L 130/138
(20)
SL
Uradni list Evropske unije
16.5.2023
Emisije ogljikovega dioksida (CO2) iz pomorskega prometa znašajo približno 3 do 4 % emisij Unije.
Komisija je v evropskem zelenem dogovoru navedla, da namerava sprejeti dodatne ukrepe za obravnavanje emisij toplogrednih plinov v pomorskem prometu v okviru košarice ukrepov, na podlagi katerih bo lahko Unija dosegla svoje cilje glede zmanjšanja emisij.
V okviru tega bi bilo treba spremeniti Direktivo 2003/87/ES, da bi se pomorski promet vključil v EU ETS in zagotovi, da ta sektor prispeva pravičen delež k povečanim podnebnim ciljem Unije in ciljem Pariškega sporazuma, v katerem je v členu 4(4) navedeno, da bi morale razvite pogodbenice še naprej imeti vodilno vlogo pri sledenju ciljem zmanjšanja emisij, ki zajema celotno gospodarstvo, države v razvoju pa se spodbuja, da sčasoma preidejo k ciljem zmanjševanja ali omejevanja emisij, ki zajemajo celotno gospodarstvo.
Emisije iz mednarodnega letalstva zunaj Evrope naj bi bile od januarja 2021 omejene z globalnim tržnim ukrepom, vendar ukrepa, ki bi omejil ali oblikoval cene emisij iz pomorskega prometa, še ni.
Zato je primerno, da EU ETS zajema delež emisij pri plovbah med pristaniščem pod jurisdikcijo države članice in pristaniščem pod jurisdikcijo tretje države, pri čemer se lahko tretja država odloči o ustreznem ukrepu v zvezi s preostalim deležem emisij.
Zato bi morala razširitev EU ETS na pomorski promet vključevati polovico emisij z ladij, ki opravljajo plovbe s prihodom v pristanišče pod jurisdikcijo države članice iz pristanišča zunaj jurisdikcije države članice, polovico emisij z ladij, ki opravljajo plovbe z odhodom iz pristanišča pod jurisdikcijo države članice in prihodom v pristanišče zunaj jurisdikcije države članice, vse emisije z ladij, ki opravljajo plovbe s prihodom v pristanišče pod jurisdikcijo države članice iz pristanišča pod jurisdikcijo države članice, in vse emisije v pristanišču pod jurisdikcijo države članice.
Ta pristop je bil opredeljen kot praktičen način za rešitev vprašanja skupnih, a različnih odgovornosti in zmogljivosti, kar je bil dolgoletni izziv v okviru UNFCCC.
Z zajetjem deleža emisij iz vstopnih in izstopnih plovb med Unijo in tretjimi državami se zagotovi uspešnost EU ETS, zlasti s povečanjem vpliva ukrepa na okolje v primerjavi z geografskim območjem uporabe, omejenim na plovbe v Uniji, hkrati pa se omejita tveganje postankov v pristaniščih z namenom izogibanja, in tveganje selitve dejavnosti pretovarjanja zunaj Unije.
Za zagotovitev nemotene vključitve sektorja v EU ETS bi se moralo predajanje pravic ladjarskih družb postopoma povečati v zvezi s preverjenimi emisijami, sporočenimi za leti 2024 in 2025.
Kadar se preda manj pravic v primerjavi s preverjenimi emisijami za pomorski promet v navedenih letih, bi bilo treba po vsakoletni določitvi razlike med preverjenimi emisijami in predanimi pravicami ukiniti količino pravic, ki ustreza tej razliki, da bi se zaščitila okoljska celovitost sistema.
Ladjarske družbe bi morale od leta 2026 predati število pravic, ki ustreza vsem njihovim preverjanim emisijam.
Čeprav je vpliv pomorskega prometa na podnebje predvsem posledica njegovih emisij CO2, predstavljajo znaten delež emisij z ladij tudi emisije, ki niso CO2.
V skladu s četrto študijo Mednarodne pomorske organizacije o toplogrednih plinih iz leta 2020 so se emisije metana v obdobju 2012–2018 znatno povečale.
Emisije metana in dušikovega oksida se bodo verjetno sčasoma povečevale, zlasti z razvojem plovil, ki jih poganja utekočinjeni zemeljski plin ali drugi viri energije.
Vključitev emisij metana in dušikovega oksida bi koristila okoljski celovitosti in spodbudila dobre prakse.
Te emisije bi bilo treba najprej vključiti v Uredbo (EU) 2015/757 od leta 2024, v EU ETS pa od leta 2026.
(21)
Razširitev področja uporabe Direktive 2003/87/ES na pomorski promet bo povzročila spremembe stroškov takega prometa.
Ta razširitev področja uporabe bo vplivala na celotno Unijo, saj ima blago, ki se po morju prevaža v pristanišča znotraj Unije in iz njih, poreklo ali namembni kraj v različnih državah članicah, tudi v neobalnih državah članicah.
Dodelitev pravic, ki jih bodo države članice prodale na dražbi, se zato načeloma ne bi smela spremeniti kot posledica vključitve dejavnosti pomorskega prometa in bi morala vključevati vse države članice.
Kljub temu učinek na države članice ne bo enak.
Učinku razširitve bodo najbolj izpostavljene zlasti države članice, ki so močno odvisne od ladijskega prevoza.
Razširitev EU ETS na pomorski promet bo bolj prizadela države članice z obsežnim pomorskim sektorjem v primerjavi z njihovo relativno velikostjo.
Zato je ustrezno navedenim državam članicam zagotoviti dodatno časovno omejeno pomoč v obliki dodatnih pravic, s katerimi se podpre razogljičenje pomorskih dejavnosti in krijejo nastali upravni stroški.
Pomoč bi bilo treba postopoma uvajati vzporedno z uvedbo obveznosti predaje in bi tako imela v teh državah članicah večji učinek.
V okviru pregleda Direktive 2003/87/ES bi morala Komisija preučiti ustreznost te dodatne pomoči, zlasti glede na razvoj števila ladjarskih družb, za katere so pristojne različne države članice.