hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Dalian
Dalian (entinen Dalnyi, Dairen, Lüda) on satamakaupunki Liaoningin maakunnassa Kiinassa. Vuonna 2010 kaupungissa asui 3 902 467 henkilöä.
Dalian sijaitsee Liaotungin niemimaan kannaksen kapeimmalla kohdalla. Kaupungin länsirantaa huuhtoo Bohainmeri ja itärantaa Keltainenmeri.
Dalianin satama on Kiinan suurimpia öljysatamia ja kuuluu maailman kymmenen suurimman sataman joukkoon. Kaupungissa onkin paljon öljynjalostusta ja kemianteollisuutta. Kiinan hallitus on antanut Dalianille monia etuoikeuksia, kuten "vapaan kaupungin" aseman. Tämän ansiosta kaupunkiin on tullut paljon ulkomaalaisia sijoituksia. Kaupungin sijainnin strategisen tärkeyden huomasivat muutkin kuin kiinalaiset.
Yhdistynyt kuningaskunta miehitti alueen toisen oopiumisodan aikana vuosina 1856-1860. Sodan jälkeen alue palautettiin kiinalaisille, mutta he joutuivat puolestaan luovuttamaan sen Venäjälle vuonna 1898. Venäläiset antoivat kaupungille nimen "Dalnyi" (, "kaukainen"). Japani miehitti alueen Venäjän–Japanin sodassa vuonna 1904 ja sotaa seuranneessa Portsmouthin rauhassa Venäjä luovutti alueen Japanille. Japani antoi kaupungille nimen "Dairen" ja hallitsi aluetta ensin suoraan ja sittemmin perustamansa nukkevaltio Mantšukuon kautta. Venäläiskaudesta jäi suhteellisen vähän historiallisia rakennuksia, kun taas japanilaiselta kaudelta niitä on edelleen useita. Japanilaiset kaupunkisuunnittelijat rakensivat alueita uudelleen ja laajensivat kaupunkialuetta vuonna 1937. Kaupungin sataman kautta vietiin raaka-aineita Mantšuriasta Japaniin.
Toisen maailmansodan seurauksena Neuvostoliitto hyökkäsi Japanin miehittämään Mantšuriaan vuonna 1945. Neuvostoliitto hallitsi kaupunkia yhdessä kiinalaisten kanssa vuoteen 1955 saakka, jolloin se palautettiin kokonaan kiinalaisille. Kiinalaiset nimittivät kaupunkia "Ludaksi" vuoteen 1979 saakka, jolloin nimeksi tuli uudestaan Dalian. Vuonna 1984 kaupungista tuli yksi neljästätoista avoimien ovien kaupungista Kiinassa, jonne ulkomaalaiset saattoivat investoida.
Dalianin tärkeimmät teollisuudenalat ovat petrokemikaalit, laiteteollisuus, laivanrakennus, elektroniikka ja informaatioteknologia. Vuonna 2012 kaupungin teollisuuden tuotannon arvo oli 320,74 miljardia renminbiä. Kaupungin suuriin yrityksiin kuuluvat PetroChina's Dalian, Dalian Locomotive & Roll Stock Works, Dalian Shipbuilding Industry ja Dalian Port. Teollisuuden ohella Dalian on Koillis-Kiinan finanssikeskus.
Dalianin satama on Kiinan suurin öljy- ja kaasusatama, sekä koko maan kolmanneksi suurin satama tavaratonneissa mitattuna.
Kontiovaara
Kontiovaara on kylä Lieksassa.
Kontiovaarassa on ollut pysyvää asutusta jo ainakin 1600-luvulla. Kyseisen vuosisadan puolivälin ajoilta löytyvät ensimmäiset maininnat asutustiloista.
Seuraavien vuosisatojen aikana asutus laajeni ja vakiintui. Maanviljely ja metsästys sekä kalastus olivat pääelinkeinoina. 1900-luvulla metsätyöt olivat suuri työllistäjä.
Toisen maailmansodan aikaan Kontiovaaran kylä joutui venäläisten partisaanien iskujen kohteeksi. Partisaanit majoittuivat lähialueilla ja saivat varustetäydennystä lentokoneista pudotetuilla varustetorpedoilla Patvinsuolle. Partisaanien iskujen kohteiksi joutuivat niin siviilit kuin sotilaatkin. Kontiovaarasta löytyy partisaanien tuhoista kertova muistomerkki Sarvivaaran ja Mäkikankaan väliltä tienvierestä.
Sotien jälkeen alkanut maan rakentaminen lisäsi metsätöiden määrää myös Kontiovaarassa. Kylällä oli metsäkämppiä Mäkikankaalla, Suomussa ja Repoahossa. Kauppojakin oli kaksin kappalein, samoin tanssilava.
1960-luvun alussa kylällä oli asukkaita jopa kuutisensataa, jos tukkijätkät huomioidaan. Sitten alkoi muuttoliike kaupunkeihin ja eritoten eteläisimpään Suomeen. Kylä liki tyhjeni vuosikymmenessä ja asujaimistoksi jäi eläkeikäistä väestöä.
Vuosituhannen vaihteen jälkeen on kylällä enää pari vakituista asukasta. Kesäasutus on lisääntymään päin, heidän joukossaan kylän entisten asukkaiden perillisiä.
Patvinsuon kansallispuisto ja Suomunjärvi sijaitsevat Kontiovaaran kylän laidalla. Ihmiset ovat löytäneet alueen ja varsinkin kesäaikaan alueella käy luontoon tutustumassa runsaasti matkailijoita.
Edil Rosenqvist
Albert Edil Rosenqvist (11. joulukuuta 1892 Degerby – 14. syyskuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen painija ja kaksinkertainen olympiamitalisti.
Rosenqvist edusti Suomea kolmissa olympialaisissa. Antwerpenissa 1920 hän sai hopeaa kreikkalais-roomalaisen painin raskaassa keskisarjassa ja Pariisissa 1924 hopeaa raskaassa sarjassa. Amsterdamissa 1928 hän osallistui vapaapainiin ja sijoittui raskaassa keskisarjassa seitsemänneksi.
Maailmanmestaruuden Rosenqvist voitti kahdesti, 1921 ja 1922. Sen jälkeen ei MM-kilpailuja hänen aktiiviaikanaan enää järjestettykään. EM-kilpailuissa hän saavutti pronssia 1930.
"Rusa" Rosenqvist edusti kotimaassaan Helsingin Atleettiklubia, jonka kunniajäseneksi hänet valittiin.
Decca Records
Decca Records on vuonna 1929 Isossa-Britanniassa perustettu levy-yhtiö. Se oli merkittävimpiä levymerkkejä vuosikymmeniä. Deccalle ovat levyttäneet muun muassa Louis Armstrong, The Rolling Stones, The Everly Brothers ja The Moody Blues.
Decca kustantaa levyjä myös klassisen musiikin, oopperan ja musikaalin saralla.
Vuonna 1948 Musiikki-Fazer sai Deccan edustuksen Suomeen ja alkoi julkaista myös suomalaista tuotantoa Decca -levymerkillä. Decca- ja 
Rytmi-levyillä esiintyivät säännöllisesti suosituimmat solistit Henry Theel, Olavi Virta, Tapio Rautavaara, Erkki Junkkarinen, Kauko Käyhkö (Justeeri), Reino Helismaa ja Metro-tytöt.
U-putki
U-putki (U-putkimanometri) on paine-eron mittauksessa käytetty mittalaite. Mittalaite on nimensä mukaisesti U-muotoinen putki, joka on täytetty nesteellä. Nestepintojen korkeuseron avulla U-putken eri haaroissa voidaan laskea paine-ero putken suiden välillä.
Paine-ero lasketaan kaavalla:
formula_1,
jossa ρ on nesteen tiheys kyseisessä tilassa ja g on maan vetovoimakiihtyvyys.
Nesteenä U-putkessa käytetään yleisesti vettä pienille paine-eroille ja elohopeaa suurille paine-eroille. Kun maan vetovoiman kiihtyvyytenä käytetään arvoa 9,807 m/s² sekä veden tiheytenä 998 kg/m³ ja elohopean 13 534 kg/m³, saadaan nestepintojen eron funktiona seuraavat paine-erot:
Vesitäytteisellä U-putkella voidaan mitata esimerkiksi rakennuksessa vallitsevaa ali- tai ylipainetta, joka usein on vain muutaman millin vesipatsaan suuruinen. Elohopeatäytteisellä U-putkella voidaan taas mitata esimerkiksi lähellä täydellistä tyhjiötä olevia paineita alle metrin mittaisella U-putkella. Jos sama halutaan tehdä vesitäytteisellä putkella, tarvitaan noin 10 metriä korkea, käytännössä hyvin hankala U-putki. Elohopeapatsaan korkeutta on yleisesti käytetty myös verenpaineen mittayksikkönä.
Perinteinen vaaitus vesiletkulla (rakennuksilla samojen tasokorkeuksien mittaus ja merkitseminen) on tavallaan käänteinen sovellus U-putkesta. Kun mitattavat tasot ovat saman ilmanpaineen vaikutuksessa, tiedetään että letkun nestepintojen korkeusero on nolla – selkeämmin sanottuna vesipinnat ovat samassa tasossa. Näin voidaan siirtää haluttu tasopiste niin pitkälle kuin vain käytössä oleva vesiletku sallii.
Niin painemittauksessa kuin vaaituksessakin on käytännössä varmistettava, että mittausletku on täysin nesteen täyttämä, eikä letkussa ole tukoksia tai ilmakuplia.
Sykemittari
Sykemittari on laite, joka mittaa sydämen lyöntitiheyttä eli sykettä.
Sykemittarissa on yleensä rinnan ympäri kulkeva hihnalla kiinnitettävä lähetinosa, jonka elektrodit rekisteröivät sydämen sähköimpulsseja, ja ranteeseen kiinnitettävä, rannekelloa muistuttava vastaanotin. Kehittyneet mallit siirtävät urheilusuoritteen aikana kerätyt tiedot tietokoneelle tai sekä laskevat viikko- ja kuukausituloksia tai kalorinkulutuksia.
Saatavilla on myös Bluetoothin tai radiotaajuuksien kautta älypuhelimeen tietoja lähettäviä sykeantureita.
Monet kuntoliikuntaa ja urheilua harjoittavat tai laihduttajat pääsevät tavoitteisiinsa, kun liikuntaharjoitus tehdään oikealla sykealueella, joka lasketaan prosentteina maksimisykkeestä.
Sykemittareita valmistavat muun muassa Garmin, FRWD, Polar Electro, Suunto ja Oura Health.
Professori Seppo Säynäjäkangas pohti hiihtolenkeillään, miten kunnon kohentumista voisi mitata. Ideaa pienestä sydänmonitorista tukivat Suomen Hiihtoliitto ja Keksintösäätiö. Säynäjäkangas haki patenttia keksinnölleen vuonna 1975. Sittemmin Polar-sykemittarista on tullut kansainvälinen menestystuote ja alansa markkinajohtaja.
Maalivahti
Maalivahti on monissa joukkuelajeissa käytetty erityinen pelaaja, jonka tehtävä on torjua vastustajan maalintekoyritykset. Maalivahteja käytetään ringetessä, jalkapallossa, jääkiekossa, salibandyssä, käsipallossa, jääpallossa, vesipallossa sekä monessa muussa lajissa. Maalivahteja koskevat lähes poikkeuksetta erilaiset säännöt kuin muita pelaajia.
Jalkapallossa maalivahti on muihin pelaajiin nähden poikkeavassa asemassa. Hänellä on oikeus pelata palloa käsillä omalla rangaistusalueellaan. Oman rangaistusalueensa ulkopuolella maalivahdilla ei ole erityisoikeuksia muihin pelaajiin nähden.
Maalivahdille tärkeitä ominaisuuksia ovat reaktionopeus, pelisilmä ja ketteryys rohkeuden ohessa. Viimeisen vuosikymmenen aikana maalivahtipeli on entistä enemmän painottunut pelinjohtamiseen. Myös jalalla pelaamisen merkitys on kasvanut.
Jääkiekkomaalivahdin varustus poikkeaa kenttäpelaajan varusteista siten, että toisessa kädessään maalivahdilla on levyhansikas eli niin sanottu kilpi ja toisessa räpylä; maila on kilpikädessä. Polvisuojat ovat torjuntatehon lisäämiseksi leveät. Lisäksi jääkiekkomaalivahti käyttää rintapanssaria, jossa on myös olkapääsuojat, alasuojaa sekä maskia. Maila on malliltaan kenttäpelaajan mailaa leveämpi. Sitä käytetään sekä torjumiseen että kiekon laukomiseen.
Salibandyssä maalivahdilla ei ole mailaa. Maalivahti saa ottaa pallon käsiinsä vain ollessaan hänelle merkityllä alueella. Kasvomaski on maalivahdille pakollinen varuste. Myös ohuiden hansikkaiden käyttö on sallittu. Oleellinen ero jääkiekkoon on, että suojukset saavat vain suojata maalivahtia, eivät estää maalin syntymistä.
Salibandyssä heittotaidolla on pelin avaamisen kannalta keskeinen merkitys toisin kuin jääkiekossa, jossa maalivahti yleensä vain antaa kiekon lähimmälle oman joukkueensa pelaajalle.
Torjuntaprosentti on etenkin jääkiekossa ja salibandyssä maalivahdin pelituloksen mittaamiseen käytettävä matemaattinen arvo, joka ilmaisee prosentteina hänen torjumansa laukaukset kaikista hänen vartioimaansa maalia kohti tehdyistä laukauksista. Maalin ohi menneitä laukauksia ei lasketa mukaan.
formula_1
Esimerkiksi, jos maalivahti torjuu 34 laukauksesta 30, torjuntaprosentti muodostuu seuraavasti: formula_2. Tilastoissa se on tapana merkitä pohjoisamerikkalaisittain .882 tai eurooppalaisittain kahdella desimaalilla 88,20 %.
Koko joukkueen torjuntaprosenttiin lasketaan joukkueen kaikkien maalivahtien yhteensä tekemät torjunnat joukkueen maalia kohti tehdyistä laukauksista. Käytettävästä laskentatavasta riippuu, vaikuttavatko joukkueen torjuntaprosenttiin myös ilman maalivahtia, tyhjään maaliin tehdyt maalit vai eivät.
Synopsis
Synopsis on tiivistelmä tai yleiskuvaus esimerkiksi kuvallisesta tai kirjallisesta teoksesta.
Synopsis pyrkii kuvailemaan teoksen sisältöä ja sen tuotantoa vastaamalla muun muassa kysymyksiin "miksi", "mitä", "kenelle" ja "miten".
Synopsis tulee kreikan kielen sanoista συν ("syn", ”yhdessä”) ja οψις ("opsis", ”näkeminen”).
Petolahti
Petolahti () oli Pohjanmaalla sijainnut Suomen kunta. Petolahden kunta liitettiin vuonna 1973 Maalahteen. Petolahden puukirkko on vuodelta 1805.
Petolahden naapurikunnat olivat ennen kunnan lakkauttamista Bergö, Korsnäs, Maalahti, Pirttikylä ja Ylimarkku.
Petolahden kunta oli yksikielisesti ruotsinkielinen; vuoden 1960 väestönlaskennan mukaan 99,7 prosenttia kunnan asukkaista puhui äidinkielenään ruotsia.
Vanhoissa ruotsinkielisissä kirjoitusmuodoissa oli pitkään "Peto"-, "Pete", "Peta"-vaihtelua, kunnes vuodesta 1725 vakiintui nykyinen nimimuoto "Petalax". Alkuperäinen nimi on alueen varhaisten suomalaisten antama lahdennimi, jonka lopussa on nykyisen "lahti"-sanan vanhempi muoto "laksi". Ralf Saxénin mukaan nimen alkuperäinen suomalainen muoto olisi ollut "Petalahti" ~ "Petaalahti" ~ "Petä(j)älahti". On mahdollista, että alkuperäinen nimi on kuitenkin ollut "Petäjälaksi", alkuosa puulajin nimestä "petäjä". "Petäjä"- on tavallinen myös suomesta ruotsiin lainatuissa nimissä, esim. Petsmo. "Petalax"-nimen suomenkielinen vastine haki muotoaan ennen kuin se vakiintui Petolahdeksi (1885).
Gammelby (Vanhakylä), Nyby (Uusikylä)
Vuosien 1960 ja 1970 taajamarajauksissa Petolahden ainoa taajama oli kirkonkylä, jossa oli 212 asukasta vuonna 1960 ja 411 asukasta vuonna 1970.
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Petolahden väestönkehitys kymmenen vuoden välein vuosina 1880–1970.
David Pitchford
David Pitchford (s. 21. huhtikuuta 1965) on brittiläinen entinen Jaguarin Formula 1 -tallin toimitusjohtaja. Pitchford nimettiin joulukuussa 2002 Jaguarin toimitusjohtajaksi korvaten tehtävässään Günther Steinerin. 7. tammikuuta 2005 Pitchford irtisanottiin tehtävästään yhdessä tallipäällikön Tony Purnellin kanssa.
Pitchfordin kanssa työskennelleitä kuljettajia olivat David Coulthard, Christian Klien ja Vitantonio Liuzzi.
Jagdtiger
Jagdtiger () oli saksalainen toisen maailmansodan aikainen raskas panssarintorjuntavaunu.
Jagdtiger perustui raskaan Tiger II -panssarivaunun alustaan ja tuli palveluskäyttöön loppuvuodesta 1944. Itävaltalaisen Steyr–Daimler–Puchin tytäryritys, Nibelungenwerke, valmisti yhteensä noin 77–88 kappaletta näitä Henschelin ja Porschen suunnittelemia vaunuja, joten vaunulla ei ollut käytännön merkitystä sodan kulkuun.
Aseistuksena siinä oli tehokas 128-millimetrinen Pak 80 L/55 -tykki, jonka yli 28-kiloinen Panzergranate 43 -panssarikranaatti pystyi läpäisemään kaikki aikansa panssarit, kun taas Jagdtigerin taistelutilan 250 millimetriä paksua etupanssaria ei pystynyt läpäisemään mikään liittoutuneiden panssarintorjunta-ase. Erikoisuutena Jagdtigerissä oli kartussilaukauksesta johtuen kaksi lataajaa. Ensimmäinen lataajista työnsi ammuksen lukkoon ja toinen kartussin sen perään. Joskus väitetään muutamaan vaunuun asennetun 88 mm Pak 43 L/71 -panssarintorjuntatykin, mutta asiasta ei ole varmuutta. Lähi-ilmatorjuntaan ja jalkaväkeä vastaan siinä oli ensin yksi ja myöhemmissä malleissa kaksi MG-34- tai MG-42-konekivääriä.
Vaikka Jagdtiger oli panssaroinniltaan ja aseistukseltaan ylivertainen liittoutuneiden panssarivaunuihin verrattuna, se oli kuitenkin kaukana voittamattomasta. Sen kenttäkelpoisuuden suurimmat rajoitteet olivat suuri koko ja valtava paino, jotka johtivat muun muassa vaunun painoon nähden liian heikkotehoisen moottorin ja voimansiirtojärjestelmän häiriö- ja rikkoontumisalttiuteen, sekä liialliseen bensiinin kulutukseen, joka polttoainepulan kourissa kamppailleessa Saksassa oli äärimmäisen vakava sotilaallinen ongelma. Näin ollen Jagdtiger oli parhaimmillaan puolustustehtävissä, jotka eivät niinkään vaatineet hyökkäystaistelun tavoin jatkuvaa liikettä. Vihollisen ilmavoimilta säästyneet vaunut kohtasivat loppunsa yleensä oman miehistönsä räjäyttäminä bensiinin loppumisen tai teknisen vian takia.
Vain kaksi raskasta panssarintorjuntapataljoonaa, (schwere Panzerjäger-Abteilung) numerot 512 ja 653, saivat Jagdtiger-vaunuja käyttöönsä. Kuuluisimmat Jagdtiger-kalustolla taistelleet vaununjohtajat lienevät luutnantti Otto Carius ja kapteeni Albert Ernst, jotka toimivat sodan lopussa komppanianpäälliköinä 512. raskaassa panssarintorjuntapataljoonassa.
Hillbilly
Hillbilly on tavallisesti halventava nimitys Yhdysvaltain maaseudun valkoihoisille asukkaille ja varsinkin Appalakkien vuoristoseudun asukkaille.
Sanan alkuperä on 1600-luvun lopun Irlannin Ulsterista. Englannin mainiota vallankumousta seuranneessa sisällissodassa Vilhelm III Oranialainen päihitti vuonna 1690 Stuart-suvun katolisen kuningas Jaakko II:n Boynen taistelussa. Vilhelmin ulsterilais-skottilaisia kannattajia kutsuttiin nimillä ""Orangemen"" (oranialaiset) ja ""Billy Boys"". Vastaavasti Appalakkien seudulle asettuneita ulsterilais-skottilaisia Vilhelmin kannattajia kutsuttiin nimellä ""Hillbillies"".
Country-musiikkia on välillä kutsuttu myös hillbilly-musiikiksi.
Pihlajavesi (kunta)
Pihlajavesi oli Keski-Suomessa sijainnut Suomen kunta. Pihlajaveden kunta liitettiin Keuruun kuntaan vuoden 1969 alussa. Pihlajavesi oli Keski-Suomen läänin läntisin kunta.
Pihlajaveden naapurikunnat olivat Keuruu, Pohjaslahti, Vilppula, Virrat ja Ähtäri.
Pihlajavesi sijaitsee harvaan asutun Suomenselän vedenjakaja-alueen läntisessä päässä ja Pihlajaveden reitti kuuluu osana Kokemäenjoen vesistöön. Samalla Pihlajavesi on Keski-Suomen maakunnan läntisin kylä, Etelä-Pohjanmaan ja Pirkanmaan naapurina. Maasto on epätasaista ja monet mäkien huiput ulottuvat yli 200 metrin korkeuteen merenpinnasta. Maaston keskikorkeus merenpinnasta on 140–160 metriä.
Asukkaita oli enimmillään 1950-luvulla 2 330 henkeä, vuonna 1962 vielä 2 050. Kun kuntaliitos Keuruuseen tehtiin 1969 oli asukkaita alle 2 000. Nyt 2000-luvulla väkiluku on pudonnut alle viidensadan. Kesäisin mökkiläisten määrä kuitenkin kaksinkertaistaa väkiluvun. Ainoa merkittävä asutuskeskittymä on Pihlajaveden rautatieaseman ympärillä, mutta sitäkään ei ole koskaan luokiteltu taajamaksi.
Etäisyys Pihlajavedeltä Keuruun keskustaan on 21 kilometriä, Jyväskylään 80 km, Seinäjoelle 110 km, Tampereelle 150 km ja Helsinkiin 312 km. Pihlajaveden kautta kulkevat valtatie 23 sekä Haapamäen ja Seinäjoen välinen rautatie (ns. vanha Pohjanmaan rata). Pihlajaveden rautatieasema on yhä käytössä henkilöliikenne- ja junakohtauspaikkana. Entisen kunnan eteläosan halki kulkee vuonna 1985 käytöstä poistettu Pori–Haapamäki-rata. Lähin lentokenttä on Jyväskylän lentoasema.
Pihlajaveden seudulla tiedetään liikkuneen ihmisiä jo noin 7 500 vuotta sitten, mutta vanhin tehty esinelöytö on rautakauden aikainen tulusrauta. Kaukaa etelästä tulleet satakuntalaiset ja hämäläiset eränkävijät pystyttivät Pihlajaveden seudulle kalamajoja ja -pirttejä, mutta eivät asettuneet seudulle asumaan. Erämaaomistuksia oli Sääksmäen, Pirkkalan, Messukylän ja Lempäälän pitäjien taloilla. Kuningas Kustaa Vaasa lakkautti erämaaomistukset 1500-luvun puolivälissä, minkä jälkeen Pihlajavedelle alkoi saapua kaskiviljelijöitä ja uudisraivaajia Savosta.
1500-luvulla tulevan Pihlajaveden pitäjän alueella oli alle kymmenen taloa ja 1600-luvun aikana taloluku lisääntyi vain muutamalla. Kun Keuruu erotettiin Ruovedestä vuoden 1630 tienoilla, Pihlajavesi jäi Keuruun yhteyteen. Vuonna 1776 Keuruu ja sen mukana Pihlajavesi siirrettiin Turun läänistä uuteen Vaasan lääniin. Vuodesta 1960 lähtien Pihlajavesi kuului Keski-Suomen lääniin. Pihlajaveden liikenneolot paranivat huomattavasti vanhan Pohjanmaan radan valmistuessa vuonna 1883.
Pihlajaveden ensimmäinen kirkko rakennettiin Matti Åkerblomin johdolla 1780-luvulla ja se on yhä käytössä kesäisin. Pihlajavesi sai kappelin oikeudet yhdessä Multian kanssa vuonna 1831 ja seurakunta itsenäistyi vuonna 1895. Pihlajaveden uusi kirkko valmistui Pihlajavesi-järven etelärannalle vuonna 1870, joten vanha kirkko on ollut autiona jo huomattavasti kauemmin kuin se oli aikanaan käytössä.Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Pihlajaveden väestönkehitys kymmenen vuoden välein vuosina 1880–1960.
Juutalaiset juhlapäivät
Juutalaiset juhlapäivät juontavat juurensa usein Toorasta. Ne on lueteltu muun muassa kolmannessa Mooseksen kirjassa. Muita juhlapäiviä on myöhemmin lisätty uudempien juutalaisten historian merkkitapahtumien muistoksi.
Juutalaiset juhlapäivät noudattavat juutalaista kalenteria eivätkä siksi osu gregoriaanisessa kalenterissa vuoden tietyille päiville. Juutalaisille päivä alkaa auringon laskiessa, ja juhlaa edeltävän päivän ilta ("erev") lasketaan juhlaan kuuluvaksi.Toorassa säädettyihin juhliin liittyy roš hodešia lukuun ottamatta rajoituksia, jotka muistuttavat sapattiin liittyviä työnteon kieltoja. Toorassa säädettyinä juhlina rukoillaan ylimääräinen musaf-rukous, joka vastaa Toorassa mainittua ylimääräistä musaf-uhria. Israelin ulkopuolella näitä juhlia vietetään aina kaksi päivää, kun Israelissa kaikki muut paitsi roš hašana kestävät vain yhden päivän.Israelin valtion perustamisen jälkeen juutalaiset ovat ottaneet käyttöön joitakin uusia juhlapäiviä.
Filotas
Filotas (kuoli 330 eaa.) oli makedonialainen sotilas. Hän oli Aleksanteri Suuren kokeneimman päällikön Parmenionin vanhin poika. Filotas eteni urallaan aina ratsuväen komentajaksi mutta ei kuitenkaan päässyt kuninkaan lähipiirin jäseneksi. Filotas johti ratsuväkeä Granikosjoen, Issoksen ja Gaugamelan taisteluissa. Ratsuväellä oli kaikissa näissä taisteluissa tärkeä osa.
Vuoden 330 eaa. lopulla Filotas kuuli Aleksanteriin kohdistuneesta salajuonesta: eräät sotilaat aikoivat murhata kuninkaan. Filotas piti kuitenkin asian omana tietonaan. Aleksanterin johtama armeija oli edennyt jo syvälle Persian valtakunnan kaukaisimpiin maakuntiin, ja osa sotilaista toivoi jo sodan loppuvan. Jos Aleksanteri olisi murhattu, olisi Filiotaalla tai hänen isälään ollut hyvä tilaisuus kaapata valta itselleen. Aleksanteri halusi kuitenkin armahtaa Filotaan, mutta seuraavana päivänä Krateros ja Koinos syyttivät Filotasta ja hänet vangittiin.
Aleksanteri syytti Filotasta armeijan edessä salajuonesta häntä itseään kohtaan. Makedoniassa armeijalla oli tällaisissa tapauksissa tuomiovalta. Hefaistion, Krateros ja Koenos vaativat, että Filotasta kidutettaisiin, jotta totuus selviäisi. Kidutuksen jälkeen Filotas tunnusti, että hän oli tiennyt salajuonesta ja suunnitellut isänsä kanssa vallankaappausta. Tämän kuultuaan armeija tuomitsi hänet kuolemaan. Isä tuomittiin myös kuolemaan vaikka hän olikin tuolloin Ekbatanassa.
Antiikin historioitsijoiden mukaan ei ollut varmuutta siitä, oliko Filotas tosiaan syyllinen. Ensimmäistä salajuonta pidettiin todellisena, Parmenionin ja Filotaan salajuonta ei pidetä yhtä todennäköisenä. Olihan Filotas tunnustanut vasta kidutuksen jälkeen.
Gackt
Gackt Camui () on Okinawalla, Japanissa syntynyt laulaja.
Ensimmäinen kokoonpano, jossa Gackt on ollut mukana, oli nimeltään Cain's Feel. Yhtyeessä oli mukana myös Gacktin nykyinen kitaristi You. Alun perin Gacktin tuli soittaa yhtyeessä rumpuja, mutta sopivan laulajan puuttuessa Gacktista tuli yhtyeen solisti. Vuonna 1995 Gackt muutti Tokioon ja astui parrasvaloihin Malice Mizer -nimisen visual kei -tyylisen yhtyeen laulajana. Hän ystävystyi erityisesti Malice Mizerin rumpalin Kamin kanssa, vaikka tulikin hyvin toimeen kaikkien yhtyeen jäsenten kanssa. Vuonna 1999 Gackt erosi Malice Mizeristä, ja vielä samana vuonna Kami menehtyi aivoverenvuotoon, mikä oli raskas menetys Gacktille. Eron syyksi on arveltu riitaantumista yhtyeen keulakuvan, kitaristi Manan, kanssa. Gackt laulaa Malice Mizerin levyillä "Voyage ~Sans Retour~" ja "Merveilles".
Gacktilla on ympärillään tiivis ystävistä koostuva bändi jota kutsutaan Gacktjobiksi.
G&Lovers on Gacktin virallinen faniklubi.
Gackt on tehnyt yhteistyötä X-Japanin Yoshikin ja Luna Sean Sugizon sekä sooloartistina parhaiten tunnetun Miyavin kanssa S.K.I.N-projektissa, jonka tavoitteena oli tehdä japanilaista musiikkia tunnetuksi maailmalla.
Tämän jälkeen Gackt oli mukana yhtyeessä nimeltä Yellow Fried Chickenz.
Gackt on syntynyt 4. heinäkuuta 1973. Hän on saanut varsin ankaran kasvatuksen ja hänet pakotettiin soittamaan pianoa. Vaikka hän ei nuorena pitänytkään pianonsoitosta, on aikaisesta harjoittelusta ollut myöhemmin hyötyä. Gackt on tarkka yksityiselämästään ja häntä nähdään harvoin lehdissä - ellei kyse ole hänen urastaan. Gackt on ollut naimisissa 90-luvulla, mutta hän erosi korealaisesta vaimostaan, kun fanit alkoivat olla liian tunkeilevia, ja yhteistä aikaa oli liian vähän.
Kama
Kama (, tataariksi Чулман, "Çulman") on 1 805 kilometriä pitkä Volgan sivujoki Itä-Euroopassa Venäjällä.
Kama saa alkunsa Udmurtian pohjoisimmasta osasta, Kaman ylängöltä, josta se virtaa aluksi pohjoiseen Kirovin alueelle, kääntyy sitten itään, virtaa Permin Komin halki Permin alueelle ja kääntyy etelään. Sitten se virtaa Udmurtian kaakkoisosan halki Baškirian rajalle ja virtaa rajaa seuraillen lounaaseen Tatarstanin puolelle. Tatarstanin halki virrattuaan se laskee Volgaan Tatarstanin länsiosassa.
Kama on yksi Volgan suurimmista sivujoista ja tärkeä vesiliikenneväylä. Kaman omista sivujoista suurimmat ovat Vjatka ja Belaja. Joessa on suuria voimalaitoksia ja tekojärviä, ylävirrasta lukien Kaman tekojärvi (1 915 km²), Votkinskin tekojärvi (1 120 km²) ja Ala-Kaman tekojärvi (1 080 km²). Kama yhtyy Volgaan Kuibyševin tekojärven kohdalla, joka ulottuu Kaman alajuoksulle ja on Euroopan tekojärvistä suurin (6 450 km²).
Tärkeimmät kaupungit Kaman varrella tai sen tuntumassa, latvalta lukien, ovat
Sarapul
Sarapul () on noin sadan tuhannen asukkaan teollisuuskaupunki Kamajoen varrella Udmurtian kaakkoisosassa Venäjällä, 66 kilometriä tasavallan pääkaupungista Iževskistä kaakkoon. Sarapul ei kuulu sitä ympäröivään Sarapulin piiriin vaan on oma piiritason hallintoyksikkönsä.
Vuoden 2010 väestönlaskennassa asukasluku oli 101 381; Sarapul oli Udmurtian toiseksi suurin kaupunki.
Sarapulista on rautatieyhteydet muualle Udmurtiaan sekä Kazaniin ja Jekaterinburgiin. Lisäksi kaupungissa on suuri jokisatama. Kaupungin merkittävät teollisuudenalat ovat koneenrakennus-, metalli- ja elektromekaaninenteollisuus.
Sarapulissa on draamateatteri ja neljä kulttuuritaloa. Kaupunkia ympäröivä luonto, ilmasto ja sijainti Kaman varrella houkuttelevat kaupunkiin turisteja, metsästäjiä ja kalastajia.
Sarapul perustettiin 1500-luvun puolivälissä ja sen nimenä oli aluksi "Voznesenskoje". Kaupunki ja piirikuntakeskus Sarapulista tuli 1780.
Kantokääpä
Kantokääpä ("Fomitopsis pinicola") esiintyy nimensä mukaisesti kannoissa ja kaatuneissa puissa, myös puutavarassa. Se saattaa tunkeutua heikentyneisiin, eläviin puihin, joissa se aiheuttaa ruskolahoa. Kääpä on monivuotinen, 15–25 cm:n levyinen, kova ja värikäs: Itiöemässä on tyypillisesti mustia ja oranssinsävyisiä värejä ja harmaita, mutta ei yleensä vaaleanpunaista.
Kantokääpä esiintyy sekä havupuissa varsinkin kuusella ja männyllä että lehtipuilla etenkin koivuilla ja harmaalepällä, metsänrajalle asti. Laji on pohjoisella pallonpuoliskolla sirkumpolaarinen, eli sitä tavataan Euraasian lisäksi Pohjois-Amerikassa.
Kantokääpä on aggressiivinen elävänkin puun lahottaja varsinkin pohjoisissa varttuneissa kuusikoissa, mutta suurimmat taloudelliset tuhot se on aiheuttanut metsään jätetyssä sahatavarassa. Männyssä kääpälajin lahovaikutus jää tavallisesti pinnalliseksi.
Lajilla on omintakeinen, hieman imelähkö tuoksu, jonka perusteella sen voi erottaa luonnossa toisista samantapaisista käävistä kuten esimerkiksi arinakäävästä. Kantokäävälle on luonteenomaista myös pisarointi eli se kasvaessaan voimakkaasti tuottaa runsaastikin näkyviä nestepisaroita. 
Kantokääpää voidaan käyttää myös sienivärjäykseen, jolloin saadaan joko beigen, ruskean, siniharmaan tai ruskeanmustan sävyjä.
Erityisenä piirteenä on, että voimakkaan punainen rusokääpä ("Pycnoporellus fulgens") kasvaa vain kantokäävän lahottamassa puussa, samoin ilmeisesti myös orvakoihin luettava peikonnahka ("Crustoderma dryinum")
Glazov
Glazov (, udmurtiksi Глаз, "Glaz") on noin sadan tuhannen asukkaan teollisuuskaupunki Tšepetskijoen varrella Udmurtian tasavallan pohjoisosassa Venäjällä. Glazov ei kuulu sitä ympäröivään Glazovin piiriin (17 132 as, 2010) vaan on oma hallintoyksikkönsä (kaupunkipiirikunta, "gorodskoi okrug "Gorod Glazov""), jonka väkiluku oli 95 854 (2010).
Kaupunki sijaitsee Siperian radan varrella, 1163 km Moskovasta. Sieltä on 180 km etelään Udmurtian pääkaupunkiin Iževskiin. Glazov on Pohjois-Udmurtian teollisuus- ja kulttuurikeskus. Kaupungin merkittävät teollisuudenalat ovat koneenrakennus-, puunjalostus-, vaate- ja elintarviketeollisuus. Tärkein teollisuuslaitos on "Tšepetski mehanšetski zavod" (ОАО «Чепецкий механический завод»), joka valmistaa ydinvoimaloiden rakentamisessa käytettäviä metalleja.
Glazovin kylä perustettiin 1500- tai 1600-luvulla. Kaupunginoikeudet se sai 1780, jolloin siitä tuli myös piirikuntakeskus. Vähäpätöisenä kaupunkina sitä 1800-luvulla käytettiin ei-toivottujen henkilöiden karkotuspaikkana. Siperian radan varteen kaupunki joutui 1898.
Silikaattimineraali
Silikaattimineraalit eli silikaatit (< lat. "silicium" = pii) ovat laaja ja monimuotoinen ryhmä mineraaleja, jotka muodostavat 90 prosenttia maankuoresta ja joihin kuuluu yli 300 eri mineraalia. Silikaattimineraalit muodostuvat piin ja hapen yhdisteestä (yleensä SiO tai SiO) ja yhdestä tai useammasta metallista sekä joskus myös vedystä. Silikaattimineraalit muodostavat maankuoren merkittävimmät kivilajit.
Silikaattimineraalien kiderakenteen perustan muodostavat pii- ja happiatomien muodostamat tetraedrit, jotka ovat erillään tai muodostavat monimutkaisiakin rakenteita aina ketjuista renkaiksi ja verkoiksi. Tetraedrit liittyvät toisiinsa ionien avulla, jotka ovat yleensä metalleja. Tetraedrien muodostamien rakenteiden perusteella silikaatit voidaan jaotella useiksi ryhmiksi ja niiden alaryhmiksi:
Jalosilikaatit eli nesosilikaatit eli ortosilikaatit sisältävät erillisiä SiO-tetraedrejä. Niiden takenne on tiivis ja ne ovat siksi varsin raskaita mineraaleja.Sorosilikaatit sisältävät erillisiä kaksoistetraedrejä, jotka jakavat yhden happiatomin ja ovat muotoa SiO.Rengas- eli syklosilikaatit koostuvat SiO-tetraedrien muodostamista renkaista, joissa on kussakin joko kolme, neljä tai kuusi piihappitetraedria. Jokainen piiatomi jakaa muiden piiatomien kanssa kaksi happiatomiaan.Ketju- eli inosilikaatit koostuvat ketjuiksi järjestäytyneistä tetraedreistä, joiden atomit ovat sijoittuneet muotoon SiO tai SiO.
Verkko- eli fyllosilikaatit koostuvat SiO-tetraedrien muodostamista verkoista. Verkkorakenne on vahva, mutta koska verkkojen väliset sidokset ovat heikkoja, lohkeavat mineraalit helposti asematason suunnassa.Hohka- eli tektosilikaateilla on kolmiulotteinen verkosto SiO-tetraedreja, joissa jokainen happiatomi jaetaan viereisen piiatomin kanssa. Niihin kuuluvat mineraalit muodostavat 75 prosenttia maankuoren aineesta. Hohkasilikaatit ovat tavallisesti varsin värittömiä, keveitä ja kovia mineraaleja.
Heikki Hela
Heikki Juha Hela (s. 19. heinäkuuta 1964 Aitolahti) on suomalainen muusikko ja näyttelijä. Hela on koulutukseltaan opettaja. Hänet tunnetaan muun muassa Kummeli-ryhmän jäsenenä.
Helan laulajaura alkoi jo 1980-luvulla menestyksekkäässä gospelyhtyeessä nimeltä Gospel Power. Yhtyeen hajottua hän siirtyi sekulaarimusiikin puolelle 1994 Kummelin kautta ”Uneton yö” -kappaleella, joka tuli yleisölle jo tutuksi keväällä 1993 näkyneessä Kummelin jakson musiikkivideossa. Vuonna 1994 julkaistiin Helan esikoisalbumi "Kaikista kaikkein" ja Hela palkittiin vuoden miessolisti-tulokkaana. Nykyisin hän toimii sessiomuusikkona ja levyttää soolotuotantoa.
Hela on esiintynyt "Herra Heinämäen Lato-orkesteri" -lastensarjassa Herra Heinämäkenä. Sarjan teossa oli mukana muitakin Kummelin jäseniä – Timo Kahilainen tuottajana ja Heikki Silvennoinen kertojana.
Hela voitti Jussin parhaasta miessivuosasta elokuvassa "Kahlekuningas" vuonna 2002. Lisäksi hän oli vuonna 1998 miessivuosa-ehdokkaana elokuvasta "Kummeli Kultakuume".
Hela on oman soolotuotantonsa lisäksi tehnyt kappaleita myös Anna Hanskille, Santeri Kinnuselle ja Ninni Poijärvelle. Lisäksi ”Uneton yö” -kappaleesta on tehty coverversioita.
Hela esittää Rauli "Badding" Somerjokea vuoden 2017 heinäkuussa Someron huvikeskus Esakalliossa ensi-iltansa saaneessa Badding-nimisessä musiikkinäytelmässä.
Hela on ollut vuodesta 2015 naimisissa näyttelijä Kaisa Helan (o.s. Mattila) kanssa. Aiemmin hän oli naimisissa näyttelijä Mari Postin kanssa, jonka kanssa hänellä on kaksi yhteistä lasta.
Možga
Možga (udmurtiksi ja ) on kaupunki Sjuga-joen varrella Udmurtian lounaisosassa Venäjällä 97 kilometriä Iževskistä lounaaseen. Kaupungin asukasluku on 47 961 (2010). Možga ei kuulu sitä ympäröivään Možgan piiriin (28 293 as., 2010) vaan muodostaa oman kaupunkipiirikuntansa.
Možga on ainoa teollisuuskeskus Lounais-Udmurtiassa. Kaupungin läheisyydessä on seitsemän maakaasukenttää.
Paikkakunta perustettiin Sjugan lasitehtaan perustamisen yhteydessä 1835 ja tunnettiin nimellä "Sjuginski zavod". Vuonna 1924 se sai nimen "Krasnyi", ja nykyisen nimensä ja kaupungin statuksen vuonna 1927.
Kambarka
Kambarka () on noin 11 000 asukkaan kaupunki pienen Kambarka-joen varrella noin 18 000 asukkaan Kambarkan piirissä Udmurtian itäosassa Venäjällä neljä kilometriä Kamajoesta ja 116 kilometriä Iževskistä kaakkoon.
Kambarka on huomattava teollisuuskeskus. Kaupungin merkittävimmät teollisuudenalat ovat koneenrakennus-, metalli-, pakkausmateriaali- ja elintarviketeollisuus. Kaupungin lähistöllä on ollut kemiallisten aseiden tuhoamislaitos.
Kambarka perustettiin 1761 Demidovien teollisuusdynastian omistaman rautatehtaan yhteyteen. Kaupunki siitä tuli 1945.
Peltoherkkusieni
Peltoherkkusieni ("Agaricus arvensis") kasvaa keskikesästä alkaen nurmikoilla, laitumilla ja puistoissa maan eteläosissa. Sientä löytyy myös Keski-Suomesta. Se on hyvä ruokasieni, mutta sen saattaa sekoittaa myrkylliseen valkokärpässieneen. Jos et ole varma lajista, jätä sieni poimimatta!
Peltoherkkusienen lakki on 7–15 cm, nuorempana puolipallomainen, vanhemmiten laakean kupera. Valkoinen tai kermanvalkoinen. Heltat ovat irtotyviset, alussa punertavat, mutta ne tummenevat vanhemmiten violetinmustiksi. Jalka 5–14 cm pitkä, 1–3 cm paksu ja valkoinen. Rengas isohko, alapinnalta tähtimäisesti suomuinen. Malto kellertyy ilmassa. Aniksen tai mantelin kaltainen tuoksu. Itiöpölyn väri on tummanruskea
Kasvaa Lapissa asti, etelässä taajamissa yleinen.
Etelän taajamissa teiden varsilla, nurmikoilla ja puistoissa. Usein isoina ryhminä ja noidankehinä. Elo–syyskuussa.
Erinomainen ruokasieni, mutta kerää ilmansaasteita kuten kadmiumia ja lyijyä, joten sen syötiä ei suositella alueita joiden lähellä on liikenettä tai teollisuutta. Peltoherkkusieni ei ole Eviran ylläpitämällä ohjeellisella listauksella suositeltavista ruokasienistä.
Uva (Udmurtia)
Uva ( ja ) on kaupunkimainen taajama ja maalaiskunta Udmurtiassa Venäjällä. Se sijaitsee Uvajoen varrella 96 kilometriä Iževskistä länteen. Taajama on Uvan piirin keskus. Asukkaita on 20 000 henkeä (vuonna 2010).
Paikkakunta on saanut alkunsa vuonna 1924 perustetusta metsätyöläisten asutuksesta. Vuonna 1935 siitä tuli piirikeskus ja vuonna 1938 kaupunkimainen taajama. Asukkaista kaksi kolmasosaa on venäläisiä ja kolmannes udmurtteja.
Uvan kautta kulkee Iževskin ja Kilmezin välinen rautatie sekä Iževskista Nylgan kautta johtava maantie, joka haarautuu taajamassa Vavožiin, Seltyyn ja Sjumsiin. Siellä toimii metsä- ja puunjalostusteollisuutta, turpeentuotantoyritys, sikala ja suurkanala, meijeri, lihanjalostuslaitos ja muuta elintarviketeollisuutta. Taajamassa on opettajaopisto, ammattikoulu, kulttuuritalo, elokuvateatteri, tasavallan kansallismuseon ja taidemuseon osastot, piirisairaala ja parantola.
Igra
Igra () on kaupunkityyppisen taajaman luokkaan kuuluva asutuskeskus Igran piirissä Udmurtian keskiosassa Venäjällä 80 kilometriä Iževskistä pohjoiseen. Sieltä on rautatieyhteys Iževskiin ja Glazoviin. Väestönlaskennassa (2010) Igran asukasluku oli 20 737 ja koko piirin 38 194.
Balezino
Balezino () on kaupunkityyppinen taajama Balezinon piirissä Udmurtian pohjoisosassa Venäjällä 175 kilometriä pääkaupungista Iževskistä pohjoiseen. Sieltä on rautatieyhteys Iževskiin ja läheiseen Glazoviin.
Asukasluvun kehitys:
Muskoviitti
Muskoviitti (KAl(SiAl)O(OH, F)) eli vaalea kiille on yleinen mineraali. Sitä on esimerkiksi graniitissa, gneississä ja liuskeessa. Väriltään muskoviitti on yleensä väritön tai hopeanhohtoinen, mutta usein myös heikosti keltainen, ruskea, punainen tai vihreä. Nimensä se on saanut moskovalaisista kauppiaista eli muskoviiteista, jotka kauppasivat sitä Länsi-Eurooppaan.
Muskoviitin kovuus Mohsin asteikolla on vain 2–2,5 ja ominaispaino 2,8. Se sulamispiste on erittäin korkea. Sitä voidaan lohkoa yhteen suuntaan hyvin ohuiksi, läpinäkyviksi suomuiksi. Muskoviittia käytetään muun muassa sähköeristeisiin ja muoviteollisuuden täyteaineena.
Silikaatti (yhdiste)
Silikaatti (< lat. "silicium" = pii) on kemiallinen yhdiste, joka koostuu piistä ja hapesta (SiO), yhdestä tai useammasta metallista sekä mahdollisesta vedystä. Silikaateiksi kutsutaan piihappojen suoloja ja joskus myös itse piihappoja. Normaaliolosuhteissa vakain silikaatti on piidioksidi eli kvartsi (SiO), joka on maankuoren yleisin mineraali maasälvän ohella. Silikaatit muodostavat silikaattimineraaleja ja edelleen silikaattikivilajeja.
Silikaatti-ioneja tunnetaan useita. Yksinkertaisin on "metasilikaatti"-ioni SiO. Muita eri mineraaleissa esiintyviä ovat esimerkiksi:
Näissä kemiallisissa kaavoissa parametrit n, x ja y voivat saada eri kokonaislukuarvoja. Tektosilikaatti-ionit itsessäänkin sisältävät yleensä myös alumiinia. Näiden negatiivisten ionien lisäksi silikaattimineraalit luonnollisesti sisältävät myös positiivisia kationeja niin, ettei niillä ole nettosähkövarausta. Kvartsikidettä eli piidioksidia voidaan kuitenkin pitää tektosilikaatti-ionin erikoistapauksena, SiO, jossa parametri x on nolla eikä alumiinia ole ja jonka varaus on kaavan mukaisesti myös nolla.
Alkalimetallien silikaatit kuten natriumsilikaatti NaSiO liukenevat veteen. Natriumsilikaatin liuos tunnetaan vesilasina. Muut silikaatit ovat yleensä erittäin niukkaliukoisia. Käytännöllisesti katsoen liukenemattomia ovat myös piihapot, joita ovat esimerkiksi "metapiihappo" HSiO ja "ortopiihappo" HSiO, joita syntyy vesilasiliuoksen reagoidessa vahvojen happojen kanssa.
Lasia valmistetaan kuumentamalla silikaatteja sulamispisteeseen saakka ja antamalla niiden jälleen jähmettyä.
Biotiitti
Biotiitti (K(Mg,Fe)AlSiO(OH,F)) eli "tumma kiille" on silikaattimineraali, joka muistuttaa ominaisuuksiltaan muskoviittia (vaaleaa kiillettä). Se on väriltään mustaa tai tummanruskeaa ja läpinäkymätöntä, mutta lohkeaa hyvin helposti ohuiksi vaaleanruskeiksi ja läpikuultaviksi liuskoiksi. Se on hyvin yleinen kivimineraali mm. graniitissa, gneississä ja kiilleliuskeissa. Rapautuessaan se muuttuu pronssinruskeaksi, joka usein näyttää kullanväriseltä tai metalliselta.
Balezinon piiri
Balezinon piiri (, ) on paikallinen itsehallintoalue Udmurtian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 2 587 neliökilometriä ja asukkaita on 34 617 henkeä (vuonna 2010).
Piiri sijaitsee Udmurtian pohjoisosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Kirovin alueeseen, idässä Kezin, etelässä Igran, lounaassa Krasnogorskojen ja lännessä Glazovin piireihin. Hallinnollinen keskus on Balezinon taajama (16121 as.). Sen lisäksi piiriin kuuluu 16 maalaiskuntaa.
Alueen pohjoisosa sijaitsee Ylä-Kaman ylängön etelärinteillä. Keskiosan läpi virtaa Tšeptsajoki. Pinta-alasta 30 % on metsää. Seudulla on öljyesiintymiä.
Belezinossa on Udmurtian suurin rautatieasema, josta on hyvät yhteydet eri puolelle Venäjää. Piirin kautta kulkee myös Glazovin ja Iževskin välinen maantie. Piirikeskuksesta on matkaa tasavallan pääkaupunkiin 150 kilometriä.
Väestöstä 54,4 % on udmurtteja, 33,5 % venäläisiä ja 9,7 % tataareja.
Seudulla on metalli-, puunjalostus-, elintarvike-, rakennustarvike- ja öljynporausteollisuutta. Huomattavimmat yritykset ovat Balezinon valimo, rakennustarviketehdas, puunjalostuskombinaatti ja konepaja. Elintarviketeollisuus valmistaa leipomotuotteita, makkaraa, makaroneja, virvoitusjuomia ja lihavalmisteita. Hiljattain aloitti toimintansa Balezinon pirtutehdas. Maatalous on keskittynyt lihan ja maidon tuotantoon sekä viljan, rehukasvien ja pellavan viljelyyn.
Piirissä toimii kotiseutumuseo haaraosastoineen. Paikallislehtenä ilmestyy venäjänkielinen "Vperjod".
Ohjelmasarjan Suomensukuiset 30 päivässä (2013) neljännessä jaksossa näyttelijä Ville Haapasalo kuvausryhmineen vierailee Balezinon piirin Jundan maalaiskunnan (1503 as. vuonna 2010) Jundan kylässä udmurtteihin kuuluvien besermanien luona.
Sarvivälke
Sarvivälke on väriltään tavallisesti himmeänvihreä, vihertävänruskea tai musta, neliskulmaisin, välkehtivin pinnoin lohkeileva mineraali. Se on mustan kiilteen jälkeen yleisin tumma mineraali Suomen kallioperässä. Sarvivälke on Uudenmaan maakuntakivi.
Ryhmittelyltään sarvivälke luokitellaan amfibolien suureen ryhmään eli nauhasilikaatteihin kuuluvaksi mineraaliseokseksi. Sarvivälkettä ei ole aina tunnustettu omaksi mineraalikseen, ja nimeä käytetäänkin kirjallisuudessa viittaamaan tummaan amfiboliin.
Sarvivälke on kolmen molekyylin isomorfinen sekoitus: kalsium-rauta-magnesium-silikaatti, alumiini-rauta-magnesium-silikaatti ja rauta-magnesium-silikaatti. Toisinaan sarvivälke sisältää myös mangaania, titaania ja natriumia. Fluoridi korvaa usein hydroksyylin. Sarvivälkkeen yleinen kemiallinen kaava on (Ca,Na)(Mg,Fe,Al)(Al,Si)O(OH,F), Suomen kallioperä -teos (1998) käyttää kemiallisen kaavan muotoa Ca(Mg,Fe)Al(SiAl)O(OH). Sarvivälkkeen kovuus on 5–6, sen ominaispaino on 2,9–3,4, ja on. Sen lohkeavuuskulmat ovat 56 ja 124 astetta. Se sekoitetaan usein augiittiin ja biotiittikiilteeseen, jotka ovat mustia ja jotka esiintyvät graniitissa ja charnockiitissa. Kiderakenteeltaan se on rakeista tai sälöistä.
Sarvivälke on yleinen ainesosa monissa magmakivissä ja metamorfisissa kivissä, kuten graniitissa, syeniitissä, dioriitissa, gabrossa, andesiitissa, gneississä ja liuskeessa. Se on amfiboliittien päämineraali.
Hyvinkään ja Karkkilan välisellä seudulla esiintyy yleisesti musta kivilajeja, joiden päämineraali on sarvivälke. Sarvivälkerikkaat kivet tunnetaan hyvinä kiuaskivinä ja Hyvinkään mustia graniitteja louhittiin aiemmin rakennus- ja hautakiviksi.
Syvän tummanruskeaa ja mustaa sarvivälkettä kutsutaan tavanomaisesti basalttiseksi sarvivälkkeeksi siitä syystä, että ne ovat yleensä ainesosana basaltissa tai basaltin kanssa läheisesti yhteen kuuluvissa kivissä. Erästä sarvivälkkeen muunnosta, joka sisältää <5 % rautaoksideja, on väriltään harmaasta valkoiseen, ja sitä kutsutaan edeniitiksi, koska sitä esiintyy Edenvillessä, New Yorkissa. Muita sarvivälkesarjaan kuuluvia mineraaleja ovat pargasiitti, hastingsiitti ja tschermakiitti.
Sarvivälkettä kutsutaan toisinaan myös hornblendeksi, kun tarkoitetaan joko hornblendiittia, tai kyseessä on käännösvirhe, sillä useimmilla kielillä sarvivälkettä kutsutaan "hornblende"ksi.
Glazovin piiri
Glazovin piiri on kunnallinen itsehallintoalue Udmurtian tasavallan pohjoisosassa Venäjällä. Piirissä on 11 maalaiskuntaa ja yhteensä 17 132 asukasta (vuonna 2010). Sen hallinnollinen keskus on piirin rajojen sisäpuolella sijaitseva Glazovin vaan kaupunki (95 854 as., 2010), joka ei kuitenkaan itse kuulu piiriin vaan muodostaa oman kaupunkipiirikuntansa.
Gabro
Gabro on tumma, usein karkearakeinen syväkivi, joka vastaa kemialliselta koostumukseltaan basalttisia laavoja. Mineralogisesti se koostuu lähinnä plagioklaasista, pyrokseeneista, sarvivälkkeestä ja oliviinista. Gabron väri vaihtelee jonkin verran sen koostumuksen mukaan. "Mustaksi graniitiksi" kutsuttua gabroa käytetään mm. hautakivinä.
Suomessa gabroja tavataan varsinkin Kemin ja Koillismaan kerrosintruusioissa sekä saman ikäryhmään kuuluvissa Koitelaisen ja Akanvaaran kerrosintruusioissa Itä-Lapissa.
Gabron tiheys on noin 3 000 kg/m³.
Igran piiri
Igran piiri (, udmurtiksi: Эгра ёрос) on paikallishallinnollinen alue Udmurtian keskisosassa Venäjällä. Piiri on jaettu 15 maalaiskuntaan. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan piirissä oli yhteensä 38 194 asukasta. Igran maalaiskunnassa sijaitseva Igran kaupunkityyppinen taajama (20 737 as.) toimii piirin hallintopaikkana.
Kambarkan piiri
Kambarkan piiri on paikallinen itsehallintoalue Udmurtian kaakkoisosassa Venäjällä. Piirin keskus Kambarkan kaupunki, jonka lisäksi siihen kuuluu seitsemän maalaiskuntaa. Asukkaita piirissä oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 18 106.
Konglomeraatti
Konglomeraatti on kivettynyttä soraa, jossa sorakivet ovat kittaantuneet toisiinsa vedestä kiteytyneen kvartsin avulla. Koostumus riippuu soran sisältämistä mineraaleista. Raekoko on yli kaksi millimetriä.
Kiille
Kiilteet ovat ryhmä silikaatteihin lukeutuvia mineraaleja, joille on yhteistä yksi erittäin etevä lohkosuunta, mistä syystä kiilteet lohkeavat helposti ohuiksi läpikuultaviksi liuskoiksi. Kiilteiden kidejärjestelmä on monokliininen, ja niiden kiteet ovat muodoltaan kuusikulmaisia liuskaryppäitä. Kiilteistä yleisin on biotiitti eli musta kiille, josta tunnetaan myös muunnos nimeltä vermikuliitti. Toinen yleinen kiille on muskoviitti (vaalea kiille), jonka muunnos serisiitti on hienoliuskaisempi. Harvinaisempana esiintyy litiumpitoista lepidoliittia, joka on väriltään vaaleanvioletti tai vihertävä, zinnwaldiittia sekä kromia sisältävää vihreää fuksiittia.
Asbestin raaka-aineena on yleensä erilaiset kiillelajit.
Aikka Hakala (laulaja)
Alpo Antti Olavi ”Aikka” Hakala (taiteilijanimeltään Teddy Guitar, s. 23. marraskuuta 1957) on suomalainen muusikko. Hän tuli tunnetuksi vuonna 1978 läpimurtonsa tehneen rockabilly-yhtye Teddy & The Tigersin laulaja-kitaristina.
Hakalan luotsaama Teddy & The Tigers julkaisi vuoteen 1980 mennessä neljä albumia, minkä jälkeen yhtye vaihtoi tyyliään. Kokoonpano julkaisi Tigers-nimellä yhden albumin 1980, minkä jälkeen yhtye hajosi. Tämän jälkeen Aikka Hakala oli mukana suomalaisen rockabillyn superyhtyeeksikin kutsutussa Lonestarsissa, joka kiersi Suomea ja Eurooppaa ahkerasti noin vuoden ajan. Lonestars julkaisi yhden albumin 1981. Hakala levytti albumit myös Buck Jonesin sekä Falcons-yhtyeen kanssa, nämäkin julkaistiin 1981.
Rockabillykauden jälkeen Hakala muodosti rhythm and blues -tyylisen Bad Sign -yhtyeen, jolta julkaistiin viisi albumia 1983–1987. Bad Signin hajottua Hakala jatkoi musiikin parissa ja teki trubaduurityyppisiä soolo- ja duokeikkoja ympäri Suomen. Hakala julkaisi kantrihenkisen sooloalbumin "True Stories – Mostly" vuonna 1997.
Keväällä 2013 Hakala sai vakavan sairauskohtauksen ja joutui sairaalahoitoon. Hakalan veljen mukaan aivoinfarkti jätti Hakalalle afasian, joka heikentää sekä puheen tuottamista että ymmärtämistä.
Kalimaasälpä
Kalimaasälpä (KAlSiO) on mineraali, joka muistuttaa lähes kaikilta ominaisuuksiltaan plagioklaasia. Väriltään se vaihtelee usein vaaleanpunaisesta ruskeanpunaiseen, mutta muita värivaihtoehtoja ovat harmaankeltainen, valkoinen, vihreä ja väritön. Se on erittäin tavallisten kivilajien, kuten graniitin, gneissin ja pegmatiitin pääosa. Kalimaasälvästä erotetaan kolme rakenteeltaan eroavaa, saman koostumuksen omaavaa mineraalia: ortoklaasi, sanidiini ja mikrokliini.
Kalimaasälpää käytetään laseissa ja keraamisissa tuotteissa: posliini-, emali- ja lasiteollisuuden raaka-aineena.
Plagioklaasi
Plagioklaasi on maasälpälaji ja yleisimpiä kivimineraalejamme. Sen kovuus on Mohsin asteikolla 6 ja ominaispaino 2,6–2,7. Plagioklaasi on läpikuultavaa, väriltään usein harmaata, ja siinä on lasimainen pintakiilto. Plagioklaasia on myös korukivenä tunnettu sinihohtoinen spektroliitti.
Mineraali muodostuu kapeista lamelleista. Lasimaisella lohkopinnalla näkyy läheltä katsottaessa ohuita samansuuntaisia uria, jotka aiheutuvat valon heijastumisesta joka toisesta lamellista.
Plagioklaasi on albiitin (NaAlSiO) ja anortiitin (CaAlSiO) muodostama seossarja. Taulukossa plagioklaaseista käytettyjä seossuhteesta riippuvia nimityksiä.
Brasilian real
Real (symboli R$, ISO 4217 -koodi BRL) on Brasilian rahayksikkö vuodesta 1994. Brasiliassa real-niminen valuuttayksikkö oli käytössä myös 1690-1942.
1 real on ~0,44 euroa eli 1 euro on ~2,25 realia (14.2.2012).
1 real on ~0,31 euroa eli 1 euro on 3,209100 realia (16.12.2013).
Rikkikääpä
Rikkikääpä ("Laetiporus sulphureus") tunkeutuu puuhun oksanmurtumista. Yksivuotinen, suurikokoinen kääpäryhmä muodostuu useista, limittäin päällekkäin olevista lakeista. Yläpinta on aaltomainen ja rikinkeltainen. Rikkikäävän alapuoli on kirkkaankeltainen. Kellanvalkoinen malto on juustomaista ja helposti lohkeavaa, mutta kuivuessaan liitumaista. Syksyllä rikkikääpä on haalistunut jo valkoiseksi ja murenee paloiksi. Se on lähinnä tammen ruskolahottaja, joka tekee puun vähitellen ontoksi. Suomen pohjoisin löytö on Kuopiosta.
Pohjois-Amerikassa rikkikääpää pidetään hyvänä ruokasienenä, joka maistuu kanalta, ja joka kanan tapaan on kypsennettävä ennen syömistä. Toisten mukaan se aiheuttaa vatsakipuja varsinkin alkoholin kanssa nautittuna.