23.2.2023
SV
Europeiska unionens officiella tidning
L 58/1427 KOMMISSIONEN PILOTPROJEKT
KAPITEL PP 02 — EUROPEISKA STRATEGISKA INVESTERINGAR (forts.)
PP 02 23
(forts.)
PP 02 23 06
(forts.)
Transport av radioaktivt avfall till en gemensam anläggning för slutförvaring på unionsnivå skulle omfattas av bestämmelserna i kapitel 2 i direktiv 2006/117/Euratom, som handlar om ”transporter inom gemenskapen”.
Det måste också betonas att kommissionen har inrättat en expertgrupp för finansiella aspekter av kärnkraftsdelen, inklusive en anläggning för geologisk slutförvaring, för att stödja kommissionen i bedömningen av kostnader, finansiering och stöd när det gäller sådana anläggningar.
Verksamheten inom ramen för expertgruppens arbetsprogram bör ses som ett komplement till vissa av de verksamheter som föreslås inom ramen för detta projekt.
Medan deponering av radioaktivt avfall i en annan medlemsstat är tillåten fastställs i artikel 4.1 i direktiv 2011/70/Euratom att varje medlemsstat ska ha det yttersta ansvaret för hanteringen av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall som genererats i den staten.
Möjligheten att deponera radioaktivt avfall in en annan medlemsstat regleras i artikel 4.4 i direktiv 2011/70/Euratom, där det fastställs att ”radioaktivt avfall ska slutförvaras i den medlemsstat i vilken det genererades, såvida inte vid tidpunkten för sändningen ett avtal [...] har ingåtts mellan den berörda medlemsstaten och en annan medlemsstat [...] om att använda en anläggning för slutförvaring i ett av länderna”.
Sådana avtal bör därefter införas i de nationella programmen i enlighet med vad som fastställs i artikel 12.1 k där det anges att ”de nationella programmen ska innehålla [...] eventuella avtal som ingåtts”.
Samtidigt uppmuntras medlemsstaterna att planera på lång sikt och inkludera djup geologisk slutförvaring av kärnavfall i sina respektive nationella planer.
I dag har inget land i världen ett djupt geologiskt slutförvaringslager för använt kärnbränsle i drift.
För närvarande håller endast Finland på ett bygga ett sådant lager och endast Sverige och Frankrike har realistiska planer för djupa geologiska slutförvaringslager för början av 2030-talet.
De övriga medlemsstaterna har ännu inga sådana planer och deras eventuella framtida projekt skulle sålunda inte kunna genomföras på flera årtionden.
De franska planerna tar dock endast hänsyn till slutförvaringslösningar för det radioaktiva avfall som för närvarande finns i Frankrike eller som har planerats.
Kärnkraftverk är den mest uppenbara men inte den enda källan till radioaktivt avfall.
Industrin, sjukhus och medicinska anläggningar, forskningscentrum och universitet producerar alla radioaktivt avfall.
Alla medlemsstater producerar och måste hantera någon typ av radioaktivt avfall, oavsett om de har kärnenergi i sin energimix eller inte.
Vi anser att de enorma finansiella och tekniska insatser som krävs, utöver de extremt långa uppbyggnadsperioderna, gör att en modell med många olika djupa geologiska slutförvaringslager som är spridda över hela unionen verkar vara extremt ineffektiv.
Vi föreslår därför att man i samarbete med GD Energi inleder ett pilotprojekt och, om det lyckas, en eventuell fortsättning genom en förberedande åtgärd.
Denna process skulle kunna ta formen av en genomförbarhetsstudie om möjligheten att Europa gemensamt utnyttjar ett djupt geologiskt slutförvaringslager för kärnavfall.
Studien skulle till exempel kunna utarbetas av teknikplattformen för genomförande av geologisk deponering.
Kunskap som skapas genom denna teknikplattform (IGD-TP) kommer att vara av stor betydelse.
Syftet med en sådan genomförbarhetsstudie skulle vara att göra det möjligt för beslutsfattare att bedöma om det tekniskt och ekonomiskt och med tanke på övergripande effektivitet är meningsfullt att samla europeiska resurser för att hantera radioaktivt avfall och avgöra om det krävs en översyn av den nuvarande lagstiftningen för att möjliggöra en sådan gemensam europeisk strategi för hantering av radioaktivt avfall.