21.4.2023
CS
Úřední věstník Evropské unie
L 107/3
(7)
Přijetím nařízení (EU) 2021/1119 Unie zakotvila v právních předpisech cíl dosáhnout do roku 2050 rovnováhy mezi antropogenními emisemi ze zdrojů v celém hospodářství a pohlcováním skleníkových plynů pomocí propadů v rámci Unie a případně dosáhnout negativních emisí po uvedeném roce.
V uvedeném nařízení je stanoven rovněž závazný cíl Unie dosáhnout do roku 2030 čistého domácího snížení emisí skleníkových plynů (emise po odečtení pohlcení) alespoň o 55 % ve srovnání s úrovněmi z roku 1990.
Očekává se, že k dosažení tohoto cíle přispějí všechna hospodářská odvětví, včetně odvětví využívání půdy, změn ve využívání půdy a lesnictví (dále jen „LULUCF“).
S cílem zajistit do roku 2030 dostatečné úsilí o snížení emisí v jiných odvětvích je příspěvek čistého pohlcení vzhledem k cíli Unie v oblasti klimatu pro rok 2030 omezen na 225 milionů tun ekvivalentu CO2.
V souvislosti s nařízením (EU) 2021/1119 Komise v příslušném prohlášení znovu potvrdila svůj záměr navrhnout revizi nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2018/841 (8) v souladu s cílem zvýšit do roku 2030 čisté pohlcení uhlíku na úroveň přesahující 300 milionů tun ekvivalentu CO2 v odvětví LULUCF.
(8)
S cílem přispět k ambicióznějšímu snížení čistých emisí skleníkových plynů z nejméně 40 % na nejméně 55 % oproti úrovni z roku 1990 a zajistit, aby odvětví LULUCF dlouhodobě udržitelným a předvídatelným způsobem přispívalo k dosažení cíle Unie v oblasti klimatické neutrality, by měly být pro každý členský stát stanoveny závazné cíle pro zvýšení čistého pohlcení skleníkových plynů v odvětví LULUCF v období 2026–2030, což povede k cílové hodnotě čistého pohlcení 310 milionů tun ekvivalentu CO2 v celé Unii v roce 2030.
Metodika použitá ke stanovení vnitrostátních cílů na rok 2030 by měla zohlednit rozdíl mezi cílem Unie a průměrnými emisemi skleníkových plynů a jejich pohlcováním v letech 2016, 2017 a 2018, které jednotlivé členské státy v roce 2020 vykázaly, a měla by odrážet stávající výsledky, co se týče zmírňování v odvětví LULUCF, a podíl každého členského státu na ploše obhospodařované půdy v Unii, a to s přihlédnutím ke schopnosti daného členského státu zlepšit svou výkonnost v odvětví prostřednictvím postupů obhospodařování půdy nebo změn ve využívání půdy, které jsou přínosem pro klima a biologickou rozmanitost.
Překročení cílů ze strany členských států by dále přispělo ke splnění cílů Unie v oblasti klimatu.
(9)
Závazné cíle pro dosažení vyšších ambicí týkajících se čistých emisí skleníkových plynů a jejich čistého pohlcení by měly být stanoveny pro každý členský stát lineární trajektorií.
Tato trajektorie by měla začínat v roce 2022 na základě průměrných emisí skleníkových plynů vykázaných daným členským státem v letech 2021, 2022 a 2023 a skončit v roce 2030 na hodnotě cíle stanoveného pro daný členský stát.
Aby se zajistilo společné dosažení cíle Unie pro rok 2030 a zároveň zohlednila meziroční variabilita emisí skleníkových plynů a jejich pohlcování v odvětví LULUCF, je vhodné stanovit pro každý členský stát závazek dosáhnout kromě vnitrostátního cíle pro rok 2030 součtu čistých emisí skleníkových plynů a jejich čistého pohlcení v období 2026–2029 (dále jen „rozpočet na období 2026–2029“).
(10)
Pravidla započítávání stanovená v článcích 6, 7, 8 a 10 nařízení (EU) 2018/841 byla navržena tak, aby určila, do jaké míry by zmírňování dopadů v odvětví LULUCF mohlo přispět k cíli Unie snížit do roku 2030 čisté emise skleníkových plynů o 40 %, který odvětví LULUCF nezahrnoval.
V zájmu zjednodušení regulačního rámce pro toto odvětví by se stávající pravidla započítávání neměla používat po roce 2025 a soulad s vnitrostátními cíli členských států by měl být ověřován na základě vykazovaných emisí skleníkových plynů a jejich pohlcení.
Tím by se zajistil metodický soulad se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES (9), nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) 2018/842 (10) a novým cílem pro snížení čistých emisí skleníkových plynů nejméně o 55 %, který zahrnuje odvětví LULUCF.
(8) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2018/841 ze dne 30. května 2018 o zahrnutí emisí skleníkových plynů a jejich pohlcování v důsledku využívání půdy, změn ve využívání půdy a lesnictví do rámce politiky v oblasti klimatu a energetiky do roku 2030 a o změně nařízení (EU) č. 525/2013 a rozhodnutí č. 529/2013/EU (Úř. věst.
L 156, 19.6.2018, s. 1).
(9) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES ze dne 13. října 2003 o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů v Unii a o změně směrnice Rady 96/61/ES (Úř. věst.
L 275, 25.10.2003, s. 32).
(10) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2018/842 ze dne 30. května 2018 o závazném každoročním snižování emisí skleníkových plynů členskými státy v období 2021–2030 přispívajícím k opatřením v oblasti klimatu za účelem splnění závazků podle Pařížské dohody a o změně nařízení (EU) č. 525/2013 (Úř. věst.
L 156, 19.6.2018, s. 26).