4- (140/170 hv) ja 2,5 T5 (220 hv) -bensiinimoottoreilla. Vuoden 2006 lopulla saataville tuli myös 180-hevosvoimainen D5-dieselmoottori, jonka arvioitiin kattavan noin viidenneksen myynnistä. 2,4-litraisessa oli viisivaihteinen manuaalivaihteisto ja T5:ssä puolestaan kuusivaihteinen. Automaattivaihteisto oli viisiportainen "Geartronic", joka oli dieselin ainoa vaihtoehto.
Vuonna 2010 C70 koki kasvojenkohotuksen samaan aikaan kuin C30. Tällöin auto sai uudenlaisen keulan ilmeen ja LED-takavalot. Myös kojelautaa muotoiltiin uudelleen. 180-hevosvoimaisen dieselin rinnalle tuli 150-hevosvoimainen versio ja T5:n teho kasvoi 230 hevosvoimaan.
Guadalupe Larriva
Guadalupe Larriva (28. heinäkuuta 1956 – 24. tammikuuta 2007) oli ecuadorilainen poliitikko, joka oli Azuayn entinen edustaja (2003–2007) ja maan ensimmäinen puolustusministeriksi nimitetty nainen. Hän johti Ecuadorin sosialistista puoluetta.
24. tammikuuta 2007 Larriva kuoli kahden helikopterin törmäyksessä Mantan satamakaupungissa vain 9 päivää sen jälkeen, kun hänet oltiin valittu puolustusministeriksi. Samassa onnettomuudessa kuoli myös Larrivan 17-vuotias tytär ja viisi sotilashenkilöä .
Volvo V90
Volvo V90 viittaa seuraaviin Volvo-malleihin: