16.5.2023
FI
Euroopan unionin virallinen lehti
L 130/3
(11)
Fossiilisten polttoaineiden hinnannousu voi vaikuttaa suhteettomasti haavoittuviin kotitalouksiin, haavoittuviin mikroyrityksiin ja haavoittuviin liikenteen käyttäjiin, jotka käyttävät entistä suuremman osan tuloistaan energiaan ja liikenteeseen, joilla ei ole tietyillä alueilla mahdollisuutta käyttää vaihtoehtoisia, kohtuuhintaisia liikkumis- ja liikenneratkaisuja ja joilla ei ehkä ole taloudellisia valmiuksia investoida fossiilisten polttoaineiden kulutuksen vähentämiseen.
Sellaisilla maantieteellisillä erityispiirteillä kuin saaret, syrjäisimmät alueet, maaseutualueet tai syrjäseudut, vaikeapääsyiset reuna-alueet, vuoristoalueet ja kehityksestä jälkeen jääneet alueet voi olla erityisiä liikenneköyhyyteen liittyviä vaikutuksia kotitalouksien, mikroyritysten ja liikenteen käyttäjien haavoittuvuuteen.
Nämä maantieteelliset erityispiirteet olisi siksi otettava huomioon valmisteltaessa toimenpiteitä ja investointeja, joilla tuetaan haavoittuvia kotitalouksia, haavoittuvia mikroyrityksiä ja haavoittuvia liikenteen käyttäjiä, aina kun se on tapauksen mukaan tarpeellista.
(12)
Osa tuloista, jotka saadaan rakennusten, tieliikenteen ja muiden toimialojen sisällyttämisestä direktiivin 2003/87/EY soveltamisalaan, olisi käytettävä kyseisestä sisällyttämisestä aiheutuvien sosiaalisten vaikutusten käsittelyyn, jotta siirtymä olisi oikeudenmukainen ja osallistava ja että ketään ei jätettäisi jälkeen.
Tällä asetuksella perustetun sosiaalisen ilmastorahaston, jäljempänä ’rahasto’, kokonaismäärässä olisi otettava huomioon hiilestä irtautumisen tavoitetaso, kun rakennusten, tieliikenteen ja muiden toimialojen kasvihuonekaasupäästöt sisällytetään direktiivin 2003/87/EY soveltamisalaan.
(13)
Nykyisen energiaköyhyyden määrän näkökulmasta on sitäkin tärkeämpää käyttää osa tuloista niiden sosiaalisten vaikutusten käsittelyyn, joita aiheutuu rakennusten, tieliikenteen ja muiden toimialojen sisällyttämisestä direktiivin 2003/87/EY soveltamisalaan.
Energiaköyhyys tarkoittaa tilannetta, jossa kotitalouksilla ei ole mahdollisuutta hankkia keskeisiä energiapalveluja, jotka luovat perustan kohtuulliselle elintasolle ja terveydelle, kuten lämmityksen kautta saatavaa riittävää lämpöä, jäähdytystä, kun lämpötilat nousevat, valaistusta ja sähkölaitteiden käyttöön tarvittavaa energiaa.
Vuonna 2021 tehdyssä unionin laajuisessa tutkimuksessa noin 34 miljoonaa eurooppalaista eli lähes 6,9 prosenttia unionin väestöstä totesi, ettei heillä ollut varaa lämmittää kotiaan riittävästi.
Energiaköyhyys on siis suuri haaste unionille.
Vaikka sosiaalisella hinnoittelulla tai tilapäisellä suoralla tulotuella voidaan tarjota lyhyellä aikavälillä välitöntä apua energiaköyhyydestä kärsiville kotitalouksille, vain kohdennetuilla rakenteellisilla toimenpiteillä, erityisesti rakennusten perusparannuksilla, myös uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian saatavuuden ja uusiutuvien energianlähteiden edistämistä koskevien kotitalouksille kohdennettujen tiedotus- ja valistustoimien muodossa, sekä sellaisilla rakennusten perusparannuksilla, joilla edistetään Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2010/31/EU (7) asetettujen tavoitteiden saavuttamista, voidaan tarjota kestäviä ratkaisuja ja tukea tehokkaasti energiaköyhyyden torjumista.
Tämän asetuksen mukaista energiaköyhyyden määritelmää olisi voitava päivittää, jotta se vastaa energiatehokkuudesta annettavasta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivistä (uudelleenlaadittu) käytävien neuvottelujen tulosta.
(14)
Energiankysyntää voitaisiin saada vähennettyä omaksumalla rakennusten perusparannuksiin kokonaisvaltainen lähestymistapa, jossa otetaan tehokkaammin huomioon syrjäytymisvaarassa olevat henkilöt eli ne, jotka unionissa kärsivät eniten energiaköyhyydestä.
Rahastosta rakennusalalle annettavalla tuella olisi sen vuoksi pyrittävä parantamaan energiatehokkuutta, mikä vähentäisi kunkin kotitalouden energiankulutusta, toisi säästöjä ja tarjoaisi näin ollen yhden keinon torjua energiaköyhyyttä.
Direktiivin 2010/31/EU tarkistaminen loisi perustan näiden tavoitteiden saavuttamiselle, ja se olisi siksi otettava huomioon tätä asetusta täytäntöönpantaessa.
(15)
Koska liikenneköyhyyttä ei ole vielä määritelty unionin tasolla, tätä asetusta varten olisi otettava käyttöön tällainen määritelmä.
Liikenneköyhyydestä voi tulla entistä kiireellisempi ongelma, kuten todetaan oikeudenmukaisesta siirtymisestä ilmastoneutraaliuteen 16 päivänä kesäkuuta 2022 annetussa neuvoston suosituksessa (8), ja se voi heikentää erityisesti haavoittuvien henkilöiden ja kotitalouksien pääsyä olennaisiin sosioekonomisiin toimiin ja palveluihin, kuten työllisyyteen, koulutukseen ja terveydenhuoltoon.
Liikenneköyhyyden taustalla vaikuttaa usein yksi tai useampi tekijä, kuten matala palkka, korkeat polttoainekustannukset tai kohtuuhintaisen tai helposti saatavilla olevan yksityisen tai julkisen liikenteen puuttuminen.
Liikenneköyhyys voi kohdistua erityisesti henkilöihin ja kotitalouksiin maaseutu-, saaristo-, syrjäseutu- ja vuoristoalueilla sekä syrjäisillä ja vaikeapääsyisillä tai vähemmän kehittyneillä alueilla, myös vähemmän kehittyneillä kaupunkien kehysalueilla ja syrjäisimmillä alueilla.
(7) Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2010/31/EU, annettu 19 päivänä toukokuuta 2010, rakennusten energiatehokkuudesta (EUVL L 153, 18.6.2010, s. 13).
(8) EUVL C 243, 27.6.2022, s. 35.