hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Mustapukuiset miehet
Mustapukuiset miehet () ovat nykyajan yliluonnolliseen liittyvissä salaliittoteorioissa ja viihteessä tavallisia ihmisiä vainoavia salaperäisiä hahmoja. Tarinat tällaisista mustapukuisista miehistä ovat ilmeisesti lähtöisin Yhdysvalloista, jossa liittovaltion poliisin FBI:n henkilöstön tuli johtaja J. Edgar Hooverin kauden alkupuolella pukeutua tummaan pukuun. Mustapukuiset miehet liitetään usein ufologiaan.
Tavallisesti mustapukuiset miehet ovat saapuneet ufoihin liittyviä asioita tai ilmiöitä kokeneiden henkilöiden luo varsin pian tapahtuman jälkeen, jopa ennen kuin henkilö on ehtinyt kertoa kenellekään tapahtumasta. Muutoin kauttaaltaan mustaan asuun kuuluu erityisen puhdas, sileä valkoinen kauluspaita. He liikkuvat tyypillisesti suurella, mustalla henkilöautolla, ja heitä on lähes aina kolme. Heidän toimintaansa voi liittyä kuulustelua, pelottelua ja yksityisyyden häirintää.
Alkuperä on jäljitettävissä yhdysvaltalaiseen Albert Benderiin, joka kiinnostui ufo-ilmiöstä Kenneth Arnoldin 1947 tekemän, laajalti uutisoidun havainnon jälkeen. Bender oli jo ennen tätä kiinnostunut Lentue 19:n tapauksesta sekä erilaisista parapsykologiaa sivuavista ilmiöistä
Hän perusti International Flying Saucer Bureau - nimisen ufotutkimuksen verkoston, joka laajeni nopeasti kansainväliseksi. Pian siihen liittyi tuleva kustantaja ja kirjailija Gray Barker. Bender alkoi kärsiä huimaus- ja päänsärkykohtauksista ja liitti ne kokemuksiinsa siitä, että mustapukuiset miehet seurasivat häntä. Nämä kokemukset sekä vahvistuneet pelko- vainoharhakokemukset johtivat hänet lopettamaan järjestön toiminnan 1953.
Gray Barker kirjoitti Benderin tapauksesta 1956 kirjan "They Knew Too Much About Flying Saucers". Siinä hän vihjasi, että mustapukuiset miehet olisivat olleet FBI:n agentteja. Barkerin luona kävi FBI:n agentteja kuulustelemassa IFSB:n toiminnasta ja Barkerin osuudesta siinä. Barker toimitti 1962 Benderin kirjan "Flying Saucers and the Three Men", joka oli runsaasti muokattu Benderin alkuperäisestä versiosta, jossa myös ehdotettiin FBI:n agentteja selitykseksi. Barkerin toimittamaan versioon tämän sijaan tuli scifi- ja kauhuelementtejä.
J. Edgar Hoover ja FBI olivat kiinnostuneita IFSB:n ja Benderin toiminnasta, mutta virallinen sisäinen lausunto vuodelta 1958 kiistää FBI:n osuuden Benderin toiminnan päättymiseen. Samana vuonna Hoover määräsi Oklahoma Cityssä toimivan agentin selvittämään huhuja mustapkuisista miehistä yleisöltä tulleen kirjeen johdosta. Agentti raportoi "Saucerian Bulletin" - lehdestä, jota Barker toimitti. Lehdessä mainittiin Ilmavoimien tiedustelun, FBI:n ja CIA:n miesten käyneen Benderin luona ja lopettaneen hänen toimintansa.
1954 Hoover itse kielsi FBI:n osuuden väitettyihin havaintoihin mustapukuisista miehistä. 1953 CIA:n kokoama Robertsonin paneeli suositteli ufotutkimusryhmien salaista seurantaa, koska ne voisivat vaikuttaa voimakkaasti väestöön erityisesti julkisten ufohavaintojen yhteydessä. Huolena 1950-luvun kylmän sodan aikana oli myös todellisen hyökkäyksen jääminen havaitsematta virhetulkinnan, joukkohysterian sekä tiedotuskanavien tukkeutumisen vuoksi.
Salamurha
Salamurha on poliittisista syistä tehty murha, joka suoritetaan väijyksistä ja jonka tekijä pyrkii pysymään salassa.
Salamurhat ovat yksi vanhimmista politiikan välineistä. Rooman valtakunnan loppuvaiheissa salamurhista tuli vähitellen hyväksytty keino parantaa omaa asemaansa tai vaikuttaa politiikan kulkuun. Renessanssin aikoihin salamurhia alettiin taas pitää hyväksyttävinä tyrannin poistamiseksi asemastaan. Venäjällä viisi keisaria murhattiin alle 200 vuoden aikana. Yhdysvalloissa on tapahtunut muun muassa presidentti Abraham Lincolnin murha ja presidentti John F. Kennedyn salamurha.
Kylmän sodan aikana Neuvostoliitto salamurhasi korkean profiilin loikkareita. Yhdysvallat yritti useasti CIA:n johdolla salamurhata Fidel Castro ja Israelin Mossad puolestaan monia palestiinalaisjohtajia Euroopan eri maissa.
Nykyään salamurhia tehdään tai yritetään useimmin poliittisesti epävakailla alueilla.
Muun muassa englannin ja ranskan kielissä salamurhaajaa tarkoittava termi "assassin" juontuu historiallisista islamilaisista salamurhaajista assassiineista, joiden nimi tarkoittaa arabian kielessä hasiksen syöjää tai käyttäjää.
Englannin kielessä sanaa "assassination" tiedetään ensimmäisenä käytetyn William Shakespearen näytelmässä "Macbeth" vuodelta 1605.
Alipainoisuus
Alipainoisuus määritellään lääketieteessä tilana, jossa ihmisen paino alittaa painoindeksin mukaan suositellun ihannepainon. Aikuisella alipainoisuuden raja on BMI 18,5. Lievä alipainoisuus ei ole vaarallista, mutta vakava, esimerkiksi nälänhädästä johtuva alipainoisuus voi johtaa kudosvaurioihin, joista vakavimmin vaikuttavat aivovauriot ja sydänviat. Vakava alipainoisuus voi myös pienentää vastustuskykyä monia sairauksia vastaan. Naisilla rasvakudoksen vähäisyys johtaa kuukautisten loppumiseen. Vakavasti alipainoisten ravinnon vähyydestä usein johtuu monenlaisia vaarallisia puutostiloja. Nälkäkuolemassa sydän pysähtyy energianpuutteesta johtuen, kun pitkittyneen nälkiintymisen seurauksena kehon rasvavarastot ovat kuluneet loppuun sisäelinten ympäryksiä myöten.
Yleisin syy alipainoisuuteen on nopea aineenvaihdunta. Varsinkin teini-ikäisten tyttöjen kohdalla anoreksia on merkittävä alipainoisuuden syy. Erilaiset fyysiset ja psyykkiset häiriöt ja sairaudet voivat aiheuttaa huomattavaa ruokahalun puuttumista. Mikäli ihmisillä ei ole riittävästi ruokaa ja he kärsivät tämän takia alipainosta, on kyseessä nälänhätä.
Kansalaisoikeudet
Kansalaisoikeudet ovat perustuslakiin kirjattu joukko poliittisia ja negatiivisia yksilönvapauksia, joita julkinen valta ei saa loukata tai rajoittaa edes demokraattisella päätöksellä. Ne ovat pikemminkin toimivan demokratian elinehto.
Kansalaisoikeuksien sijasta nykyisin Suomessa puhutaan perusoikeuksista. Vuoden 1995 perusoikeusuudistuksessa taattiin kyseiset oikeudet kaikille, eikä enää ainoastaan Suomen kansalaisille. Siten termi "kansalaisoikeus" on vanhahtava ja poistumassa käytöstä. Kuitenkin esimerkiksi vaalioikeudet kuuluvat edelleen suurelta osin vain kansalaisille.
YK:n kansalaisoikeuksien sopimuksen mukaan näitä oikeuksia ovat:
Valtiota, jossa nämä kansalaisoikeudet eivät toteudu, nimitetään usein poliisivaltioksi. Tällaisessa valtiossa vallitsee totalitarismi.
Freedom House käyttää muun muassa seuraavia kriteerejä mitatessaan kansalaisoikeuksia eri maissa:
Ilmaisun- ja uskonnonvapaus:Kokoontumis- ja yhdistymisvapaus:Laillisuusperiaate:Yksilön itsemääräämisoikeus:
Pääkallo
Pääkallo () on selkärankaisten aivoja suojaava luinen tai rustoinen kuori. Useimmiten pääkallossa on silmäkuopat silmämunia varten ja reiät sieraimille. Kaikilla selkärankaisilla, leuattomia imukaloja lukuun ottamatta, pääkalloon kuuluu nivelen välityksellä leukaluu tai leukarustoja, joiden liikkeen avulla suu voidaan avata ja sulkea. Monilla selkärankaisilla on leukaluussa ja sen vastapuolella yläleuassa kovia hampaita, joilla ne saalistavat tai tarttuvat saaliiseensa tai joiden välissä ne hienontavat tämän. Monilla maaeläimillä pääkallossa on korva-aukot, joissa on erillisiä kuuloluita.
Ihmisen pääkallo on useissa kulttuureissa perinteinen kuoleman symboli. Pääkallon kuvalla, jonka alla usein on myös ristikkäin asetettujen reisiluiden kuva, varoitetaan hengen­vaarasta kuten sähköiskusta tai myrkystä. Kuvaa on käytetty myös meri­rosvo­lipussa. Sotilassymboliikassa on tunnettu saksalainen "Totenkopf", sääriluiden päälle asetettu pääkallo, josta tuli pahamaineisen SS:n ja erityisesti SS-Totenkopfverbänden tunnus.
Joissakin kulttuureissa voittoisa soturi on tuonut kotiin voitonmerkiksi pääkallon, sillä koko ruumiin kantaminen olisi ollut turhan työlästä. Asteekit irrottivat uhraamiensa ihmisten pääkallot, porasivat niiden ohimoiden läpi reiät, ja pujottivat ne näistä rei’istä keppiin, muiden päiden viereen. Jotkut kristityt uskoivat keskiajalla, että ilman päätä haudattu joutuu kadotukseen. Syntisiksi koettuja, muun muassa itsemurhan tehneitä, on tämän vuoksi haudattu päättöminä.
Yksilönvapaus
Yksilönvapaus on poliittinen käsite, joka viittaa siihen mitä ihmiset saavat tehdä, ja mitä ihmisille saa tehdä. Yksilönvapauden puolustajien mukaan yksilöllä on vapaus toimia halunsa mukaan niin kauan kuin hän ei loukkaa muiden vastaavaa vapautta. Yksilönvapautta maksimoivia aatteita ovat libertarismi ja anarkismi. Yksilönvapaus liittyy individualismiin eli yksilökeskeisyyteen kollektivismin sijaan, jossa yksilö alistetaan yhteisön tahdolle. Kaikki järjestäytyneet yhteiskunnat, jotka ovat muodostaneet valtion, rajoittavat yksilönvapautta.
Poliisivaltio
Poliisivaltio on valtio, jossa lait eivät valvo viranomaistoimintaa. Vastakohtana poliisivaltiolle on oikeusvaltio, jossa viranomaiset toimivat lakien alaisuudessa. Tyypillisesti poliisivaltioon liitetään pelätty salainen poliisi ja mielivaltaiset pidätykset.
Populaarikulttuurissa poliisivaltiot ovat yleinen aihe. Tunnetuimpia poliisivaltioista kertovia kirjoja ja elokuvia ovat muun muassa George Orwellin "Vuonna 1984" ja Alan Mooren "V niin kuin verikosto".
Egalitarismi
Egalitarismi (peräisin ranskan sanasta "égal", tarkoittaen tasa-arvoista), joskus myös ekvalismi, on näkemys, jonka mukaan tasa-arvon tulisi vallita tietyssä ryhmässä tietyin tavoin. Erilaisia egalitaristisia näkemyksiä voidaan ymmärtää parhaiten tutkimalla, keiden kaikkien tulisi olla tasa-arvoisia ja missä suhteissa.
Merriam-Webster-sanakirjan mukaan vastaavalla sanalla on kaksi eri merkitystä: ensimmäisen mukaan ihmiset ovat samanarvoisia, toisen mukaan ihmisten välinen epätasa-arvo pitää poistaa. Näitä molempia sovelletaan yhdessä tai erikseen vaihtelevasti sekä talouteen että muihin aspekteihin kuten moraaliin, lakeihin, demokratiaan, politiikkaan, mahdollisuuksiin ja lopputulemiin.
Moraalisen egalitarismin mukaan kaikkien ihmisten ihmisarvo on yhtäläinen. Tämän voi yhdistää mihin tahansa edellä mainituista kolmesta.
Demokraattisen egalitarismin mukaan jokaisen ihmisen äänen pitäisi kuulua yhtä hyvin poliittisissa asioissa. Poliittisen egalitarismin mukaan poliittista valtaa tulisi käyttää tasaveroisesti kansalaisia kohtaan. Syväekologiassa biosfäärinen egalitarismi viittaa kaikkien lajien oikeuteen olla olemassa.
Kallo
Kallo voi tarkoittaa seuraavia:
Kokeellinen taloustiede
Kokeellinen taloustiede tutkii ja testaa taloustieteen teoreettisia tuloksia kokeellisten menetelmien avulla. Sen tavoitteena on tehdä kontrolloituja kokeita mikrotaloustieteen ja peliteorian tuloksien tutkimiseksi laboratorio-olosuhteissa. Kokeiden avulla taloustieteilijät voivat pitää joitakin muuttujia kiinteinä ja tutkia niiden vaikutusta tulokseen tavalla, joka mahdollistaa ceteris-paribus-vertailut.
Taloustieteen Nobelin voittanut Vernon Smith on yksi kokeellisen taloustieteen tutkijoista. Hän on tehnyt useita kontrolloituja kokeita kysynnän ja tarjonnan tutkimiseksi.
Tutkimukset vangin ja vapaamatkustajan ongelman suhteen sekä ultimatum-pelissä antaisivat uskoa, että tavalliset ihmiset valitsevat toistetuissa peleissä huomattavasti useammin yhteistyön kuin rationaalisen oman edun tavoittelun hypoteesi antaisi olettaa.
Rikkinäinen puhelin
Rikkinäinen puhelin, juoruämmä tai juoru on lasten seuraleikki. Leikkijät kokoontuvat riviin tai jonoon, ja toisessa päässä oleva kuiskaa haluamansa viestin seuraavalle. Tämä kuiskaa sen eteenpäin, kunnes päästään rivin tai jonon loppuun. Lopuksi viimeinen kertoo, mitä hän kuuli, ja ensimmäinen paljastaa liikkeelle laskemansa viestin. Usein viesti on muuttunut matkan varrella huomattavasti.
Rikkinäinen puhelin -leikin ideoilla on joskus myös merkitystä kokeellisessa peliteoriassa ja taloustieteessä, jossa samaa ideaa käytetään mallinnettaessa informaation kulkua ihmisten välillä.
Vapaamatkustajan ongelma
Vapaamatkustajan ongelma on tilanne, jossa yksittäinen toimija hyötyy muiden panostuksesta antamatta omaa osuuttaan. Esimerkiksi henkilö, joka ei maksa matkastaan julkisessa kulkuvälineessä on vapaamatkustaja, koska hän käyttää palvelua, joka on muiden kustantama. Jos jokainen maksaisi matkastaan, lipun hinta olisi teoriassa kaikille alhaisempi.
Täsmällisemmin taloustieteen käsitteillä ilmaistuna kyse on siitä, että toimijalla ei ole kannustetta ottaa huomioon käyttäytymisensä laajempia vaikutuksia. Vapaamatkustajan ongelma on yksi tärkeimmistä perusteista julkishyödykkeiden tuottamiseen valtion varoilla. Valtion puolustus on tyypillinen esimerkki julkishyödykkeestä, koska yksittäistä kansalaista ei voida sulkea sen ulkopuolelle. Samoin esimerkiksi politiikan tutkimuksessa on pohdittu äänestyskäyttäytymistä vapaamatkustajanongelman näkökulmasta – yksilöthän voivat nauttia demokratiasta, vaikkeivät itse vaivautuisi käymään äänestämässä.
Teorian kannalta keskeinen ongelma on, että toimijat eivät paljasta preferenssejään vapaamatkustajan ongelman tilanteessa. Näin ollen kustannuksia ei voida periä rajahyödyn mukaan. Koska ei ole selvää, kuinka paljon kunkin toimijan pitäisi maksaa julkishyödykkeestä tai muusta resurssista, taloustieteessä vapaamatkustamista pidetään usein ongelmana vain silloin kun se johtaa Pareto-tehottomaan allokaatioon. Tämä tarkoittaa esimerkiksi julkishyödykkeen liian vähäistä tuotantoa tai yhteisresurssien liiallista käyttöä.
Vapaamatkustajan ongelmaa analysoidaan tavallisesti peliteorian avulla. Suunnittelemalla sopiva huutokauppamekanismi, voidaan pelaajat usein pakottaa paljastamaan preferenssinsä ja ratkaista vapaamatkustajan ongelma. Käytännössä optimaalisten huutokauppojen toteutus voi olla vaikeaa.
SSL VPN
SSL (Secure Sockets Layer) VPN (Virtual Private Network) on tekniikka, jossa otetaan VPN-yhteys SSL-yhteyden yli suljettuun verkkoon etätyöasemalta tai yhdistetään kaksi suljettua verkkoa keskenään.
SSL VPN eroaa perinteisestä VPN-yhteydestä siinä, että se on toteutettu ylemmillä OSI-mallin kerroksilla 4-7 kuin esimerkiksi suosittu IPSec, joka toimii verkkokerroksella 3. IPSec joutuu kantamaan itse huolta tiedonsiirron luotettavuudesta siinä missä SSL VPN -yhteydessä OSI-mallin kuljetuskerros 4 hoitaa sen.
Käytännössä asiakasasema ottaa yhteyttä palvelimen ennalta määriteltyyn porttiin x ja muodostaa SSL-tunnelin asemien välille, allokoi itselleen suljetun verkon verkko-osoitteen ja luo virtuaaliverkon näiden välille.
SSL VPN ei ole standardi, joten kaikki markkinoilla olevat tuotteet eivät luultavasti toimi keskenään.
Vicar
Vicar, oikealta nimeltään Victor José Arriagada Rios (16. huhtikuuta 1934 Santiago, Chile – 3. tammikuuta 2012 Santiago, Chile), oli chileläinen Disney-sarjakuvapiirtäjä. Vicar piirsi Disneylle vuodesta 1971. Vicarin piirtämiä sarjoja on julkaistu Suomessa "Aku Ankka" -lehdessä yli tuhat kappaletta.
Vicar aloitti piirrosuransa poliittisilla pilapiirroksilla. Vuonna 1960 hän muutti Espanjaan ja osallistui animaatioiden tekoon sekä aloitti sarjakuvien piirtämisen. Vuonna 1971 hän alkoi piirtää Disney-sarjakuvia tanskalaiselle Gutenberghus-julkaisijalle (nykyiselle Egmontille), ja vuonna 1975 hän muutti takaisin Chileen perustaen sinne oman studion.
Vicarin asema Disney-piirtäjänä nousi vuosien kuluessa ja pian hän sai oman studion, jossa hänelle työskenteli useita piirtäjiä ja värittäjiä. Kuitenkin hän käsikirjoitti ainoastaan kaksi piirtämistään tarinoistaan itse. Miehistöineen Vicar tuotti vuosittain jopa 200 sivua sarjakuvaa.
Carl Barks kutsui Vicaria parhaaksi Ankka-piirtäjäksi. Vicar arvosti itse Barksin töitä eniten ja piirsi kaksi hänen käsikirjoitustaan.
Vicar kävi myös kahteen otteeseen Suomessa, vuosina 2001 ja 2004, joista jälkimmäisellä kerralla hän tuli juhlistamaan kirjansa "Itsehillinnän mestari" julkaisemista.
Vicar kuoli tammikuussa 2012 leukemiaan 77-vuotiaana.
Egyptin punta
Egyptin punta (tunnus EGP) on Egyptin rahayksikkö. Se on ollut käytössä vuodesta 1836. Tammikuussa 2008 sen arvo oli 0,132 euroa eli yksi euro oli 7,56 Egyptin puntaa. Egyptin punnan alempi rahayksikkö on piasteri. Yksi Egyptin punta on yhteensä 100 piasteria.
Egyptin ohella Egyptin puntaa käytetään myös Gazan kaistalla.
Piru
Piru on suomalaisessa kansanperinteessä joko paholaista palveleva tai muutoin vähäisempi paha olento eli demoni, tai itse paholainen. Tässä artikkelissa käsitellään suomalaisen kansanperinteen piruja siltä osin, miten ne vertautuvat demoneihin.
Sana piru on mahdollisesti deminutiivi, vähättelevä johdos paholaista merkitsevästä sanasta perkele. Sana perkele taas on sukua slaavilaiselle ukkosenjumalaa merkitsevälle sanalle Perun. Myös pirun erillistä lainautumista sanasta Perun on aiemmin ehdotettu, mutta sitä ei enää pidetä todennäköisenä. Suomen kirjakielessä pirun mainitsee ensimmäistä kertaa Mikael Agricola Raamatun käännöksessään. Hän tarkoitti sillä perkelettä eli paholaista. Kuitenkin suomalaisessa kansanperinteessä pirut esiintyvät usein joukkona pieniä pahoja olentoja, jotka muistuttivat hiisiä, peikkoja ja maahisia, ja joskus yksittäisinä olentoina. Suomalaisen kansanperinteen pirut rinnastuvat pitkälti eri puolilla maailmaa tunnettuihin demoneihin.
Päinvastoin kuin paikkaan sidotut kummitukset, pirut ja demonit saattavat vaeltaa ympäriinsä etsien sopivia uhreja. Ne voivat iskeä äkkiarvaamatta ja riivata ihmisiä eli asettua ihmiseen asumaan. Riivattu ihminen saattaa käyttäytyä hullusti tai sairastua, tai hänen persoonallisuutensa voi muuttua täysin. Riivauksen voi poistaa asiansa osaava manaaja. Pirut ovat voineet myös riivata taloa eli tulla taloon asumaan ja häiritsemään talonväkeä. Tällöinkin on tarvittu manaajaa tai taikoja pirujen karkottamiseksi.
Suomesta tunnetaan kertomuksia, joiden mukaan piru on tullut häätansseihin tuntemattoman miehen hahmossa. Hän on saattanut tanssittaa morsianta, joka on sairastunut tai häpäistynyt tästä toimituksesta. Piru voi myös tekeytyä naiseksi ja turmella miehen.
Piru saattoi kaapata lapsia. Silloin lapsi ja Piru päätyivät näkymättömiksi kiertolaisiksi. Lapsen ruuaksi päätyi vain sellainen ruoka, jolle oli kirottu. Se saattoi tapahtua esimerkiksi silloin, jos lapsi tai Piru sai lehmän kaatamaan maitokannun ja lypsävä piika kirosi. Silloin Piru salli lapsen nuolla maassa olleen maidon. Jos taas piika siunasi, silloin lasta rankaistiin tai hän jäi ilman ruokaa.
Kristillisen ajan suomalaisissa kansantarinoissa Piru nähdään vääryyksien rankaisijana. Siinä toimessa saatetaan myös päätyä tilanteeseen, jossa Piru korjaa vääryyden. Esimerkiksi kaupassa huijannut isäntä päätyy Pirun käsiin, mutta samalla renki saa Pirulta tiedon, minne rahat on kätketty. Tarina jatkuu sitten niin, että renki jakaa omaisuuden takaisin niille, jotka ovat tulleet huijatuksi.
Kerrotaan myös, että jos saunaan jää yöksi, piru voi suuttua siitä ja tappaa ihmisen.
Klemettinen, Pasi 1997: Mellastavat pirut. Tutkimus kansanomaisista paholais- ja noituuskäsityksistä Karjalankannaksen ja Laatokan karjalan tarinaperinteessä. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Viha
Viha on voimakas pahansuopuus, suuttumus, raivo, vastenmielisyys tai muu senkaltainen tunne jotain asiaa tai henkilöä kohtaan.
Viha voi perustua vihan kohteen pelkoon tai aiempiin kielteisiin kokemuksiin kohteesta tai jostakin siihen yhteydessä olevaan. Monesti vihaa kuvaillaan rakkauden tai ystävyyden vastakohdaksi, mutta rakkauden vastakohtana pidetään usein paremmin välinpitämättömyyttä, sillä vihan vallassa olevat voivat olla hyvinkin tiiviissä suhteessa toisiinsa. Välinpitämättömyys taas ei kosketa millään tavalla.
Viha syntyy aina yksilön kokemasta subjektiivisesta epäoikeudenmukaisuuden tunteesta. Evoluutiollisesta näkökulmasta katsottuna viha on ollut yksi ihmisen välttämättömistä perustunteista yksilöllisen selviytymisen kannalta.
Viharikoksiksi kutsutaan joihinkin ihmisryhmiin, yleensä etnisiin ryhmiin kohdistuvan vihan ilmauksia, yrityksiä luoda vihaa muissa, ja tekoja, jotka on tehty tällaisen vihan vallassa.
Kristillisessä maailmankatsomuksessa vihamielisyys on perinteisesti nähty yhdeksi seitsemästä kuolemansynnistä.
Himo (täsmennyssivu)
Himo voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Kartussi
Kartussi on muinaisessa Egyptissä käytetty hieroglyfimerkki.
Faaraoiden nimet oli tapana kirjoittaa kartussin sisään. Sen uskottiin suojelevan faaraon nimeä pahoilta voimilta. Kartussi-merkin uskotaan kuvaavan köysipunosta.
Kartussia kuvaava hieroglyfimerkki "ren" tarkoittaa myös kirjaimellisesti nimeä.
Napoleonin johtaman retkikunnan sotilaiden mielestä "ren"-merkki muistutti heidän aseissaan käyttämiään patruunoita, joten he kutsuivat sitä ranskankielisellä sanalla "cartouche", joka tarkoittaa patruunaa.
Sotilas
Sotilas (lyhenne sot.) on asevoimiin tai muuten järjestäytyneeseen joukkoon kuuluva aseistettu ja univormua kantava henkilö, laillinen taistelija. Sotilaat käyvät sotaa ja käyttävät sotakalustoa. Sotilas voi olla myös yksityisen tahon palkkaama tai sotilas joka myy palveluitaan vieraan maan sotalaitokselle, jolloin häntä kutsutaan palkkasotilaaksi. Ammattisotilaaksi kutsutaan sotilasta, joka toimii sotilaan ammatissa päätoimisena työnään.
Suomessa on asevelvollisuus, joka koskee kaikkia miespuolisia 18-60-vuotiaita. Asevelvollisuuteen kuuluu varusmiespalvelus, aseeton palvelus ja naisten vapaaehtoinen- tai siviilipalvelus sekä palvelu reservissä.
Varusmiespalveluksen suorittaneet kuuluvat puolustusvoimien sodanajan joukkoihin reserviläisinä. Suomen puolustusvoimiin kuuluu vakinaista henkilöstöä; upseereja, erikoisupseereita, opistoupseereita, aliupseereja, sotilasammattihenkilöitä sekä siviilejä.
Hautalöytöjen perusteella erityisillä sotisovilla varustettuja sotilaita on ollut jo pronssikaudella. Sotilaan varusteisiin on kuulunut miekka, kilpi, keihäs sekä erilaisia vartalosuojuksia. Sotavaunuja oli käytössä Mesopotamiassa 3500 eaa. jälkeen, ensin aasien, n. 2000 eaa. jälkeen hevosten vetäminä. Vaunujen käyttöönotto merkitsi myös aselajien syntyä siinä mielessä, että sotavaunujen käyttäjät eriytyivät ”jalkaväestä”. Jalkaväen taisteluyksikkö falangi käsitti aseiden mukaan jaettuja pienempiä osastoja, jotka käyttivät keihäitä, miekkoja ja kirveitä.
Erillisen sotalaitoksen ja sotilaiden yhteiskuntaluokan synty liittyy sodan mittakaavan laajenemiseen. Vaikka paikallinen väestö puolusti omaa asuinseutuaan, sen vähäinen halukkuus lähteä sotimaan kauemmas lisäsi kapinoiden riskiä ja vaikeutti suunnittelua. Sama päti valloitettujen alueiden asukkaisiin. Suuren väestönosan sitominen sotaa oli myös taloudellisesti kannattamatonta.
Dili
Dili (joskus myös Díli, Dilli tai Dilly) on Itä-Timorin pääkaupunki. Se sijaitsee Timorin saaren pohjoisrannalla. Dili on Itä-Timorin pääsatama ja talouselämän keskus.
Dilissa oli noin 192 000 asukasta vuonna 2010. Väkiluku kasvaa nopeasti, vuoden 2004 väkiluku oli 151 000. Dilin piirin väkiluku kasvoi kuudessa vuodessa kolmanneksella 176 000:sta 240 tuhanteen.
Portugalilaiset asuttivat Dilin noin 1520 ja tekivät siitä Portugalin Timorin pääkaupungin vuonna 1596. Toisen maailmansodan aikana Dili oli japanilaisten miehittämä.
Itä-Timor julistautui itsenäiseksi Portugalista 28. marraskuuta 1975, mutta yhdeksän päivää myöhemmin (7. joulukuuta) Indonesian joukot miehittivät Dilin. 17. heinäkuuta 1976 Indonesia liitti Itä-Timorin itseensä, alueen nimeksi tuli "Timor Timur" ja Dilista sen pääkaupunki.
Sisällissota puhkesi itsenäisyystaistelijoiden ja Indonesian armeijan välillä ja kymmeniätuhansia siviilejä tapettiin. Vuoteen 1989 asti ulkomaalaisilla tai indonesialaisilla siviileillä ei ollut asiaa alueelle.
Vuoden 1991 Dilin verilöyly toi Itä-Timorin itsenäisyysliikkeen maailman ja median tietoisuuteen. Armeijan joukot tulittivat saattoväkeä Santa Crutzin hautausmaalla, yli sata dililäistä sai surmansa. Vuonna 1999 Itä-Timor siirtyi YK:n valvontaan ja 20. toukokuuta 2002 Dilistä tuli itsenäisen Itä-Timorin demokraattisen tasavallan pääkaupunki.
Huhtikuussa 2006 Dilin kaduilla puhkesi levottomuuksia, joihin osallistui lukuisia entisiä sotilaita jotka oli vapautettu tehtävistään maaliskuussa. Lopulta YK:n missio jatkui vuoteen 2012; Dilin järjestyksenpito siirtyi paikalliselle poliisille vuonna 2009.
Dilin tunnetuin monumentti on 27 metriä korkea Jeesus-patsas, joka sijaitsee Fatucaman niemellä. Patsaan jalusta on maapallon muotoinen, ja sen luokse voi kiivetä 500 askelman portaita pitkin.
Farolin majakka sijaitsee sataman luoteispuolella. Kaupungin väkivaltaista historiaa kunnioitetaan muistomerkillä, vastarintamuseolla ja entiseen vankilaan luodulla Chega-näyttelyllä.
Dilissä vallitsee trooppinen ilmasto. Keskimääräinen ylin lämpötila on ympäri vuoden 29°-30° C, yön alin vaihtelee 18° ja 21° C välillä. Sadetta saadaan eniten joulu-, tammi- ja helmikuussa, vähiten elo- ja syyskuussa. El Niño muuttaa eniten kuivan kauden sademääriä.
Itä-Timor on trooppisten hirmumyrskyjen aluetta. Diliin osuu keskimäärin kahdeksan trooppista syklonia kymmenen vuoden jaksolla, yleensä marraskuusta huhtikuuhun kestävän sadekauden aikana.
Pajamäki
Pajamäki () on Pitäjänmäen osa-alue Länsi-Helsingissä, aivan Espoon rajan vieressä. Se sijaitsee metsän erottamana Pitäjänmäen teollisuusalueen kainalossa, Talin puistoalueen vieressä. Alueella on lähinnä kerrostaloja, joita on rakennettu 1950-luvulta lähtien.
Pajamäessä on vain kaksi katua, Pajamäentie ja Poutamäentie. Pajamäellä on oma postinumeronsa, 00360, vaikkei sillä ole enää omaa postitoimistoa. Munkkivuoren postitoimisto (00350) hoitaa myös Pajamäen postinjakelun.
Läpiliikennettä ei ole, joten alue on varsin rauhallinen ja lapsiperheiden suosiossa. Helsingin sisäisten bussilinjojen 14 (Helsingin Bussiliikenne) ja 59 (Pohjolan Liikenne) päätepysäkit sijaitsevat Pajamäessä. Lisäksi Pitäjänmäen rautatieasema sekä Pitäjänmäentietä kulkevien seutu- ja paikallislinjojen pysäkit ovat lähellä.
Asukkaita Pajamäessä on 1 823 ja työpaikkoja löytyy 96 hengelle.
Pajamäessä on mm. apteekki, lähikauppa, parturi-kampaamo ja ravintola Vanha Paja. Lisäksi Vermon ravirata sekä Talin siirtolapuutarha, golfkenttä ja liikuntakeskus ovat kävelyetäisyyden sisällä. Myös Patterinmäen linnoitus sijaitsee Pajamäessä.
Pajamäen Patterimäellä on aurinkokuntamallin keskusta. Malli on rakennettu mittakaavaan 1:1 miljardi.
Pajamäen pientä kaupunginosaa edustaa jalkapallon erikoisseura, Pajamäen Pallo-Veikot (PPV 1969), jolle juniorijalkapalloilu on alusta lähtien ollut tärkeä osa toimintaa. Pienestä väestöpohjastaan huolimatta PPV on sitkeästi sinnitellyt rekrytoimalla aitoja ja alkuperäisiä pajamäkeläisiä ja keräämällä pelaajia läheisistä kaupunginosista.
Vuonna 2008 PPV:n junioreita on n. 200 ja seuran junioritoiminta on vahvassa kasvussa. PPV:n edustusjoukkue pelaa kaudella 2013 3. divisioonassa. Pajamäessä oli jalkapallohalli (nyttemmin purettu) sekä keinonurmikenttä.
Keskusrikospoliisi
Keskusrikospoliisi (lyhenne KRP; , CKP, kansainvälisissä yhteyksissä "National Bureau of Investigation", NBI) on Suomen poliisin valtakunnallinen yksikkö, jonka tehtävänä on torjua kansainvälistä, järjestäytynyttä, ammattimaista, taloudellista ja muuta vakavaa rikollisuutta, suorittaa tutkintaa sekä kehittää rikosten torjuntaa ja rikostutkintamenetelmiä.
KRP on perustettu vuonna 1955. Ensimmäinen päällikkö oli Kosti Vasa. Sen henkilöstömäärä on noin 695, joista 60 %:lla on poliisikoulutus. Vaativan rikostutkinnan suorittamiseksi KRP:ssä työskentelee suuri määrä eri alojen asiantuntijoita, esimerkiksi ylemmän korkeakoulututkinnon kemian alalta suorittaneita henkilöitä rikoskemisteinä rikosteknisessä laboratoriossa
Keskusrikospoliisin edeltäjä oli sisäasiainministeriön alainen rikostutkimuskeskus, joka perustettiin vuonna 1926. Se oli virasto, joka yhdisti sormenjälkiosaston, kriminaalilaboratorion ja pienen rikostutkimusvälinevaraston toiminnot. Vuodesta 1938 alkaen rikospoliisikeskuksia perustettiin lääneihin suurten poliisipiirien yhteyteen. Rikostutkimuskeskus muutettiin Keskusrikospoliisiksi vuonna 1954.
Keskusrikospoliisi tuottaa rikostorjunnan asiantuntijapalveluita poliisin eri yksiköille ja useille muille viranomaisille, esimerkiksi Tullille.
Asiantuntijapalveluista tärkeimpiä ovat:
KRP kirjasi vuonna 2005 tutkittavakseen 929 rikoslakirikosta. Tutkittavien rikosten määrän vuosittaiset vaihtelut ovat olleet 2000-luvulla suhteellisen pieniä.
Keskusrikospoliisin esikunta (päämaja) sijaitsee Jokiniemessä Vantaalla. Toimitilat valmistuivat vuonna 1994. KRP:n paikallisyksiköitä toimii 5:llä paikkakunnalla: Joensuussa, Oulussa, Rovaniemellä, Tampereella ja Turussa. Aiemmin paikallisyksiköitä toimi 13:lla paikkakunnalla.
Keskusrikospoliisissa on 9 eri yksikköä:
Merkkinen mitta
Merkkinen mitta on mittateoriassa hyödyllinen mitan yleistys. Se kulkee kirjallisuudessa myös nimellä "täysadditiivinen joukkofunktio".
Olkoon formula_1 joukko ja formula_2 sigma-algebra perusjoukolla formula_1. Kuvaus formula_4 on merkkinen mitta, jos se toteuttaa seuraavat ehdotMerkkinen mitta voi olla myös kuvaus formula_11. Kuvaus formula_12 ei kuitenkaan ole mielekäs kaavan
formula_13
vuoksi, jos olisi formula_14 ja formula_15.
Mikäli merkkinen mitta on ei-negatiivinen kaikilla sigma-algebran alkioilla, on se selvästi mitta.
Merkkiselle mitalle formula_16 voidaan jokaisessa joukossa formula_17 määritellä niin sanotut "ylä"- ja "alavariaatiot"
formula_18 ja formula_19
Kuvaukset formula_20 ja formula_21 ovat itse asiassa myös merkkisiä mittoja, jos rajoitumme sigma-algebran alkioihin.
Näiden avulla voidaan osoittaa, että jokainen merkkinen mitta formula_16 voidaan lausua muodossa
formula_23.
Tästä itse asiassa seuraa niin sanottu "Jordanin esityslause", jonka mukaan jokainen merkkinen mitta on jonkin kahden mitan erotusfunktio.
Liittovaltio
Liittovaltio eli federaatio on valtio, joka koostuu useista sisäisistä itsehallinnollisista alueista, joilla voi olla oma kulttuuri-, sosiaali- ja elinkeinopolitiikkansa. Yleensä alueita nimitetään osavaltioiksi, ja jolla on myös keskitetty liittovaltion hallinto. Liittovaltiossa itsehallinnollisten osavaltioiden valtaa vähennetään perustuslaillisesti, eikä sitä voi vähentää keskushallinnon omalla päätöksellä.
Liittovaltiot voivat olla monikulttuurisia tai käsittää laajan alueen, tosin kumpikaan ei ole välttämättä pakollista. Osavaltioilla ei aina ole oikeutta erota liitosta yksipuolisella päätöksellä.
Liittovaltio yleensä vastaa ulko- ja puolustuspolitiikasta sekä ulkomaankaupasta.
Liittovaltio voi muodostua kahdella tavalla:
Pääartikkeli: Luettelo liittovaltioista
Pään muotoilu
Lääketieteellisiin hyötyihin perustumatonta elävän ihmisen pään muotoilua on harjoitettu jo muinoin joissain kulttuureissa, muun muassa Keski-Aasiassa, Afrikassa, Väli-Amerikassa ja satunnaisesti Keski-Euroopassakin. Pään muokkausta on harjoitettu ehkä runsaimmin Egyptissä ja asteekkien keskuudessa. Nykyisin pään luustoa muokataan lähinnä länsimaissa plastiikkakirurgian keinoin, joskin kyse on eriluontoisesta ilmiöstä.
Perinteinen pään muokkaus on aloitettava jo lapsena. Lapsen vielä pehmeän pään ympärille asetetaan tiukka kehys tai muotti, jonka muotoon pää kasvaa ja luutuu. Tarkoituksena oli yleensä, ainakin atsteekkien ja egyptiläisten perinteen mukaan, painaa otsaa kaltevaksi ja tehdä takaraivosta pitkä ja taaksepäin yläviistoon työntyvä. Syynä atsteekeilla ja egyptiläisillä oli kauneusihanne, jonka mukaan tällainen pään muoto oli erityisen miellyttävän näköinen. Pään muodolla saatettiin myös näyttää asemaa yhteiskunnassa. Tällöin yleensä muotoiltu pää oli yläluokkaisuuden tunnusmerkki.
Resessiivinen ominaisuus
Perinnöllisyystieteessä resessiivinen eli väistyvä ominaisuus tulee näkyviin yksilön ilmiasussa eli fenotyypissä vain, mikäli ominaisuuden aiheuttava alleeli on periytynyt yksilölle homotsygoottina eli samaperintäisenä. Jos genotyyppi on lokuksen suhteen heterotsygootti eli eriperintäinen, dominoiva alleeli määrää ilmiasun ja resessiivisellä alleelilla ei ole vaikutusta. Tämän vuoksi resessiivinen alleeli voi periytyä monen sukupolven yli ilman, että se tulee näkyviin ilmiasussa.
Resessiiviseksi voidaan kutsua sekä resessiivisesti vaikuttavaa alleelia että sen määräämää ominaisuutta. Ainoastaan saman lokuksen dominoivien alleelien aiheuttamaa geneettinen peittyvyyttä kutsutaan resessiivisyydeksi: ominaisuus voi olla polygeeninen eli useiden geenien yhdessä ohjaama, tai olla epistaasissa.
Resessiivistä alleelia kuvataan aina pienellä alleelikirjaimella, dominoivaa isolla. Taulukon esimerkissä dominoiva alleeli "T" aiheuttaa punaisen ja resessiivinen "t" sinisen värityksen. Vain genotyypillä "tt" ruutu on sininen, muilla genotyypeillä dominoivan alleelin määräämä ominaisuus (punaisuus) vallitsee.
Lucio Costa
Lúcio Costa (27. helmikuuta 1902 Toulon, Ranska – 13. kesäkuuta 1998 Rio de Janeiro) oli brasilialainen arkkitehti ja kaupunkisuunnittelija. Hän kävi kouluja Isossa-Britanniassa ja Sveitsissä ja valmistui arkkitehdiksi Rio de Janeiron "Escola Nacional de Belas Artesista" 1924.
Lucio Costa tunnetaan parhaiten Brasilian pääkaupungin Brasílian kaupunkisuunnittelusta.
Li Ruzhen
Li Ruzhen (, 1763–1830) oli kiinalainen kirjailija, joka tunnetaan parhaiten teoksestaan "Kukkia peilissä" (鏡花緣, Jinghuayuan, ). Kirjaa on pidetty terävänä pilkantekona Qing-kauden yhteiskunnallisista oloista ja puheenvuorona naisten oikeuksien puolesta, vaikkakin itse tarina on lähinnä humoristinen fantasiakertomus.
""Kukkia peilissä"" kertoo naispuolisesta henkiolennosta, joka on päätynyt maan päälle ja yrittää saavuttaa jälleen kuolemattomuuden. Päähenkilö matkaa monien maiden halki ja päätyy lopulta Tang-dynastian aikaiseen Kiinaan, naishallitsija Wu Zetianin aikakaudelle.
Cao Xueqin
Cao Xueqin (曹雪芹, Cáo Xuěqín, s. n. 1724 – k. n. 1763) oli kiinalainen kirjailija. Hänen teostaan Honglou meng ("紅樓夢 Hóng lóu mèng") pidetään yhtenä kaikkien aikojen parhaana kiinalaisena romaanina, Qing-kauden kirjallisuuden helmenä.
Cao Xuejin oli alun perin ylhäisen mutta pahasti köyhtyneen suvun jälkeläinen, joka joutui elättämään itsensä myymällä maalauksiaan. Hän sai elinaikanaan valmiiksi noin 80 lukua Punaisen huoneen unesta. Cao Xuejinin kuoleman jälkeen Gao E viimeisteli teoksen, ja se ilmestyi lopulta vuonna 1792 120-lukuisena. Romaani on kuvaus kiinalaisen yläluokan elämästä 1700-luvulla, mutta sitä on luettu myös buddhalaisena allegoriana.
CMOS
CMOS (lyhenne sanoista "Complementary Metal Oxide Semiconductor") on kanavatransistoreihin perustuva mikropiiritekniikka, jota käytetään mm. digitaali- ja nykyään myös radiotaajuisissa piireissä. CMOS on yleinen logiikkapiiriperhe. CMOS-tekniikalla valmistetaan mm. logiikkaporttipiirejä ja mikroprosessoreja. Ennen CMOS-tekniikan kehittymistä käytössä oli HMOS ("High density, short channel MOS") tekniikkaa. Frank Wanlass haki CMOS-tekniikalle patenttia (US 3356858 A) vuonna 1963. Ensimmäiset yleiskäyttöiset CMOS-logiikkapiirit julkaisi RCA vuonna 1968.
CMOS-ohutkalvorakenne perustuu symmetrisiin ylös- ja alasvetäviin linjoihin; jokainen signaalijohdin on aina transistorilla yhdistetty sekä 0- että 1-johtoihin. Näistä transistoreista toinen on aina auki, toinen kiinni.
Ennen CMOS-tekniikkaa oli käytössä tekniikka, jossa transistoreita oli vain yksi, ja toisessa välissä oli vastus. Tästä oli seurauksena se, että aina signaalin ollessa "väärässä asennossa" vastuksen läpi virtasi sähkövirta, joka aiheutti piirille suuren sähkönkulutuksen, vaikka piiri ei vaihtaisikaan tilaa.
CMOS mahdollisti selvästi pienemmän tehonkulutuksen, koska auki olevan transistorin läpi ei teoriassa kulje virtaa, ja sähkövirran tarvitsee kulkea transistoreiden läpi vain kun signaalin tila muuttuu.
Piirien valmistustekniikan kehityttyä ja piirien käytyä hyvin pieniksi myös auki olevasta transistorista on alkanut vuotaa läpi sähkömääriä, jotka vaikuttavat piirin virrankulutukseen. Tästä syystä CMOS-kalvorakenteisiin on lisätty eristekalvoja, kuten high-k-eriste. Virrankulutuksen pienentämiseksi 2000-luvun vaihteessa tehty johdinmateriaalin vaihtaminen alumiinista kupariin johti siihen, että kalvorakenteisiin täytyi lisätä titaaninitridi-pohjaisia barrier-kalvoja diffuusion estämiseksi, koska kupari diffundoituu helposti kalvojen läpi ja tuhoaa puolijohteen.
CMOS-tekniikkaan perustuen on kehitetty myös valoherkkä kenno l. kuvasensori, jota käytetään joissakin digitaalikameroissa, eli CMOS-kenno.
Pierolapithecus catalaunicus
Pierolapithecus catalaunicus on noin 13 miljoonaa vuotta sitten elänyt eläinlaji, jonka uskotaan olevan yhteinen kantamuoto sekä nykyajan ihmiselle että suurille apinoille.
Lajin on kuvaillut Salvador Moyà-Solàn johtama espanjalaisten paleoantropologien ryhmä joulukuussa 2002 löytyneiden fossiilien perusteella. Löydöstä kerrottiin tiedelehti "Science"n 19. marraskuuta 2004 ilmestyneessä numerossa.
Kiistelyä on aiheuttanut muun muassa löydön sijaintipaikka Espanja, koska yleisesti on uskottu ensimmäisten ihmisten olevan Itä-Afrikasta.
Valoherkkä kenno
Valoherkkä kenno on kuva-anturi, joka muuttaa kennopinnalle osuvat valonsäteet sähkövarauksiksi, joiden synnyttämä jännite mitataan A/D-muuntimella ja tallennetaan bitteinä laitteen massamuistiin. Digitaalikamerassa valoherkällä kennolla otettu kuva tallentuu muistikortille kuvatiedostoksi.
Valoherkkien kennojen suorituskykyä voidaan vertailla mittausten perusteella.Digitaalikamerat, skannerit, videokamerat ja lääketieteelliset instrumentit sisältävät valoherkkiä kennoja.
Kamen Rider
Kamen Rider (仮面ライダー, suomeksi Naamioitu Ratsastaja) on tunnettu ja menestynyt japanilainen "supersankariperhe", jonka on luonut Shotaro Ishimori. Ensimmäisen kerran sarjaa alettiin esittää vuonna 1971 TV Asahi -kanavalla Japanissa.
Alkuperäisessä sarjassa paha järjestö Shocker aiheutti harmia ympäri maailmaa. Valloittaakseen koko maailman, Shocker "värväsi" itsellensä agentteja, kidnappaamalla ihmisiä, muuttamalla heidät kyborgeiksi ja aivopesemällä heidät. Yksi uhreista, Takeshi Hongo, kuitenkin pelastettiin juuri ennen aivopesua. Taistellakseen Shockeria vastaan, Takeshista tuli naamioitu supersankari, "Kamen Rider".
Kun sarjan alkupään jaksoja kuvattiin, Takeshi Hongon näyttelijä, Hiroshi Fujioka, loukkaantui pahasti. Tämän vuoksi jaksossa 14 esiteltiin uusi """ratsastaja""", nimeltään Hayato Ichimonji. Ichimonji pystyi muuttumaan "Kamen Rider"iksi (josta käytetään yleensä nimeä Kamen Rider #2), tekemällä erinäisten poseerausten liikesarjan, ja sanoen "Henshin!" (kirjaimellisesti käännettynä "muodonmuutos"). Tämä liikesarja osoittautui suosituksi lasten ja nuorten keskuudessa, ja sarjasta tuli menestys.
Katsojamäärien nostamiseksi Takeshi Hongo tuotiin takaisin jaksossa 40, nimellä "Kamen Rider #1". Sarjaa esitettiin 2 vuotta ja se päättyi jaksoon 98, jossa ratsastajat voittivat Gel-Shockerin. Sarjalle tehtiin useita jatko-osia, ja sen aloittamat teemat ovat esillä myös myöhemmissä sarjoissa.
Alkuperäiset "Kamen Riderit" tuotti Toru Hirayama, ja Shotaro Ishimori toimi hahmosuunnittelijana. Näissä sarjoissa esiintyi aina sama hahmo, Tobei Tachibana, joka toimi eräänlaisena oppi-isänä päähahmoille.
4 vuoden tauon jälkeen, sarja palasi TV:hen vuonna 1979. Tällä kertaa Tobei Tachibana oli korvattu uudella hahmolla, nimeltään "Genjiro Tani".
ZX, kymmenes "Kamen Rider" esiteltiin vuoden 1984 TV-elokuvassa. Genjiro Tani ei esiintynyt tässä elokuvassa.
"Kamen Rider Black" oli ensimmäinen sarja, joka ei liittynyt mitenkään alkuperäiseen jatkumoon. Siihen otettiin aikuisempi tunnelma ja se menestyi katsojien keskuudessa. Amerikkalainen Saban Enternainment teki "Black RX:stä" amerikkalaistetun version "Saban's Masked Rider", korvaten japanilaiset näyttelijät amerikkalaisilla ja luoden uuden juonen.
"Kamen Rideria" ei esitetty 90-luvulla TV:ssä, mutta erinäiset elokuvat ja videojulkaisut pitivät sarjan tunnettuvuutta yllä.2 vuotta Shotaro Ishinomorin kuoleman jälkeen "Kamen Rider" palasi televisioon vuonna 2000. Sarjoja tekevät Ishinomorin oma tuotantoyhtiö, Ishinomori Productions ja Toei.
Lisäksi vuonna 2005 ensi-iltansa sai elokuva nimeltään "Kamen Rider The First," joka on itsenäinen sovitus alkuperäisestä sarjasta. Elokuva sai jatko-osan vuonna 2007, nimeltään "Kamen Rider The Next."
Yhtään Kamen Rider -sarjaa ei tiettävästi ole koskaan esitetty Suomessa ja se tunnetaan lähinnä japanilaisten sarjojen harrastajien parissa.
Politbyroo
Poliittinen toimikunta eli politbyroo (, 'poliittinen toimisto', lyh. политбюро́) on leniniläisten kommunististen puolueiden korkein toimeenpaneva elin, keskuskomitean vaikutusvaltaisimmista jäsenistä koottu osasto. Sosialistisissa valtioissa johtavan puolueen poliittinen toimikunta on usein ollut myös tärkein valtiollisista asioista päättävä elin. NKP:n politbyroo oli Neuvostoliiton keskeisin johtoelin.
Votka
Votka tai vodka () on kirkas väritön viina. Venäjän kielen sana "vodka" (äännetään ) on diminutiivimuoto sanasta "voda", vesi.
Euroopan unionin määräysten mukaan votkan minimivahvuus on 37,5 prosenttia. Lukuun ottamatta muutamia maustettuja versioita votka sisältää ainoastaan vettä ja etanolia. Suurimmat votkan valmistusmaat ovat Venäjä, Puola, Suomi, Yhdysvallat, Kanada ja Ruotsi.
Votkaa valmistetaan nykyään yleensä viljasta, mutta sitä voidaan tislata muistakin tärkkelystä sisältävistä aineksista. Euroopan unionin määräysten mukaan (vuodelta 1989) votkaksi saa kutsua mistä tahansa maataloustuotteesta valmistettua alkoholia. Sen sijaan Suomi, Ruotsi ja Puola ovat ajaneet tiukempaa linjaa, jonka mukaan votkan sallitut valmistusaineet olisivat ainoastaan vilja ja peruna. Monissa muissa maissa votkaa valmistetaan myös esimerkiksi sokerijuurikkaan jalostuksesta jääneistä jätteistä, viinirypäleistä tai muista hedelmistä. Historiallisesti vodkaa on tehty Ruotsissa ja Suomessa myös selluloosan valmistuksen sivutuotteena (”tikkuviina”).
Vuonna 2007 Euroopan parlamentti hyväksyi asetuksen, jonka mukaan votkan raaka-aineita ei jatkossakaan rajoiteta. Jos votka valmistetaan muusta ainesosista kuin viljasta tai perunoista, tästä on oltava maininta pullon etiketissä.
Nimitystä ”suomalainen vodka” voidaan Suomessa käyttää vain sellaisesta alkoholijuomasta, joka on valmistettu viljasta tai perunasta ja joka on kokonaan valmistettu sekä pullotettu Suomessa. Asetuksen mukaan votka on ”Suomesta peräisin oleva yksinomaan käymistietä saadusta viljamäskistä tislaamalla valmistettu vodka, jonka alkoholipitoisuus on enintään 60 prosenttia tilavuudesta ja joka vastaa Euroopan talousyhteisössä ja sen jäsenvaltioissa voimassa olevia määräyksiä”.
Esimerkiksi Koskenkorvan viina ei ole votka, koska siihen on lisätty maun pehmentämiseksi pieni määrä sokeria. Euroopan unionin määräysten mukaan kuitenkin yli 37,5 prosenttia alkoholia sisältävä maustamaton viina on votkaa, joten etiketissä pitää mainita, että tuote on votkaa.
Votkaa voidaan nauttia joko raakana, jolloin se usein jäähdytetään kylmäksi, tai vastaavasti juomasekoituksina.
Perinteiseen venäläiseen ruokapöytään kuuluu votkakarahvi, ja edelleen venäläisissä ravintoloissa votka tilataan usein karahvi kerrallaan tai ainakin paino-, ei tilavuusmitoissa. Perinteinen venäläinen annoskoko votkalle on sata grammaa.
Parodia
Parodia eli ivamukaelma on ivallinen, piikittelevä, liioitteleva tai koominen toisen (yleisön tunteman) teoksen jäljitelmä (myös pienet viittaukset kohteeseen riittävät). Alkuperäinen teos tehdään naurunalaiseksi. Parodia voi kohdistua myös johonkin lajityyppiin, jolloin irvaillaan lajityypin kliseille. Reaalimaailmankin asioita voi parodioida, kuten jonkun elämäntyyliä.
Parodia muistuttaa satiiria. Erona on se, että parodialla tarkoitetaan teoksen mukaelmaa, kun taas satiiri kohdistaa ivan yhteiskunnan vääryyksiin ja heikkouksiin sekä ihmisten paheisiin. Niinpä satiirinen elokuva käsittelee yhteiskunnallista ilmiötä tai paheellisesti toimivaa henkilöä, kun taas parodinen elokuva mukailee toista elokuvaa tai kokonaista lajityyppiä. Merkitykset ovat kuitenkin osittain sekoittuneet: parodiaa käytetään myös satiirisen merkityksessä tai se voidaan lukea satiirin alalajiksi. Ne eroavat puhtaasta komiikasta sikäli, että ne käyttävät naurua kuvauskohdetta vastaan. Ivailussa ei herätetä suvaitsevuutta tai myötäelämistä kohteeseensa.
Yksi tunnetuimmista ja suosituimmista nykyajan parodiakirjailijoista on Terry Pratchett "Kiekkomaailma"-sarjallaan. Laki satiirin ja parodian suojalle on toisinaan ristiriidassa tekijänoikeuksien kanssa, etenkin verkkolevityksessä olevat työt törmäävät eri maiden käytäntöihin.
EFFI on kritisoinut Helsingin hovioikeuden päätöstä parodiaan liittyvästä asiassa.
Charles Bronson
Charles Bronson, oikealta nimeltään Charles Dennis Buchinsky, (3. marraskuuta 1921 Ehrenfeld, Pennsylvania – 30. elokuuta 2003 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä, joka tunnetaan erityisesti rooleistaan kovaotteisena poliisina, lännenelokuvien pyssysankarina, mafian palkollisena ja omankädenoikeuteen tarttuvana kostajana. Hän näytteli urallaan 80 elokuvassa ja lukuisissa tv-sarjoissa ja on yksi harvoista Hollywood-tähdistä, joiden suosio on ulottunut viidelle vuosikymmenelle.
Charles Bronson syntyi 11:ntenä lapsena 15-lapsiseen liettualaisvanhempien perheeseen. Hänen isällään oli tataarilaiset sukujuuret. Joidenkin lähteiden mukaan hänet kastettiin nimellä Karolis Bučinskis, Casimir Businskis tai Karol Buczyński. Vuonna 1943 Bronson liittyi Yhdysvaltain ilmavoimiin ja vuonna 1945 hänet liitettiin B-29-laivueeseen, jossa hän taisteli japanilaisia vastaan toisessa maailmansodassa.
Vaikka Bronson aloitti uransa Yhdysvalloissa, hän saavutti suosiota aluksi lähinnä Euroopassa. Näistä arvostetuin rooli oli luultavasti pääosa Sergio Leonen italowesternissä "Huuliharppukostaja" (1968). Tuohon aikaan hän näytteli kuitenkin enimmäkseen sivurooleissa, muun muassa tunnetuissa elokuvissa "7 rohkeata miestä" (1960) "Suuri pakoretki" (1963) ja "Likainen tusina" (1967).
Puhtaan, äärimmäisen kovan toimintaelokuvan suosikkinäyttelijä hänestä tuli varsinaisesti 1970-luvulla. Niistä keskeisimpiä on "Raakaa peliä" (1974). Vuonna 1974 hän alkoi näytellä pääosaa aina 1990-luvulle kestäneessä elokuvasarjassa "Väkivallan vihollinen", jossa hän esitti omankädenoikeuteen tarttuvaa, perheensä menettänyttä arkkitehtia, joka tahtomattaan joutuu väkivallan keskelle ja taistelemaan rikollisuutta vastaan. Bronsonista tuli ohjaaja J. Lee Thompsonin luottonäyttelijä 1980-luvulla ja he tekivät yhdessä seitsemän projektia. Don Siegelin elokuvassa "Puhelin" (1977) Charles Bronson näytteli Suomessakin. Kyseisessä agenttitrillerissä Helsinki esitti Moskovaa ja Leningradia ja Bronson venäläisagenttia.
Viimeisinä vuosinaan Bronsonin terveys heikkeni, ja hän jäi vuonna 1998 eläkkeelle lonkkaleikkauksen takia. Hän menehtyi lopulta Alzheimerin tautiin ja keuhkokuumeeseen vuonna 2003. Bronsonin viimeiseksi näyttelijäntyöksi jäi "Poliisin painajainen" -televisiotrilogia, joka on hänen ainoa elokuvasarjansa "Väkivallan vihollisen" lisäksi.
Teloitus
Teloitus on tuomioistuimen tai viranomaisen laillisesti langettaman kuolemantuomion täytäntöönpano, jolloin ihminen surmataan rangaistukseksi rikoksesta.
Teloitus suoritetaan maailmassa nykyisin yleensä jollain yhdeksästä eri menetelmästä, jotka ovat eri maiden laeissa auktorisoinnin yleisyysjärjestyksessä (22. kesäkuuta 2012 tilanteen mukaan): hirttäminen, teloitusryhmän edessä ampuminen (monta laukausta yhtä aikaa) tai muu ampuminen (yksi laukaus), kivitys, myrkkyruiske, mestaus, kaasukammio, sähkötuoli tai pudottaminen. Joidenkin maiden lait auktorisoivat useamman kuin yhden teloitustavan.
Hirttämisen auktorisoi teloitustavaksi 60 maan laki, mukaan lukien Japani, Intia, Etelä-Korea ja Yhdysvallat. 29 maata auktorisoi ampumisen teloitusryhmän edessä, mukaan lukien Kuuba, Etelä-Korea ja Yhdysvallat. 23 muuta auktorisoi teloituksen yhdellä laukauksella, kuten Valko-Venäjä, Intia, Pohjois-Korea ja Venäjä. Kivityksen auktorisoi yhdeksän maata, kaikki islamilaisia. Myrkkyruiske auktorisoidaan kuuden (Kiina, Guatemala, Taiwan, Thaimaa, Yhdysvallat ja Vietnam) ja mestaus viiden maan laissa (Benin, Kongo, Iran, Saudi-Arabia ja Jemen).