20.9.2023.
LV
Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
L 231/3
(11)
Vairākas dalībvalstis iesniedza vērienīgus nacionālos enerģētikas un klimata plānus, kurus Komisija bija novērtējusi kā “pietiekamus” un kuri ietvēra pasākumus, kas ļauj minētajām dalībvalstīm veicināt kopīgo energoefektivitātes mērķrādītāju sasniegšanu ar koeficientu, kas pārsniedz Savienības vidējo rādītāju.
Turklāt vairākas dalībvalstis pēdējos gados ir dokumentējušas “agrīnus centienus” panākt enerģijas ietaupījumu, proti, enerģijas ietaupījumu virs Savienības vidējām trajektorijām.
Abi gadījumi ir ievērojami centieni, kas būtu jāatzīst un jāiekļauj Savienības turpmākās modelēšanas prognozēs un kas var kalpot kā labs piemērs tam, kā visas dalībvalstis var strādāt pie sava energoefektivitātes potenciāla, lai sniegtu ievērojamus ieguvumus savai ekonomikai un sabiedrībai.
(12)
Dažos gadījumos pieņēmumi, ko Komisija izmantoja savā 2020. gada ES atsauces scenārijā, un pieņēmumi, ko izmantojušas dažas dalībvalstis saviem atsauces scenārijiem, kas ir to nacionālo enerģētikas un klimata plānu pamatā, atšķiras.
Tas var radīt atšķirības attiecībā uz primārās enerģijas patēriņa aprēķināšanu, taču attiecībā uz primārās enerģijas patēriņu abas pieejas ir derīgas.
(13)
Lai gan enerģijas ietaupījuma potenciāls visos sektoros joprojām ir ievērojams, īpaši sarežģīti to ir realizēt transporta sektorā, kas atbildīgs par vairāk nekā 30 % enerģijas galapatēriņa, un ēku sektorā, jo 75 % Savienības ēku ir vāja energoefektivitāte.
Arvien nozīmīgāks kļūst arī informācijas un komunikācijas tehnoloģiju (IKT) sektors, kas atbildīgs par 5-9 % pasaules kopējā elektroenerģijas patēriņa un rada vairāk nekā 2 % globālo emisiju.
2018. gadā datu centru elektroenerģijas pieprasījums veidoja 2,7 % no ES-28 pieprasījuma.
Šajā sakarā Komisija 2020. gada 19. februāra paziņojumā “Eiropas digitālās nākotnes veidošana” (“Savienības Digitālā stratēģija”) uzsvēra vajadzību pēc ļoti energoefektīviem un ilgtspējīgiem datu centriem un telesakaru operatoriem domātiem pārredzamības pasākumiem attiecībā uz vides pēdas nospiedumu.
Turklāt būtu jāņem vērā arī tas, ka dekarbonizācijas rezultātā varētu pieaugt industrijas enerģijas pieprasījums, jo īpaši energoietilpīgos procesos.
(14)
Vērienīgākas ieceres nozīmē, ka ir vairāk jāpopularizē izmaksu ziņā lietderīgi energoefektivitātes pasākumi, un tas jādara visās energosistēmas jomās un visos attiecīgajos sektoros, kuru darbības ietekmē enerģijas pieprasījumu, piemēram, transporta, ūdenssaimniecības un lauksaimniecības sektorā.
Energoefektivitātes uzlabojumi visā enerģijas ķēdē, ieskaitot enerģijas ražošanu, pārvadi, sadali un gala patēriņu, nāks par labu videi, uzlabos gaisa kvalitāti un sabiedrības veselību, samazinās SEG emisijas, uzlabos enerģētisko drošību, samazinot nepieciešamību pēc enerģijas importa, jo īpaši fosilā kurināmā importa, samazinās enerģijas izmaksas mājsaimniecībām un uzņēmumiem, palīdzēs mazināt enerģētisko nabadzību un vairos konkurētspēju, darbvietas un ekonomisko aktivitāti visā tautsaimniecībā.
Energoefektivitātes uzlabošana tādējādi uzlabotu iedzīvotāju dzīves kvalitāti, vienlaikus veicinot pārmaiņas Savienības attiecībās enerģētikas jomā ar trešo valstu partneriem, lai panāktu klimatneitralitāti.
Tas atbilst Savienības saistībām, ko tā uzņēmusies enerģētikas savienības un ar Parīzes nolīgumu izveidotās globālās klimatrīcības programmas satvarā.
Energoefektivitātes uzlabošana dažādos sektoros var veicināt pilsētvides atjaunošanu, tostarp ēku uzlabošanu, un izmaiņas mobilitātes un piekļūstamības modeļos, vienlaikus veicinot efektīvākas, ilgtspējīgākas un cenas ziņā pieejamākas iespējas.
(15)
Šī direktīva ir solis ceļā uz klimatneitralitāti 2050. gadā, un tā paredz, ka pret energoefektivitāti jāattiecas kā pret pilnvērtīgu energoresursu.
Princips “energoefektivitāte pirmajā vietā” ir vispārējs princips, un to vajadzētu ievērot visos sektoros, neaprobežojoties tikai ar energosistēmu, visos līmeņos, tostarp finanšu sektorā.
Nosakot jaunus noteikumus attiecībā uz piegādes pusi un citām rīcībpolitikas jomām, energoefektivitātes risinājumi rīcībpolitikas, plānošanas un investīciju lēmumos būtu jāapsver kā pirmais variants.
Lai gan princips “energoefektivitāte pirmajā vietā” būtu jāpiemēro, neskarot citus juridiskos pienākumus, mērķus un principus, šādi pienākumi, mērķi un principi tomēr nedrīkstētu apgrūtināt principa piemērošanu vai būt iemesls atbrīvošanai no tā piemērošanas.
Komisijai būtu jānodrošina, ka energoefektivitāte un pieprasījumreakcija var konkurēt ar ražošanas jaudām ar vienlīdzīgiem nosacījumiem.
Energoefektivitātes uzlabojumi ir jāveic, ja tie ir izmaksu ziņā lietderīgāki par līdzvērtīgiem piegādes puses pasākumiem.
Tam būtu jāpalīdz izmantot daudzskaitlīgos ieguvumus, ko energoefek­ tivitāte sniedz Savienībai, īpaši iedzīvotājiem un uzņēmumiem.
Energoefektivitātes uzlabošanas pasākumu īstenošanai vajadzētu būt prioritātei arī enerģētiskās nabadzības mazināšanā.