L 130/138
(20)
CS
Úřední věstník Evropské unie
16.5.2023
Emise oxidu uhličitého (CO2) z námořního dopravy představují přibližně 3 až 4 % emisí Unie.
V Zelené dohodě pro Evropu Komise uvedla, že má v úmyslu přijmout další opatření k řešení emisí skleníkových plynů z námořní dopravy, a to prostřednictvím souboru opatření, která Unii umožní dosáhnout jejích cílů v oblasti snižování emisí.
V této souvislosti by směrnice 2003/87/ES měla být změněna tak, aby se systém EU ETS vztahoval i na námořní dopravu s cílem zajistit, aby toto odvětví spravedlivým podílem přispělo ke zvýšeným cílům Unie v oblasti klimatu i k cílům Pařížské dohody, která v čl. 4 odst.
4 stanoví, že by se rozvinuté země měly ujmout vedení tím, že budou plnit cíle v oblasti snižování emisí na úrovni celého hospodářství, zatímco rozvojové země nabádá k tomu, aby postupně usilovaly o dosažení cílů v oblasti snižování emisí nebo omezení emisí v rámci celého hospodářství.
Přestože emise z mezinárodní letecké dopravy mimo Evropu měly být od ledna 2021 omezeny celosvětovými tržními opatřeními, nebylo doposud přijato jakékoli opatření, které by stanovilo stropy nebo ceny emisí z námořní dopravy.
Je proto vhodné, aby se systém EU ETS vztahoval na část emisí z plaveb mezi přístavem spadajícím do jurisdikce členského státu a přístavem spadajícím do jurisdikce třetí země, přičemž pokud jde o zbylou část emisí, mohla by o vhodných opatřeních rozhodnout třetí země.
Rozšíření systému EU ETS na námořní dopravu by tedy mělo zahrnovat polovinu emisí z lodí připlouvajících do přístavu spadajícího do jurisdikce členského státu z přístavu mimo jurisdikci členského státu, polovinu emisí z lodí plavících se z přístavu spadajícího do jurisdikce členského státu do přístavu mimo jurisdikci členského státu, všechny emise z lodí připlouvajících do přístavu spadajícího do jurisdikce členského státu z přístavu spadajícího do jurisdikce členského státu a všechny emise v rámci přístavu spadajícího do jurisdikce členského státu.
Tento přístup byl shledán jako praktický způsob, jak vyřešit otázku společných, i když rozdílných odpovědností a možností, což představuje v kontextu Rámcové úmluvy Organizace spojených národů o změně klimatu dlouhodobý problém.
Pokrytí části emisí z lodí plavících se mezi státy Unie a třetími zeměmi zajišťuje účinnost systému EU ETS, zejména zvýšením dopadu opatření na životní prostředí ve srovnání se zeměpisným rozsahem omezeným na plavbu v rámci Unií, a zároveň omezuje riziko vyhýbání se zastávkám v přístavu a riziko přemístění překládky mimo Unii.
Pro zajištění hladkého začlenění tohoto odvětví do systému EU ETS by měly rejdařské společnosti postupně navyšovat vyřazování povolenek s ohledem na ověřené emise vykázané za období let 2024 a 2025.
Pokud bude v tomto období vyřazeno méně povolenek, než jaké bylo množství ověřených emisí z námořní dopravy, je v zájmu ochrany ekologické vyváženosti systému nutné, aby byl každý rok neprodleně po zjištění rozdílu mezi ověřenými emisemi a vyřazenými povolenkami zrušen počet povolenek odpovídající tomuto rozdílu.
Od roku 2026 by rejdařské společnosti měly odevzdávat počet povolenek odpovídající všem jejich ověřeným emisím.
Dopad námořní dopravy na klima spočívá sice především v emisích CO2, jiné emise než CO2 však také mají významný podíl na emisích z lodní dopravy.
Podle čtvrté studie IMO o skleníkových plynech z roku 2020 emise methanu v období od roku 2012 do roku 2018 výrazně vzrostly.
Emise methanu a oxidu dusného se budou v průběhu času pravděpodobně zvyšovat, zejména v souvislosti s vývojem plavidel poháněných zkapalněnými zemními plyny nebo jinými zdroji energie.
Zahrnutí emisí methanu a oxidu dusného by bylo přínosné pro ekologickou vyváženost a posilovalo by osvědčené postupy.
Tyto emise by měly být od roku 2024 nejprve zahrnuty do nařízení (EU) 2015/757 a od roku 2026 by měly být zahrnuty do systému EU ETS.
(21)
Rozšíření oblasti působnosti směrnice 2003/87/ES na námořní dopravu povede ke změnám nákladů na tuto dopravu.
Toto rozšíření působnosti bude mít dopad na všechny části Unie, neboť zboží přepravované po moři do přístavů a z přístavů v Unii má svůj původ nebo místo určení v různých členských státech, včetně vnitrozemských členských států.
Přidělování povolenek, které mají být členskými státy draženy, by se proto v důsledku zahrnutí činností v oblasti námořní dopravy do výše uvedené směrnice v zásadě nemělo měnit a mělo by zahrnovat všechny členské státy.
Členské státy však budou zasaženy v různé míře.
Účinky rozšíření oblasti působnosti směrnice budou nejvíce pociťovat zejména ty členské státy, které jsou silně závislé na lodní dopravě.
Rozšíření systému EU ETS na námořní dopravu bude mít větší dopad na členské státy s rozsáhlým námořním odvětvím v porovnání s jejich relativní velikostí.
Proto je vhodné poskytnout těmto členským státům časově omezenou dodatečnou pomoc ve formě dodatečných povolenek na podporu dekarbonizace námořních činností a na pokrytí vzniklých administrativních nákladů.
Pomoc by měla být zaváděna postupně souběžně se zaváděním povinností vyřadit povolenky, a tím by měl být i její dopad na tyto členské státy větší.
V souvislosti s přezkumem směrnice 2003/87/ES by Komise měla zvážit význam této dodatečné pomoci, zejména s ohledem na vývoj počtu rejdařských společností, které spadají do odpovědnosti různých členských států.