hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Epimanikia
Epimanikia eli hiha (, ) on ortodoksisen diakonin, papin tai piispan jumalanpalveluspukuun kuuluva n. 10 - 15 cm leveä, ranteen kohdalle nauhoilla kiinnitettävä kalvosin. Hihoihin on kuvattu risti.
Pappi solmii hihoilla eräiden muiden asujen hihat kiinni ranteeseen.
Pappi ei voi toimittaa mitään jumalanpalveluksia ilman hihoja ja epitrakiilia.
Mudvayne
Mudvayne on yhdysvaltalainen alternative metallia soittava yhtye. Se perustettiin vuonna 1996. Yhtyeen musiikkityylistä on käytetty nimitystä ”math metal” (”matematiikkametalli”) johtuen rumpali Matthew McDonoughin monimutkaisesta polyrytmisestä rumputyöskentelystä. Arvostusta on kerännyt myös basisti Ryan Martinien jazz-vaikutteinen soitto. Nämä piirteet ovat kuitenkin jääneet enemmän taka-alalle uusimmilla albumeilla.
Debyyttilevyn "L.D. 50" aikaan Mudvayne käytti promokuvissa ja keikoilla kasvomaaleja, minkä vuoksi yhtyettä kutsuttiin useasti Slipknotin kopioksi. Seuraavalla levyllä "The End of All Things to Come" maskeja ei enää esiintynyt, mutta yhtyeen sanoitukset olivat silti filosofiaan ja avaruuteen keskittyneitä. Kolmannesta "Lost and Found" -albumista lähtien Mudvaynen jäsenet ovat käyttäneet omia nimiään nimimerkkien sijaan.
Salakieli
Salakieli on sovittuihin muuntamismenetelmiin tai merkkeihin (koodiin) perustuva viestintäjärjestelmä, jonka tarkoituksena on salata viesti sivullisilta. Salakieli tarvitsee levitäkseen käyttäjäyhteisön, joka käyttää sitä ja hyötyy sen käytöstä. Salakieli voi olla kirjoitettua tai puhuttua.
Tunnettuja puhuttuja salakieliä ovat riimislangit kuten lontoolainen cockney sekä lasten leikkikielet kuten kontinkieli, ver-kieli ja fikon-kieli. "Verlan" on ranskalainen yhä käytetty salakieli, joka syntyi kun nuoriso, huumeidenkäyttäjät ja rikolliset halusivat pystyä kommunikoimaan keskenään vanhempien ja poliisin ymmärtämättä. Verlanissa sanojen tavujen järjestys käännetään.
Yhdysvaltain armeija käytti toisessa maailmansodassa radisteja, joiden käyttämä koodikieli perustui navajon kieleen, jota juuri kukaan ei ymmärtänyt intiaaniyhteisön ulkopuolella.
Suomen romanit pyrkivät vielä 1900-luvulla pitämään romanikielen vain romanien ymmärtämänä, eivätkä halunneet ulkopuolisten oppivan sitä. Vanhemmat romanit ajattelivat, että mitä vähemmän ulkopuoliset tietävät ryhmästä, sen tavoista ja kielestä, sitä vähemmän he voivat ryhmää vahingoittaa.
Feloni
Feloni (, ) on ortodoksisessa kirkossa papin ja piispan käyttämä liturginen vaate, eräänlainen leveä, kellomainen, hihaton, täyspitkä viittamainen asu, joka muistutaa sadeviittaa. Läntisessä kristillisyydessä felonia vastaava vaate on kasukka.
Feloni on alunperin ollut apostolien matkaviitta, ja siitä mainitaan jo Uudessa testamentissa:
Felonin, kuten muiden jumalanpalveluspukujen väri väri vaihtelee kirkkovuoden ajan mukaan.
On olemassa myös ns. lyhyt feloni, jota käyttivät aiemmin lukijat. Nykyään lukija käyttää sitä vain tehtäväänsä vihittäessä.
Ilma (tekstiili)
Ilma (, ) on ortodoksisessa kirkossa ehtoollislahjojen peitteenä käytettävä suorakaiteen muotoinen, koristeltu liina, jolla alun alkaen suojattiin ehtoollisaineita hyönteisiltä.
Ehtoollisaineet ovat ilmalla peitettynä alttaripöydällä ehtoollisen jakamista edeltävään uskontunnustukseen saakka.
Luettelo kuusi metriä ylittäneistä seiväshyppääjistä
Tämä on luettelo kuusi metriä ylittäneistä seiväshyppääjistä. Päivitetty 12.8.2018.
Kotkamatto
Kotkamatto (, ) on pyöreä, koristeellinen n. 50 cm halkaisijaltaan oleva matto, jota käytetään piispan toimittamissa ortodoksisissa jumalanpalveluksissa niissä kohdissa, joissa piispa palveluksen aikana seisoo.
Mattoon on kuvattu lentävä kotka ja sen alapuolella kaupunki. Kotka tulee Bysantin tunnuksesta, kaksipäisestä kotkasta ja maton käyttö perustuu vanhaan perinteeseen, jossa Bysantin keisari myönsi aikoinaan patriarkoille oikeuden käyttää keisarillista tunnustaan.
Liturgisesti kuva tarkoittaa sitä, että piispalla on oltava henkisesti terävä näkö toimiessaan hiippakuntansa paimenena.
Alkuseurakunnalliseen perinteeseen pohjautuvassa Jaakobin liturgiassa ei kotkamattoa käytetä, kuten ei muitakaan bysanttilaisperäisiä tapoja tai välineitä.
Merisaukko
Merisaukko ("Enhydra lutris") on maailman pienin merinisäkäs. Sen hampaat, kallo ja turkki kertovat sopeutumisesta merielämään ja merestä saatavaan ravintoon.
Merisaukosta on käytetty myös seuraavia tieteellisiä nimiä, mutta ne ovat vääriä ja vanhentuneita: "Enhydra lutris kamtschatica" (Dybowski, 1922), "Lutra gracilis" (Bechstein, 1800), "Lutra marina" (Erxleben, 1777), "Lutra stelleri" (Lesson, 1827) ja "Mustela lutris" (Linnaeus, 1758). Nykyisin käytettävä nimi "Enhydra lutris" on myös Linnaeuksen antama vuonna 1758.
Merisaukot ovat yksiä suurimmista näätäeläimistä, koiras voi painaa 22–45 kilogrammaa ja olla pituudeltaan 120–150 senttimetriä, mistä alle kolmannes on häntää. Naaraat ovat hieman pienempiä, 14–33 kilogrammaa ja 100–140 senttimetriä. Merisaukon pehmeä aluskarva on hienompaa ja tiheämpää kuin millään muulla eläimellä. Isokokoisilla aikuisilla voi olla jopa noin 100 000 karvaa neliösentillä. Tällainen pohjavilla pidättää ilmaa ja eristää tehokkaasti jäätävän kylmissä olosuhteissa, mikä on tärkeää, sillä merisaukolla ei ole suojaavaa rasvakerrosta eristeenään. Päällyskarva on ruskea tai punaruskea. Takajalat ovat pitkät, tassut leveät ja varpaiden välissä on räpylä. Etujalat ovat lyhyemmät ja niiden sormet sopivat tarttumiseen. Syvän ruskea turkki vaalenee molemmilla sukupuolilla päätä kohti. Poikasten vaaleanruskea tai säämiskänvärinen turkki tummuu vähitellen iän myötä.
Merisaukko asustaa Kuriilien saarilta Aleuttien kautta Alaskan rannikolle ulottuvalla alueella. Lisäksi sitä tavataan Kalifornian rannikolla. Pohjoisessa sen elinaluetta rajaa merijää, etelässä kelppilevän saatavuus noin 22. leveyspiirille asti. 1700- ja 1800-luvuilla metsästys hävitti merisaukot monilta alueilta. Merisaukkoa on nyttemmin palautettu luontoon Pohjois-Amerikassa ja Venäjällä.
Merisaukot elävät valtameren rannikolla kivikkoisen tai hiekkaisen merenpohjan päällä yleensä alle kilometrin päässä rantaviivasta. Tyypillisesti niiden elinalueella kasvaa laajoja kelppilevätiheikköjä.
Merisaukko syö rapuja, merisiilejä, meressä eläviä kotiloita, simpukoita, merikorvia, kaloja, kalmareita ja meritähtiä. Niiden hampaat sopivat kovakuoristen nilviäisten murskaamiseen. Yleensä ne tosin murskaavat kovakuoristen saaliseläinten kuoren vatsansa päällä käyttäen apuna merenpohjasta löytämiään kiviä. Tämä helpottaa niiden syömistä.
Vuonna 2006 maailmassa arvioitiin elävän noin 108 000 merisaukkoa. Merisaukkoja on nähtävissä muun muassa tokiolaisessa eläintarhassa. Siellä on venäläinen merisaukko Mir (suom. "Rauha") poikasensa kanssa. Merisaukkoja on myös Osakan akvaariossa.
Värikalvo
Värikalvo eli iiris, myös kehäkalvo on silmän etuosassa sijaitseva ympyränmuotoinen osa, jonka tehtävänä on säädellä silmään pääsevän valon määrää. Värikalvo muodostuu suonikkaasta pigmentoituneesta kudoksesta, joka yhdistää keskellä sijaitsevan rengaslihaksen eli sfinkterin ("sphincter pupillae") ja säteittäin sijaitsevat pupillia laajentavat lihakset ("dilator pupillae"). Keskellä värikalvoa on pupilli eli mustuaisaukko, jonka läpi valo kulkee mykiön kautta verkkokalvolle. Värikalvo on silmän suonikalvon jatke, ja näiden kahden välissä sijaitsee sädekehä ("corpus ciliaris"), johon mykiö kiinnittyy.
Värikalvo sisältää vaihtelevia määriä melanosyyttisolujen erittämää melaniini-pigmenttiä. Pigmentin määrä yhdessä muiden tekijöiden kanssa määrää henkilön silmien värin. Ruskeasilmäisillä on pigmenttiä enemmän kuin sinisilmäisillä.
Epigonatio
Epigonatio eli paalitsa (, ) on ortodoksisen kirkon "ansiomerkki", kirkollinen huomionosoitus, neliön muotoinen vaatekappale, jota piispa tai pappi käyttää nauhassa kyljelle ripustettuna.
Alkuaan sitä saivat kantaa vain piispat, mutta nykyisin sen käyttöoikeus voidaan myöntää myös ansioituneelle papille.
Hieman alempi vastaavanlainen huomionosoitus ortodoksisessa kirkossa on kuvevaate.
Kuvevaate
Kuvevaate () on vastaavanlainen ortodoksinen kirkollinen huomionosoitus kuin hieman arvokkaampi epigonatio. Kuvevaate on suorakaiteen muotoinen, nauhasta kyljellä riippuva "arvomerkki", jota Suomessa käyttävät ortodoksiset papit heti vihkimyksensä jälkeen.
Venäjällä se on ensimmäinen papin saama huomionosoitus, hengellinen "ansiomerkki".
Kaljurotta
Kaljurotta ("Heterocephalus glaber") on itäafrikkalainen jyrsijä, joka elää suuren osan elämästään maan alla. Sen elämäntavat ovat nisäkkääksi poikkeukselliset. Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut, että lajin suomenkieliseksi nimeksi vaihdettaisiin "kaljumyyrikkö".
Kaljurotta on nimensä mukaan kalju. Se on väriltään vaaleanpunainen, selässä kuitenkin harmaa suojaväri ulkonaliikkumista varten ja sen iho on ryppyinen. Sillä on talttamaiset etuhampaat, joita se käyttää kaivamiseen, ja isot etukäpälät. Sen hampaat kasvavat sen suun ulkopuolella; tästä on hyötyä kun se kaivaa jopa kilometrien mittaisia tunneleitaan maan alla, sillä se laittaa suunsa silloin kiinni joten multaa ja hiekkaa ei tipahtele sen suuhun kun se järsii tietään eteenpäin.
Pituus: 8–9,2 cm Hännän pituus: 2,8–4,4 cm Paino: 30–80 g
Elinikä: Yli 25 vuotta vankeudessa
Kaljurotta asustaa maanalaisissa käytävissään puoliaavikolla ja ruohomailla Afrikan itäosissa: Etiopian keski- ja eteläosissa, Somaliassa ja Keniassa.
Kaljurotta käyttää ravinnokseen mukuloita, juuria ja varsimukuloita.
Kaljurotta on ainoa tunnettu nisäkäs, joka on aitososiaalinen kuten muurahaiset, mehiläiset ja termiitit. Kaljurottayhteisössä on 20–300 yksilöä, jotka jakautuvat muurahaisyhteisön tapaan kolmeen pääkastiin: lisääntymiskykyiset, työläiset ja sotilaat. Yksi ainoa naaras, tavallaan kuningatar, voi synnyttää kerralla jopa kolmekymmentä poikasta, jotka kuuluvat eri kasteihin. Pysyäkseen ainoana "munijana" naaras erittää virtsaansa hajua, joka estää pesän muiden naaraiden lisääntymishormonin tuotannon. Lajin tapa muodostaa yhteisöjä on selitettävissä sillä, että kaljurotta elää käytännöllisesti katsoen autiomaaksi katsottavilla seuduilla. Sen ravinnonsaanti on erittäin vaikeaa ja eläminen yhteiskunnassa moninkertaistaa mahdollisuuden löytää ravintoa, ja lisäksi pieninkin löytynyt juurimukula jaetaan tasan kaikkien kesken.
Mantia
Mantia (ven. мантия, kreik. μανδύας) on ortodoksinen jumalanpalvelusvaate, jota käyttävät sekä munkit että piispat.
Mantia on pitkä, hihaton päällysviitta. Munkin musta mantia on yksinkertaisempi kuin piispan violetin värinen mantia. Mantia symboloi eräällä tavalla enkelin siipiä.
Arkkimandriitan mantia on musta ja siinä on neljä ns. laintaulua. Piispan mantiassa on lisäksi valko-puna-valkoisia poikkiraitoja eli lähteitä; ne kuvaavat sitä, että saarnan on virrattava piispan suusta kuin lähteiden; samoin piispan mantiaan kuuluu kulkusia, jotka kuvaavat saarnaajan virkaa.
Toistaiseksi lepäämään jääneen autokefaliahankkeen seurauksena suomalaiset ortodoksipiispat käyttävät alkuperäisen violetinvärisen mantian lisäksi myös muita värejä, isä arkkipiispa Leo taivaansinistä ja isä metropoliitta Panteleimon tummanpunaista.
Moskovan patriarkka käyttää tummanvihreää mantiaa.
Teksasinkalkkarokäärme
Teksasinkalkkarokäärme ("Crotalus atrox") on pohjoisamerikkalainen kalkkarokäärmelaji.
Ruskeaa nahkaa kirjavoittavat vaaleareunaiset vinoneliömäiset kuviot. Kalistin muodostuu kartiomaisista, osaksi päällekkäisistä sarveistuneista renkaista. Kun käärme värisyttää häntäänsä, renkaista lähtee kaliseva ääni.
Yläleuassa sijaitsee kaksi pitkää ja kaarevaa, tiehyeellistä myrkkyhammasta. Ne ovat painautuneet vasten kitalakea ja tulevat esiin vasta, kun käärme aikoo purra.
Pituus: Enintään 2 m Paino: 6-7 kg
Teksasinkalkkarokäärmeen voi kohdata USA:n lounaisosissa sekä Meksikon pohjois- ja keskiosissa.
Aavikot, pensasmaat, preeriat ja vuoriseudut.
Odotettu elinikä on 20 vuotta, tosin harva yksilö elää niin vanhaksi johtuen metsästyksestä ja ihmisen asuinalueen laajenemista.
Teksasinkalkkarokäärme pyydystää pieniä nisäkkäitä, lintuja ja sammakoita. Se syö kerran joka toinen tai kolmas viikko. Käärme pystyy paikantamaan lämminverisen uhrinsa pilkkopimeässä päänsä aistinkuoppien avulla. Kyseessä ovat eläinkunnan lämmölle herkimmät elimet. Myrkkynsä ruiskutettua käärme odottaa uhrin menehtymistä. Myrkky vaikuttaa verenkiertoelimistöön ja kudoksiin. Se myös helpottaa ruoansulatusta.
Delaware-intiaanien tarustossa kerrotaan pikkupojasta, jolla oli lempilelunaan ontosta kurpitsasta ja pähkinöistä valmistettu helistin. Kun uhkaava käärme ryömi pojan telttaan, hän heitti lelunsa sen suuhun puolustautuakseen, ja siitä päivästä lähtien kalistin on varoittanut kalkkarokäärmeen tulosta.
Sakkos
Sakkos (, ) on ortodoksisen kirkon piispan lyhythelmainen jumalanpalveluspuku. Se muistuttaa stikaria. Alkuaan sakkos on ollut Bysantin keisarin hoviin kuuluvien virkamiesten juhla-asu.
Sakkos muistuttaa katolista dalmatikaa.
Ykä Babitzin
Georgij ”Ykä” Babitzin (; s. 27. maaliskuuta 1955 Helsinki) on suomalainen muusikko. Hän on julkaissut yhden soololevyn ja levyttänyt muutamia kappaleita sisaruksiensa kanssa. Ykä on ollut mukana albumeilla "Babitzin'it konsertissa" (1975) sekä "Kirka, Muska, Sammy, Anna ja Ykä Babitzin" (1983).
Hän osallistui Suomen euro­viisu­karsintoihin 1974 kappaleella ”Senhän sanoo järkikin” (duetto yhdessä Muskan kanssa).
Ykä Babitzinin tuotanto on määrältään vähäinen, sillä muutaman levytyksen jälkeen hän päätti tehdä elämänuransa muualla kuin musiikin parissa. Hän perusti keramiikka-alan yrityksen, joka valmistaa keraamisia maatuvia tuhkauurnia, ja toimii alan yrittäjänä edelleen.
Ykän isän Leon (s. 1914 Pietarissa Venäjällä) perhe pakeni bolševikkien marraskuussa 1917 suorittamaa lokakuun vallankaappausta Suomeen. Kirkan äiti Jelizaveta eli Elisabeth (o.s. Zarubina, s. 1917) syntyi Suomen myöhemmin luovuttamassa osassa Karjalaa ja oli osittain juuriltaan saksalainen Reininmaalta. Äidin isä oli ollut komendantti Venäjän laivastossa ja teki itsemurhan, kun bolševikit tulivat hakemaan häntä. Ykän vanhempien suvuissa oli muitakin tsaarin armeijan upseereita. Putkimies Leo ja kotiäiti Elisabeth asuivat lastensa kanssa Helsingin Eirassa näiden ollessa pieniä ja kotikieli oli venäjä. Myöhemmin perhe muutti Helsingin Maunulaan. Babitzinien sisarussarjaan kuuluvat Ykän lisäksi myös musikaaliset Aleksandr (Sammy) (1948–1973), Kirill (Kirka) (1950-2007), Marija (Muska) (s. 1952) ja Anna (s. 1960). Lisäksi perheeseen oli jo aiemmin syntynyt Leo (1946–1948), joka hukkui kaksivuotiaana.
Kauluslisko
Kauluslisko ("Chlamydosaurus kingii") on agamien heimoon kuuluva liskolaji, ja sukunsa ainoa laji, joskin osa tutkijoista uskoo kyseessä olevan kaksi eri lajia. Syynä on kaulusliskon suorastaan epäilyttävän suuri koon ja värityksen vaihtelu. Laji elää 8-12 -vuotiaaksi.
Kaulusliskon paras tuntomerkki on kirkkaan värinen kaulus, joka luo vastakohdan harmaanruskealle ruumiille. Liskon kaulus levittäytyy vain hätätilanteessa.
Eläin on pituudeltaan noin 60–70 cm ja massa 0,5–1 kg.
Kaulusliskon kotiseutua ovat trooppiset metsät ja ruohomaat eteläisessä Papua-Uudessa-Guineassa ja Irian Jayassa Indonesiassa, samoin kuin Australian pohjois- ja koillisosan rannikkoseudut.
Lisääntymisajan koittaessa alkavat koiraiden soidinnäytökset. Liskot levittävät ja sulkevat kauluksensa, ja kilpailevat koiraat taistelevat keskenään kaulus auki häntäänsä ja etujalkojaan huojuttaen ja päätään nyökyttäen. Liskot parittelevat sadeaikana, jolloin ne ovat muutenkin aktiivisimmillaan. Naaras munii marraskuussa aurinkoiselle, paahteiselle paikalle hiekkaiseen maahan. 
Vastakuoriutuneet poikaset ovat pieniä ja herkästi haavoittuvia, mutta niiden on heti tultava toimeen omin päin. Kuivalla kaudella kauluslisko muuttuu vähemmän aktiiviseksi, sillä sen aineenvaihdunta hidastuu.
Aterioidessaan kauluslisko pitää kauluksensa supussa. Enimmän osan ajasta se etsii puista hyönteisiä. Sen on nähty tappavan ja syövän pikkuliskoja ja pieniä nisäkkäitäkin, jotka uskaltautuvat kovin lähelle sitä. Kauluslisko syö myös joukoittain muurahaisia asettumalla muurahaisten polulle tai aivan pesän viereen.
Missouri (joki)
Missouri on Mississippijoen sivujoki ja Yhdysvaltojen pisin joki. Missourin pituus on 3 767 kilometriä. Sen virtaussuunta on luoteesta kaakkoon.
Missourin alkukohta on 1200 metrin korkeudessa Gallatinin piirikunnassa lounaisessa Montanassa Kalliovuorilla, missä sen muodostavat Jefferson-, Madison- ja Gallatinjoet. Jeffersonin sivujoen Red Rock Riverin alkulähde on koko jokijärjestelmän kaukaisin kohta.
Missouri syöksyy Great Fallsin kaupungin kohdalla putoukseen, joka on myös perinteinen purjehduskelpoisuuden ääripiste. Joki kulkee Pohjois- ja Etelä-Dakotan kautta Nebraskan ja Iowan rajajoeksi, virtaa Sioux Cityn ja Omahan kaupunkien ohi, sen jälkeen Kansasin ja Missourin rajaksi, ja Kansas Cityn kaupungin kohdalla se kääntyy kohti Saint Louisia, jonka yläpuolella se yhtyy Mississippiin. Missourijoessa on huomattava savipitoisuus, mikä näkyy Mississippin veden samentumisena yhtymäkohdassa.
Missourin valuma-alue on 1,371 miljoonaa neliökilometriä, josta pieni osa on Kanadan puolella. Joen maksimivirtaama on 25 500 kuutiometriä sekunnissa.
Missourin suurimpia sivujokia ovat Cheyenne, Kansas, Niobrara, Osage, Platte ja Yellowstone etelästä ja lännestä, sekä James ja Milk pohjoisesta.
Ensimmäiset eurooppalaiset joen suulla olivat ranskalaiset tutkimusmatkailijat Jacques Marquette ja Louis Jolliet vuonna 1673, kun he laskeutuivat Mississippiä pitkin. Ensimmäinen tutkimusmatka joen latvoille tehtiin 1804–1805. Jokea pitkin kuljetettiin lähinnä turkiksia. Ensimmäiset höyrylaivat tulivat joelle 1830. Vuonna 1944 joelle alettiin suunnitella patoja ja tulvaesteitä, jotka ovat huomattavasti vähentäneet tulvia. Joen yläjuoksulla on vesivoimalaitoksia.
Soroptimist International
Soroptimist International (SI) on ammatissa toimivien naisten vapaaehtoinen palvelujärjestö, joka toimii paikallisten, kansallisten ja kansainvälisten yhteisöjen kanssa ja pyrkii vaikuttamaan aktiivisesti päätöksentekoon yhteiskunnan kaikilla tasoilla. Järjestö ei ota kantaa puoluepoliittisiin eikä uskonnollisiin kysymyksiin. Järjestöllä on lähes 100.000 jäsentä ja 3.000 klubia 126 maassa. Suomessa järjestöllä on 59 klubia ja 1400 jäsentä. 
Järjestöllä on yleisstatus YK:n talous- ja sosiaalineuvostossa (ECOSOC) ja konsultatiivinen status YK:n teollistamisjärjestössä (UNIDO). Järjestö tunnustetaan useissa YK:n ala- ja erityisjärjestöissä ja sillä on edustajat YK:n New Yorkin, Pariisin, Geneven ja Wienin kansalaisjärjestökomiteoissa (NGO) mm. naisen aseman ja ihmisoikeuksien lautakunnissa. Järjestöllä on edustaja myös Euroopan Neuvostossa. Soroptimist International of Finland ry (Suomen Soroptimistiklubien Unioni) kuuluu yhtenä 62 jäsenjärjestöstä Naisjärjestöjen Keskusliittoon.
Pierre Laclède
Perre Lacléde Liguet oli turkiskauppias ja Amerikan uudisraivaaja. Hän syntyi vuoden 1724 paikkeilla Bedoisissa Ranskassa. Hän eli parisuhteessa miehensä hylkäämän naisen kanssa, mutta katolinen kirkko ei sallinut avioeroa, joten suhde pysyi laillistamattomana. Poikapuoli "Auguste Chouteau" seurasi Laclèdea Amerikkaan. He yhdessä löysivät Mississippin varrelta vuonna 1763 hyvän kauppapaikan, jonka nimesivät St. Louisiksi. Tähän kehittyi myöhemmin Saint Louisin kaupunki, nykyisten Yhdysvaltojen Missourin ja Illinoisin osavaltioiden rajalle. Laclede kuoli köyhtyneenä ja sairaana laivalla Mississippijoella lähellä Arkansasia vuonna 1778.
Saint Louisin "Laclede Avenue", "Laclede County"n piirikunta ja "Laclede Landing", jossa on turismia ja viihdettä, ovat saaneet nimensä Perre Laclèden mukaan.
The Platters
The Platters on vuonna 1953 Los Angelesissa perustettu yhdysvaltalainen lauluyhtye. Yhtyeen perustaja oli aiemmin The Ink Spots -yhtyeessä laulanut Buck Ram, josta tuli nyt The Plattersin tuottaja, manageri, säveltäjä ja sovittaja. Yhtye teki kuusi singleä King-levymerkille ennen Mercury Recordsille tehtyjä menestyslevyjä. Yhtyeellä on ollut viisi Yhdysvaltain levylistan ykköslevytystä: "The Great Pretender" (1955), "My Prayer" (1956), "He's Mine" (1957), "Twilight Time" (1958) ja "Smoke Gets in Your Eyes" (1958). Singlemenestysten lisäksi yhtyeellä oli viisi Top 20 -listalle päässyttä LP-levyä. Se vieraili myös Euroopassa ja esimerkiksi kappaleesta "Twilight Time" on tehty eräänlainen varhainen musiikkivideo Roomassa. Lisäksi "Smoke Gets in Your Eyes" on äänitetty Pariisissa. Yhtye on nähty myös useissa elokuvissa ja se on valittu Rock and Roll Hall of Fameen.
Viimeinen yhtyeen nimen käyttöön oikeutettu alkuperäisjäsen Herb Reed kuoli 4. kesäkuuta 2012 Bostonissa. Hän esiintyi aina vuoteen 2012 saakka.
1950-luvun menestyslevyjen aikaan yhtyeessä lauloivat Reedin lisäksi ensimmäinen tenori Tony Williams, toinen tenori David Lynch, baritoni Paul Robi sekä sopraano Zola Taylor. Williams erosi vuonna 1961 ja hänen tilalleen tuli Sonny Turner. Samalla yhtyeen suosio alkoi hiipua. Vuonna 1966 Taylorin tilalle naislaulajaksi tuli Sandra Dawn ja Robin tilalle tuli Nater Nelson. Myöhemmissä kokoonpanoissa ovat laulaneet ainakin Sherman Jones, Harold Howard, Gene Williams, Lita Fonza ja ykköstenori Monroe Powell.
Naisjärjestöjen Keskusliitto
Naisjärjestöjen Keskusliitto (entinen Suomen Naisten Kansallisliitto) on vuonna 1911 perustettu naisjärjestöjen kattojärjestö ja yhteistyöfoorumi. Siihen kuuluu 58 suomalaista naisjärjestöä, joissa on yhteensä yli 400 000 jäsentä. Liiton toimintaa rahoittavat opetus- ja kulttuuriministeriö, yksityiset säätiöt ja rahastot sekä jäsenjärjestöt. Naisjärjestöjen Keskusliitto perustettiin alun perin International Council of Womenin Suomen osastoksi, ja kansainvälinen yhteistyö on ollut olennainen osa sen toimintaa.
Liiton tehtävänä on naisten oikeuksien ja aseman, sukupuolten välisen tasa-arvon ja tyttöjen ja naisten ihmisoikeuksien edistäminen yhdessä jäsenjärjestöjen kanssa. Keskeisimpiä ajankohtaisia haasteita ovat perhevapaakustannusten jakaminen, työn ja perheen yhteensovittaminen, naisiin kohdistuvan väkivallan ehkäiseminen sekä tasa-arvoinen päätöksenteko ja julkinen hallinto.
Liiton tavoite on edistää ihmisoikeuksien toteutumista ja tasa-arvoa. Se pyrkii saamaan entistä enemmän naisia päätöksentekijöiksi ja antamaan naisille mahdollisuuden osallistumiseen ja omiin valintoihin elämäntilanteensa mukaan. Liitto koordinoi ja tukee jäsenjärjestöjensä toimintaa ja huoltaa jatkuvasti kasvavaa naisjärjestöjen verkostoa. Liitto on puoluepoliittisesti sitoutumaton ja kaksikielinen.
Liiton puheenjohtaja on kansanedustaja Eva Biaudet, ja pääsihteerinä toimii Terhi Heinilä.
Liitto myöntää Aleksandra-palkinnon (ensimmäisen puheenjohtajan, Alexandra Gripenbergin, mukaan) huomattavasta työstä tasa-arvon edistämiseksi.
Siamese Dream
Siamese Dream on vaihtoehtorokkia esittävän yhtyeen The Smashing Pumpkinsin toinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1993. Albumilla yhtye löi itsensä läpi musiikin valtavirrassa. Albumin sessioissa nauhoitettiin monia kappaleita, joita ei otettu albumille, mutta ne julkaistiin myöhemmin kokoelmalla "Piscies Iscariot". Albumi sisältää tunnetut kappaleet "Cherub Rock", "Disarm" ja "Today".Kaikki kappaleet ovat Billy Corganin käsialaa lukuun ottamatta "Somaa" ja "Mayonaisea", jotka Corgan kirjoitti yhteistyössä yhtyeen kitaristin, James Ihan, kanssa.
Harrisburg
Harrisburg on Pennsylvanian osavaltion pääkaupunki (vuodesta 1812) Yhdysvalloissa. Kaupungissa asuu noin 49 000 asukasta. Harrisburg on Dauphinin piirikunnan keskus ja se sijaitsee Susquehannajoen varrella 169 kilometriä Philadelphiasta luoteeseen.
Vuonna 1979 Three Mile Islandin saaren ydinvoimalaitoksessa lähellä Harrisburgia sattui ydinonnettomuus, joka oli tapahtuessaan maailman vakavin ydinvoimalaonnettomuus.
Harrisburgin koordinaatit ovat 40°16'11" pohjoista leveyttä ja 76°52'32" läntistä pituutta.
Kaupungin pinta-ala on 29,6 km², josta maa-aluetta on 21,0 km² ja vesialuetta 8,6 km².
Vuoden 2010 virallisen väestönlaskennan mukaan Harrisburgissa asui 49 528 asukasta. Kaupungin väkiluku on ollut laskussa 1950-luvun jälkeen. Vuoden 1950 väestönlaskennan mukaan kaupungissa asui 89 544 ihmistä, 1960 79 697, vuonna 1970 68 061 ja 1980 enää 53 264, yli 35 000 ihmistä vähemmän kuin 30 vuotta aiemmin. Seuraavina vuosikymmeninä väkiluvun lasku on tasaantunut.
Vuoden 2000 väestönlaskennan mukaan Harrisburgissa on 20 561 kotitaloutta ja 10 917 perhettä. Väestötiheys on 2330,4/km². Etnisen jakauman mukaan enemmistö kaupungin asukkaista on afrikkalaistaustaisia (54,83 %). 31,72% asukkaista on kaukaasialaisia, 2,83 % aasialaisia, 0,37 % alkuperäisamerikkalaisia, 0,07 % Tyynen valtameren saarelaisia, 6,54 % muihin etnisiin ryhmiin kuuluvia ja 3,64 % kahteen tai useampaan ryhmään kuuluvia. 11,64 % asukkaista on hispaano- tai latinotausta.
Harrisburgin kansainvälinen lentoasema on 1,3 miljoonalla vuosittaisella matkustajalla osavaltion kolmanneksi vilkkain.
Evenkit
Evenkit eli tunguusit ovat Siperiassa ja Kaukoidässä elävä paimentolaiskansa. Heitä asuu Venäjällä, Kiinassa ja Mongoliassa. Venäjällä evenkejä oli vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 35 527 ja Kiinassa heitä oli vuonna 2000 yhteensä 30 505.
Evenkien on arveltu polveutuvan Hingganvuorien aluetta 400-luvulta 900-luvulle asuttaneista shiweistä, mutta varmuutta tästä ei ole. 1600-luvulle mennessä Lena- ja Jeniseijokien alueilla asuneet evenkit omaksuivat poronhoidon elinkeinonaan. Nykyisin Kiinan puolella asuvat soloonit ja Venäjän Taka-Baikalian alueen hamniganit omaksuivat sen sijaan hevostenhoidon. Soloonit elivät läheisissä yhteyksissä daguureihin ja hamniganit maksoivat veroja halhamongoleille.
1600-luvun aikana venäläiset kasakat ja kiinalaiset mantšut alistivat hamniganit ja soloonit. 1700-luvun aikana Kiinan puolella Qing-dynastia siirsi solooneja daguurien mukana sotilaina Sisä-Mongoliaan ja Xinjiangin alueelle. Qing-dynastian armeijassa eräät soloonit saavuttivat merkittäviä virkoja ja esimerkiksi soloonikenraalit Oboshi ja Hailancha johtivat sittemmin kiinalaisjoukkoja esimerkiksi Xinjiangissa ja Nepalissa. Taka-Baikalian hamniganit joutuivat sen sijaan kasakoiden vallan alle ja osa heistä myös liittyi kasakkajoukkoihin. Hamniganipäällikkö Gantimur, joka tunnettiin sittemmin nimellä Peter Gantimurov, aiheutti diplomaattista närää Venäjän ja Kiinan välillä pakenemalla ensin Kiinan puolelle ja palaamalla sittemmin takaisin Venäjän puolelle vuonna 1667.
Sittemmin kommunistinen hallintokoneisto sekä Venäjällä että Kiinassa perusti evenkeille omia autonomisia alueitaan. Venäjällä perustettiin Evenkian paikallinen itsehallintoalue, mutta sen alueella asuu vain pieni osa kaikista laajaa aluetta harvaan asuttavista evenkeistä. Kiinan Sisä-Mongoliassa evenkeillä on autonominen "qi"-alue, jonka väestöstä kiinalaisten muuttajien takia he muodostavat kuitenkin vain pienen osan.
Triplane Turmoil
Triplane Turmoil on suomalaisen Dodekaedron Softwaren kehittämä arcade-lentelypeli, jonka se julkaisi vuonna 1996 sharewarena PC:lle. Nykyään peliä jaellaan ilmaiseksi.
Pelissä lennetään ensimmäisen maailmansodan aikaisilla kolmitasoilla, tuhotaan vihollisen lentokoneita konekiväärillä ja maakohteita pommeilla. Peliä voi pelata yksin- tai moninpelinä. Maaksi voi valita Saksan, Ison-Britannian, Suomen tai Japanin. Lentokoneen ominaisuudet vaihtelevat valitun maan mukaan. Pelin esikuvana on vanha PC-peli "Sopwith".
Pelille julkaistiin jatko-osa "Triplane Turmoil 2" 23. syyskuuta 2006.
A. Aallon Rytmiorkesteri
A.Aalto (ennen A. Aallon rytmiorkesteri) on vuonna 1989 perustettu ylöjärveläinen iskelmämusiikkiyhtye. Sen viisi ensimmäistä albumia on myynyt kultalevyyn oikeuttavan määrän.
Yhtye julkaisi ensimmäisen omakustannesinglensä vuonna 1989, Pisara vain. Vuonna 1991 orkesteri oli MTV:n Tulisuudelma-tanssiorkesterikilpailun finaalissa, josta saivat palkkioksi levytyssopimuksen MTV-Musiikin kanssa. Vuoden 1992 Syksyn sävelessä yhtye oli kolmas. Vuonna 1998 A. Aallon Rytmiorkesteri toimi MTV3-kanavan "Iskelmäprinssi"-ohjelman vakio-orkesterina.
Yhtyeen kappaleista suurin osa Jouko Maijalan säveltämiä ja sanoituksista päävastuu on ollut Kari Saviolla. Lisäksi kappaleita on ollut kirjoittamassa mm. Kari Heiskari, Vesa Järvensivu, Tuomas Kesälä ja Markus Karppinen.
Luminositeetti
Luminositeetti eli säteilyteho tarkoittaa tähtitieteessä tähden säteilemää energiamäärää aikayksikköä kohti.
Tähti voi säteillä esimerkiksi 10 kertaa niin paljon energiaa kuin Aurinko, joka säteilee 3,9×10 W.
Auringon säteilytehoa merkitään L tai L. Visuaalisessa alueessa tähti säteilee myös tietyn energiamäärän, joka mitataan aurinkoina. On varsin tavallista sekoittaa toisiinsa tähden säteilemä energiamäärä ja tähden säteilemä näkyvä valo eli kokonaisluminositeetti sekä kirkkaus aurinkoina eli visuaalinen luminositeetti. Molemmista käytetään nimitystä luminositeetti.
Luminositeettia voidaan kuvata SI-järjestelmän watteina tai cgs-yksikköinä ergeinä/sekunti.
Kappaleen todellinen säteilymäärä eli kaikki aallonpituudet sisältävä luminositeetti on bolometrinen luminositeetti L. Sen sijaan visuaalinen luminositeetti L ilmaisee vain luminositeetin silmälle näkyvän osan.
Auringolla bolometrinen ja visuaalinen luminositeetti ovat samoja (L=L=L) jos ne ilmoitetaan Aurinkoina mutta ei esimerkiksi Siriukselle.
Luminositettia voidaan merkitä myös aurinkoina logaritmisesti, esimerkiksi jos tähden luminositetti on 1000, sen log L/L on +3.0.
Tähden säteilemä energiamäärä riippuu tähden säteestä R ja lämpötilasta T kaavan
formula_1
mukaan, missä lämpötila T ilmaistaan kelvineinä [K] ja säde R metreinä [m]. Samoin , kun Ls on Auringon luminositeetti ja Ts Auringon pintalämpötila.
formula_2.
Näin mielivaltaisen tähden (bolometrinen) luminositeetti on RT kertaa suurempi kuin Auringon.
Jos tähden absoluuttinen bolometrinen magnitudi M on -10 , tähden luminositeetti on 10 Ls. Bolometrinen magnitudi mittaa tähden säteilemää energiamäärää, normaali magnitudi esimerkiksi tähden säteilyä keltaisessa eli visuaalisessa alueessa.
Tähden luminositeetti riippuu pääsarjan tähdelle massasta seuraavalla tavoin. M = tähden massa, Ms Auringon massa, Ls Auringon kirkkaus, L luminositeetti.
formula_3
Liikkeenhallinta
Liikkeenhallinta on elokuvateollisuudessa käytetty tehostekuvausmenetelmä. Sillä voitiin osin korvata aiemmin käytetty stop motion -tekniikka. Menetelmää käytettiin ensimmäisen kerran George Lucasin "Tähtien sota" -elokuvassa.
Liikkeenhallinnassa kohde, esimerkiksi lentokone tai avaruusalus tms. on paikallaan. Mahdollisesti siinä on joitain liikkuvia osia, ja sitä voidaan kääntää pituusakselinsa mukaisesti ("Tähtien sota" -elokuvissa esimerkiksi X-siipinen hävittäjä).
Kohdetta kuvataan tietokoneohjatulla kameralla ”blue screeniä” vasten. Myöhemmässä vaiheessa sininen tausta vaihdetaan elokuvassa käytettävään taustaan.
Nykyään liikkeenhallinta on menettänyt merkityksensä. Tietokoneiden laskentatehon kasvettua tehosteiden tekeminen CGI-animaatioina on helpompaa, nopeampaa ja halvempaa kuin pienoismallien kanssa toimiminen.
Iloinen leski
Iloinen leski () on Franz Lehárin suosittu operetti vuodelta 1905. Se on Johann Straussin "Lepakon" ohella useimmin nykyään esitettävä operetti. Tunnettuja kohtia Iloisesta leskestä ovat "Vilja"-laulu sekä "Iloisen lesken valssi".
Hanna Glawari on periynyt mieheltään 20 miljoonaa frangia ja Paroni Zeta on saanut ohjeet, ettei perijätärtä saa päästää lähtemään köyhyyskurimuksessa taistelevasta valtakunnasta. Balkanilaisen kuningaskunnan Pontevedron Pariisin-suurlähetystössä Zeta kehittelee suunnitelman Glawarin naitattamisesta nuorelle pontevedrolaiselle poikamiehelle, Kreivi Danilolle. Paroni lähettää apurinsa hakemaan kreiviä. Zetan vaimo Valencienne flirttailee hiukan Camillen, ranskalaisen aristokraatin kanssa, mutta torjuu lopulta tämän lähentelyt (Camille kirjoittaa hänelle viuhkaan: "Rakastan sinua"). Käy ilmi, että Hanna ja Danilo ovat ex-rakastavaisia, mutta kreivi ei ole kiinnostunut. Hän toteaa, että rakkaudentunnustus asettaisi hänet samalla viivalle kaikkien ranskalaisten kanssa, jotka juoksevat perijättären rahojen perässä. Tanssisalissa Hannan on löydettävä itselleen tanssipartneri ja hän valitsee ainoan henkilön, joka tuntuu vähät välittävän hänen läsnäolostaan, Danilon. Kreivi koettaa isänmaalleen uskollisena etsiä Hannalle sopivaa pontevedrolaista aviomiestä.
Seuraavana päivänä Hanna pitää juhlat, jotka käynnistyvät pontevedrolaisella tanssilla ja laululla. Hanna laulaa kuulun "Vilja-liedin" joka kertoo lumoavasta metsänhengettärestä. Zeta pelkää Camillen olevan uhka suunnitelmilleen ja kuultuan hänen olevan tekemisissä naimisissa olevan naisen kanssa, määrää Danilon etsimään hänet. Hän antaa kreiville saman viuhkan mihin Camille on kirjoittanut rakkaudentunnustuksensa. Danilo on kuitenkin huolimaton viuhkan kanssa ja sen löytävä Hanna luulee Danilon jättäneen sen varta vasten hänen löydettäväkseen. Camille tapaa Valenciennen paviljongissa kun Zeta katsoo avaimenreiästä ja tunnistaa oman vaimonsa. Hanna ja Valencienne kuitenkin vaihtavat keskenään paikkojaan ennen paronin kohtaamistaan, joka hämää hänet. Hanna julkistaa kihlauksensa Camilleen. Zeta on suunniltaan isänmaan köyhtyessä ja Danilo, joka ei pysty peittämään suruaan, poistuu myrskyn merkkinä ja pakenee suosikkipaikkaansa Maxim'siin. Hanna tajuaa rakastavansa häntä.
Danilo johdatellaan silmät sidottuina juhliin, joissa Valencienne viihdyttää yleisöä. Hän pyytää Hannaa jättämään Camillen isänmaan tähden ja Hanna suostuu, miehen suureksi riemuksi. Zeta vannoo eroavansa vaimostaan, luullen viestin viuhkassa olevan hänen kirjoittamansa, ja aikoo sen sijaan itse naida lesken. Hanna kuitenkin kertoo hänelle, että hän menettää omaisuutensa mikäli menee uudelleen naimisiin. Tämän kuullessaan Danilo julistaa rakkautensa Hannalle, joka kuitenkin muistuttaa häntäkin että omaisuudesta tulee hänen miehensä omaisuutta, jos hän menee naimisiin. Valencienne ottaa esiin viuhkan ja lukee ääneen sen, mitä alun perin vastasi Camillen tunnusteluihin: "Olen hyvin kunniallinen vaimo." - ja kaikki loppuu hyvin.
Taivaanpallo
Taivaanpallo on kuviteltu pallopinta, jonka keskipisteessä katsoja on ja jolla taivaankappaleet näyttävät sijaitsevan.
Taivaanpallo on viimeistään 2500 vuotta sitten kehitetty ajatus pallosta, joka ympäröi maapalloa. Ihmiset ymmärsivät jo antiikin aikoina, että maapallo on pallomainen, ja he hahmottivat tähdet taivaanpallon reikinä tai jollain muulla tavalla taivaanpalloon liittyvinä valoina. Taivaanpalloa ei ole todellisuudessa olemassa, sillä tähdet ovat kaukaisuudessa eri etäisyyksillä sijaitsevia kaasupalloja. Taivaanpallon näennäinen pyörimisliike Maan ympäri taas johtuu Maan omasta pyörimisestä. Taivaanpallo on kuitenkin edelleen käyttökelpoinen käsite, ja ajatus pyörivästä taivaanpallosta helpottaa tähtitaivaan tarkkailua.
Taivaanpallo pyörähtää kerran akselinsa ympäri vajaassa vuorokaudessa, tarkemmin noin 23 tunnissa 56 minuutissa ja 4 sekunnissa eli yhdessä tähtivuorokaudessa. Taivaanpallon pyöriminen tuo esiin eri tähtikuvioita, sekä esimerkiksi Auringon ja Kuun. Maan kierto Auringon ympäri muuttaa meidän näkökulmaamme taivaanpalloon, sillä Maan akseli on 23,5 astetta kallellaan. Tällöin eri tähtikuviot näkyvät samaan vuorokaudenaikaan. Tähdet kulkevat kaarimaisia tai ympyrämäisiä ratoja näkyvällä taivaanpallolla.
Taivaanpallon kohteet ilmoitetaan leveysastetta vastaavana deklinaationa δ ja pituusastetta vastaavana rektaskensiona α. Taivaanpallon kohteen suunta määritellään tuntikulmana. Jokin taivaankappale, esimerkiksi Aurinko, Kuu, planeetta tai tähti on tietyllä korkeudella ja tietyssä suunnassa, eli kappaleella on kulmakorkeus ja atsimuutti.
Maan pyörimisakseli osoittaa taivaanpallon pohjoiseen ja eteläiseen taivaannapaan, joiden näennäiseen suuntaan Maan pyöriminen ei vaikuta. Navoilta katsottuna taivaannavat ovat suoraan yläpuolella ja päiväntasaajalla aivan horisontissa. Taivaannavan korkeus riippuu leveysasteesta. Jos ollaan leveysasteella 60, pohjoinen taivaannapa on samoin 60 asteen korkeudella. Tällä korkeudella on suunnilleen Pohjantähti.
Pohjoisnavalla nähdään vain taivaanpallon pohjoispuoliskon tähdet ja etelänavalla eteläpuoliskon tähdet. Päiväntasaajalla vuoden aikana voidaan nähdä koko taivaanpallo.
Taivaanrannan yläpuolella näkyvää osaa taivaanpallosta kutsutaan taivaankanneksi. Taivaanpallon havaitsijan pään päällä oleva kohta on taivaanlaki eli zeniitti ja jalkojen alla oleva, "maan sisässä" oleva suunta nadiiri.
Franz Lehár
Franz Lehár (30. huhtikuuta 1870 Komárom, Itävalta-Unkari – 24. lokakuuta 1948 Bad Ischl, Itävalta) oli itävaltalais-unkarilainen säveltäjä, joka on erityisen tunnettu opereteistaan, etenkin "Die Lustige Witwe", (Iloinen leski). Muista teoksista muistetaan valssi "Kultaa ja hopeaa" ("Gold und Silber"). Vuodesta 1899 lähtien hän asui Wienissä.
Galaktinen koordinaatisto
Galaktinen koordinaatisto on taivaanpallon koordinaatisto, jossa käytetään pituusasteena galaktista longitudia ja leveysasteena galaktista latitudia. 0-latitudi eli galaktinen päiväntasaaja seurailee Linnunradan vyön keskiosaa. Galaktinen longitudi 0 on Linnunradan keskuksen suunnassa Jousimiehen tähtikuviossa ja galaktinen pohjoisnapa Bereniken hiusten tähtikuviossa.
Galaktinen koordinaatisto ei ole koordinaatisto, joka ilmoittaisi Auringon paikan Linnunradan kiekossa katsottuna Linnunradan keskustasta. Tätä koordinaatistoa käytetään joissain Linnunradan suurimittakaavan rakennetta kuvaavissa kaavioissa. Aurinko sijaitsee noin 26 000 valovuoden eli 8 kiloparsekin päässä Linnunradan keskustasta ja noin 111–115 valovuotta Linnunradan tason yläpuolella.
Kun Linnunradan keskustan suunta oli saatu määritetyksi suhteellisen tarkasti radiohavaintojen perusteella niin IAU viimeisteli vuonna 1959 galaktisen koordinaattijärjestelmän nykyisen määritelmän.
Ammattikorkeakoulututkinto
Ammattikorkeakoulututkinto on käytännönläheinen ja ammattiin suuntaava korkeakoulututkinto, joka valmistaa erilaisiin asiantuntija-, suunnittelu-, kehittämis- ja esimiestehtäviin. Ammattikorkeakoulututkinnot on kirjattu lainsäädäntöön korkeakoulututkintoina ja ne antavat pätevyyden hakea sellaisia kuntien ja valtion virkoja sekä julkisia tehtäviä, joihin on säädetty pätevyysvaatimukseksi korkeakoulututkinto, alempi korkeakoulututkinto tai ammattikorkeakoulututkinto. Ammattikorkeakoulututkintoja ei korkeakoulututkinnon asemastaan huolimatta lueta akateemisiksi eli yliopistotutkinnoiksi. Yliopistojen maisteriohjelmiin haettaessa ammattikorkeakoulututkintoa ei usein kelpuuteta sellaisenaan korvaamaan suoritettua alempaa korkeakoulututkintoa, vaan hakijalta vaaditaan myös siltaopintoja.
Ammattikorkeakoulututkinnon laajuus on koulutusohjelmasta riippuen 210, 240 tai 270 opintopistettä. Kokopäiväisesti opiskellen opiskeluaika on 3,5–4,5 vuotta. Saman alan aikaisemmat opinnot tai työkokemus voivat lyhentää opiskeluaikaa. Tutkinto muodostuu perusopinnoista, ammattiopinnoista, vapaasti valittavista opinnoista, työharjoittelusta sekä opinnäytetyöstä. Opinnot ovat tyypillisesti yliopisto-opintoja käytännönläheisempiä ja sisältävät enemmän pakollisia työharjoitteluosuuksia.
Ammattikorkeakoulututkinnon voi suorittaa seuraavilla koulutusaloilla:
Egil Danielsen
Egil Danielsen (s. 9. marraskuuta 1933 Hamar, Norja) on norjalainen entinen keihäänheittäjä. Varttuneemmalla iällä Danielsen on osallistunut politiikkaan Norjan eläkeläisten puolueen ("Pensjonistpartiet") ehdokkaana.
Danielsen vietti lapsuutensa köyhissä oloissa orpokodissa. Vuoden 1956 Melbournen olympialaisissa Danielsen heitti silloisen uuden maailmanennätyksen 85,71 ja voitti olympiakultaa. 1958 EM-kilpailuissa Danielsen sijoittui toiseksi. Norjan mestaruuden hän voitti keihäänheitossa viisi kertaa peräkkäin vuosina 1953–1957.
Anateema
Anateema (), katolisessa kirkossa aikaisemmin myös panna, merkitsee syrjäänasettamista tai erottamista. Anateemasta käytetään usein myös nimitystä kirkonkirous. Anateemalla tarkoitetaan kristinuskossa oppituomiota, jossa jokin käsitys kristillisestä opista julistetaan vääräksi eli harhaoppiseksi ("heresia"). Esimerkiksi Nikaian ensimmäisessä kirkolliskokouksessa annettiin Areiosta vastaan kohdistettu anateema. Anateema on edelleen voimassa ja se toistetaan jokaisessa ortodoksisessa piispanvalassa.
Alun perin kristillisessä kirkossa ei eroteltu ekskommunikaatiota ja anateemaa, ja ekumeenisten kirkolliskokousten uskonoppia käsitelleiden kaanonien mukaan jokainen, joka opetti tuomittavalla tavalla, piti asettaa anateemaan eli erottaa kristittyjen yhteydestä.
Anateema on ortodoksisessa kirkossa kirkollisen kurinpidon äärimmäinen muoto. Anateemassa yksilö erotetaan yhteisöstä kokonaan tai tietyksi ajaksi. Anateema kohdistuu pääasiassa harhaoppisiin ja sen käyttöä perustellaan kanoneilla. Anateemaan asettaminen on nykyaikana harvinaista. Kirkko ei anateemassa tuomitse ihmistä vaan hänen mielipiteensä. Hänellä on mahdollisuus luopua harhaopista, tunnustaa virheensä ja palata kirkon yhteyteen. Anateemaa lievempi kirkollinen rangaistus on määräajaksi määrätty ekskommunikaatio, ehtoollisyhteydestä erottaminen.
Katolisessa kirkossa anateemaa on kutsuttu myös pannaksi (). Ekskommunikaation ja anateeman käsitteet eriytyivät pikkuhiljaa. Paavi Gregorius IX:n kaudella 1300-luvulla anateeman merkitykseksi vakiintui suuri ekskommunikaatio, joka toimeenpantiin juhlallisessa paavillisessa toimituksessa. Toimitukseen kuului muun muassa kellojen soittamista, kirjan sulkeminen ja kynttilöiden sammutus merkiksi siitä, että korkein kirkollinen oikeus oli tehnyt päätöksen eikä käsittelisi asiaa uudelleen ennen kohteen katumista. Katolisuudessa pannaan julistaminen poistettiin uuden kanonisen lain myötä vuonna 1983.
Paavi on historian saatossa käyttänyt oikeuttaan kirkonkirouksen langettamiseen useasti. Pannaan on joutunut muun muassa Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Henrik IV vuonna 1076.
Valtakunnanpanna oli keskiajalla käytössä ollut hallitsijan antama julistus. Koska hallitsija oli oikean uskon ylin suojelija, hän julisti harhauskoisen henkilön menettämään yhteiskunnalliset oikeutensa. Valtakunnanpanna julistettiin esimerkiksi Martti Lutheria vastaan Wormsin valtiopäivillä 1521.
"Pannahinen" on kirkon pannaan joutunut henkilö. Suomessa muun muassa verokapinaan osallistuneet talonpojat joutuivat pannahiksi eli heidät laitettiin pannaan. Pannahinen on myös voimasana ja haukkumanimi.
Muista uskonnollisista liikkeistä ainakin Jehovan todistajat käyttävät jossain määrin anateemaa vastaavaa erottamismenettelyä. Jehovan todistajat pidättäytyvät yleensä täysin kanssakäymisestä liikkeestä erotetun tai siitä itse eronneen kanssa, ja menettelyn takia uskonnollinen kanssakäyminen on minimaalista perhe-elämässä ja sukulaissuhteissa.
Andreas Thorkildsen
Andreas Thorkildsen (s. 1. huhtikuuta 1982 Kristiansand, Norja) on uransa lopettanut norjalainen keihäänheittäjä, kaksinkertainen olympiavoittaja, maailmanmestari ja kaksinkertainen euroopanmestari.
Thorkildsen voitti monien yllätykseksi olympiakultaa omalla ennätyksellään 86,50 Ateenassa vuonna 2004 ja vakiinnutti sen jälkeen paikkansa keihäsmaailman huipulla. 2005 MM-kisoissa Helsingissä Thorkildsen sai hopeaa tuloksella 86,18. Saman vuoden syyskuussa Monacossa hän heitti silloisen henkilökohtaisen ennätyksensä 89,60, joka oli samalla myös Norjan ennätys.
Toukokuussa 2006 Dohassa Qatarissa Thorkildsen paransi ennätystään heitettyään ensimmäisen kerran urallaan yli 90 metriä tuloksen ollessa 90,13. Tulos oli samalla uusi Norjan ennätys. Nykyisen keihäsmallin tilastoissa hän oli kymmenes 90 metrin ylittäjä. Thorkildsen jatkoi hyviä heittojaan kesäkuussa Kultaisen liigan ensimmäisessä osakilpailussa Oslossa voittamalla kilpailun ja parantamalla jälleen omaa ja Norjan ennätystään tulokseen 91,59. Kaikkien aikojen tilastossa hän kohosi kuudennelle sijalle. Saman vuoden elokuussa hän voitti kultamitalin Göteborgin EM-kisoissa tuloksella 88,78.
Thorkildsen voitti MM-kisoista 2007 hopeaa heitettyään tuloksen 88,61. 2008 Pekingin olympialaisissa Thorkildsen uusi olympiavoittonsa ylivoimaisella esityksellä. Hän heitti kilpailussa uuden olympiaennätyksen 90,57. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän voitti maailmanmestaruuden tuloksella 89,59. Hän voitti toistamiseen Euroopan-mestaruuden Barcelonassa 2010 tuloksella 88,37. Hän sai hopeaa Daegun MM-kilpailussa 2011 tuloksella 84,78. Helsingin EM-kilpailuissa 2012 hän sijoittui neljänneksi tuloksella 81,55. Lontoon olympialaisissa 2012 Thorkildsen jäi kuudenneksi heitettyään 82,63.
Thorkildsen voitti n ja sekä sijoittui toiseksi , , ja . Ateenan maailmancupissa 2006 hän voitti keihäskilpailun tuloksella 87,17. Santiago de Chilen junioreiden MM-kilpailuissa 2000 ja Grosseton junioreiden EM-kilpailuissa 2001 hän sai hopeaa.
Thorkildsen heitti vuonna 2001 alle 20-vuotiaiden maailmanennätyksen 83,87 m. Ennätyksen rikkoi vuonna 2011 latvialainen Zigismunds Sirmais, joka heitti 84,47 m. Thorkildsenin entinen avopuoliso on 2006 junioreiden MM-kilpailuissa sadan metrin aitajuoksussa hopeaa voittanut Christina Vukicevic. He olivat yhdessä kuuden vuoden ajan, kunnes erosivat vuonna 2011.
Thorkildsen ilmoitti uransa lopettamisesta toukokuussa 2016.
Esileikki
Esileikki on hyväilyä, jonka tarkoituksena on valmistaa tulevaan yhdyntään. Esileikin jatkuessa kohti yhdyntää se yleensä tulee koko ajan intensiivisemmäksi ja yhä fyysisemmäksi.
Hyväilyä voi harrastaa myös ilman aietta yhdynnästä. Tällöin siitä käytetään nimitystä "petting" (engl. hyväily).
Esileikin tarkka määrittely on vaikeaa, sillä se mitä joku toinen pitää esileikkinä ei sitä toiselle välttämättä ole. Sitä ovat esimerkiksi suuteleminen, sukupuolielinten hiveleminen, sukupuolielinten nuoleminen ja muut erityistä ja seksuaalista mielihyvää tuottavat toiminnat. Esileikin muodot ja mieltymykset määräytyvät pitkälti yksilön ja ympäröivän kulttuurin mallien mukaan.
Esileikistä johtuvan kiihottumisen seurauksena miehen sukupuolielimissä oleva paisuvaiskudos pumppautuu täyteen verta aiheuttaen erektion. Naisen emättimen seinämät kostuvat mahdollistaen miehen siittimen työntymisen emättimeen helpommin.
Prekessio
Prekessio (myös presessio) tarkoittaa pyörimisakselin kiertymistä. Prekessoiva kappale pyörii oman akselinsa ympäri ja lisäksi akselin suunta muuttuu siten, että kaltevuuskulma pysyy vakiona mutta kaltevuussuunta kiertyy. Jos pyörivän hyrrän akseli ei ole tarkkaan pystysuorassa, se tekee prekessioliikettä.
Tähtitieteessä prekessiolla tarkoitetaan Maan tai muun taivaankappaleen akselin kaltevuussuunnan muuttumista pitkän ajan kuluessa. Sen vuoksi Maan akseli ei aina osoita samaan kohtaan taivaanpallolla eli taivaannavat liikkuvat suhteessa tähtiin.
Lumon Areena
Lumon Areena on Kouvolaan vuonna 1982 valmistunut jäähalli. Se on jääkiekon SM-liigassa pelaavan KooKoon kotihalli. Hallia uudistettiin kesällä 2015, jonka jälkeen sen katsomokapasiteetiksi tuli 6400. Kesän 2016 kioskiremonttien johdosta kapasiteetti putosi 6200 katsojaan Halli on nyt suomen 8. suurin. Jäähallin virallinen yleisöennätys on vuodelta 1985 I-divisioonan ottelusta KooKoo-SaiPa, jota seurasi 5350 katsojaa. Lumon Areena pitää myös hallussaan Mestiksen yleisöennätystä, kun KooKoon ja Jukurien kauden 2013-2014 välistä 5. loppuottelua oli seuraamassa 5194 katsojaa.
Jäähallissa on muun muassa juoksusuora, pituushyppypaikka, juoksurata katsomoiden yläpuolella sekä B-katsomon alla oleva harjoitusjää. Jäähallissa voidaan myös järjestää konsertteja ja musiikkitapahtumia, joista merkittävin on vapputapahtuma Vappugospel. Jäähallin kunnostus valmistui vuonna 2006, jolloin rakennettiin C-katsomon yläpuolella oleva ravintolataso. Kouvolan jäähallin nimi vaihtui Lumon Areenaksi kun KooKoo ja Lumon solmivat yhteistyösopimuksen. Lumon Areenalla on pelattu myös yksittäinen EHT ottelu vuonna 2016, jossa vastakkain asettuivat Suomen ja Tšekin maajoukkueet. Ottelu päättyi Suomen 4-1 voittoon.