16.5.2023
CS
Úřední věstník Evropské unie
L 130/137
(16)
Skleníkové plyny, které nejsou přímo uvolňovány do atmosféry, je třeba považovat za emise v rámci systému EU ETS a povolenky pro tyto emise by měly být vyřazeny, pokud nejsou tyto skleníkové plyny uloženy v úložišti v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2009/31/ES (11) nebo pokud nejsou trvale chemicky vázány ve výrobku tak, aby neunikaly do atmosféry při běžném použití nebo neunikaly do atmosféry za jakékoli běžné činnosti prováděné po skončení životnosti výrobku.
Komise by měla být zmocněna k přijímání aktů v přenesené pravomoci, v nichž upřesní podmínky, za nichž se má mít u skleníkových plynů za to, že jsou trvale chemicky vázány ve výrobku tak, aby při běžném použití neunikaly do atmosféry nebo při jakékoli běžné činnosti po skončení životnosti výrobku neunikaly do atmosféry, včetně případného získání certifikátu o pohlcování uhlíku s ohledem na vývoj právní úpravy v oblasti udělování certifikátů o pohlcování uhlíku.
Běžná činnost po skončení životnosti výrobku by měla být chápána široce a měla by zahrnovat všechny činnosti prováděné po skončení životnosti výrobku, včetně opětovného použití, repase, recyklace a likvidace, jako jsou spalování a uložení na skládku.
(17)
Činnost v oblasti mezinárodní námořní dopravy, která sestává z plaveb mezi přístavy spadajícími do jurisdikce dvou různých členských států nebo mezi přístavem spadajícím do jurisdikce členského státu a přístavem mimo jurisdikci kteréhokoli členského státu, byla jediným způsobem dopravy, na který se nevztahovaly dřívější závazky Unie ke snížení emisí skleníkových plynů.
Emise z paliv prodaných v Unii při cestách, které začínají v jednom členském státě a končí v jiném členském státě nebo v třetí zemi, vzrostly od roku 1990 přibližně o 36 %.
Tyto emise představují téměř 90 % všech emisí z plavby v rámci Unie, neboť emise z paliva prodávaného v Unii pro cesty začínající a končící v témže členském státu byly od roku 1990 sníženy o 26 %.
V rámci scénáře bez opatření se předpokládá, že emise z činností v oblasti mezinárodní námořní dopravy vzrostou v letech 2015–2030 přibližně o 14 % a v letech 2015–2050 o 34 %.
Pokud by dopad činností v oblasti námořní dopravy na změnu klimatu rostl dle předpokladů, výrazně by to narušilo snížení, jehož bylo dosaženo v jiných odvětvích v rámci boje proti změně klimatu, a tudíž i v zájmu dosažení cíle snížit do roku 2030 čisté emise skleníkových plynů v celém hospodářství, cíle Unie v oblasti klimatické neutrality nejpozději do roku 2050 a cíle dosahovat poté negativních emisí, jak je stanoveno v nařízení (EU) 2021/1119, a cíle Pařížské dohody.
(18)
V roce 2013 Komise přijala strategii postupného začleňování emisí z námořní dopravy do politiky Unie pro snižování emisí skleníkových plynů.
Jako první krok v rámci tohoto přístupu zavedla Unie systém monitorování, vykazování a ověřování emisí z námořní dopravy v nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/757 (12), po němž bude následovat stanovení cílů v oblasti snížení emisí pro námořní dopravu a uplatňování tržního opatření.
V souladu se závazkem spolunormotvůrců vyjádřeným ve směrnici (EU) 2018/410 by opatření ze strany Mezinárodní námořní organizace (IMO) či Unie měla být zahájena v roce 2023, a to včetně přípravných prací týkajících se přijetí a provádění opatření pro zajištění řádného příspěvku tohoto odvětví k úsilí potřebnému pro dosažení cíle dohodnutého v rámci Pařížské dohody a řádného zohlednění všemi zainteresovanými stranami.
(19)
Podle směrnice (EU) 2018/410 by Komise měla Evropskému parlamentu a Radě podat zprávu o pokroku dosaženém v rámci IMO při plnění ambiciózního cíle snížení emisí a o souvisejících opatřeních, která mají zajistit, aby námořní doprava řádně přispívala k úsilí nezbytnému k dosažení cílů dohodnutých v rámci Pařížské dohody.
Již vynakládané úsilí o omezení celosvětových emisí z námořní dopravy prostřednictvím IMO je třeba podporovat, a to včetně rychlého provádění výchozí strategie IMO pro snížení emisí skleníkových plynů z lodí přijaté v roce 2018, která rovněž odkazuje na možná tržní opatření, jež by podnítila snižování emisí skleníkových plynů v mezinárodní lodní dopravě.
V rámci IMO sice došlo v poslední době k pokroku, ten však dosud není dostatečný k dosažení cílů Pařížské dohody.
Vzhledem k mezinárodnímu charakteru lodní dopravy je důležité, aby členské státy a Unie v rámci svých příslušných pravomocí spolupracovaly se třetími zeměmi ve snaze zintenzivnit diplomatické úsilí, posílit globální opatření a dosáhnout pokroku při vývoji celosvětového tržního opatření na úrovni IMO.
(11) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/31/ES ze dne 23. dubna 2009 o geologickém ukládání oxidu uhličitého a o změně směrnice Rady 85/337/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 2000/60/ES, 2001/80/ES, 2004/35/ES, 2006/12/ES a 2008/1/ES a nařízení (ES) č. 1013/2006 (Úř. věst.
L 140, 5.6.2009, s. 114).
(12) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/757 ze dne 29. dubna 2015 o monitorování, vykazování a ověřování emisí oxidu uhličitého z námořní dopravy a o změně směrnice 2009/16/ES (Úř. věst.
L 123, 19.5.2015, s. 55).