23.2.2023
CS
Úřední věstník Evropské unie
L 58/1427 KOMISE PILOTNÍ PROJEKTY
KAPITOLA PP 02 — EVROPSKÉ STRATEGICKÉ INVESTICE (pokračování) PP 02 23
(pokračování)
PP 02 23 06
(pokračování) Přeprava radioaktivního odpadu do společného úložiště na úrovni Unie by podléhala pravidlům stanoveným v kapitole 2 směrnice 2006/117/Euratom, která se zabývá „přepravou uvnitř Společenství“.
Je třeba rovněž zdůraznit, že Komise zřídila skupinu odborníků pro finanční aspekty záložního jaderného zařízení, včetně zařízení pro hlubinné geologické ukládání, která jí má podpořit při posuzování nákladových a finančních prvků těchto zařízení.
Činnost v rámci tohoto pracovního programu odborné skupiny by měla být považována za doplněk činnosti navržené v rámci tohoto projektu.
Zatímco ukládání radioaktivního odpadu v jiném členském státě je povoleno, je ve směrnici 2011/70/Euratom v čl. 4 odst.
1 stanoveno, že každý členský stát má konečnou odpovědnost za nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem, který v něm vznikl.
Možnost ukládání radioaktivního odpadu v jiném členském státě upravuje čl. 4 odst.
4 směrnice 2011/70/Euratom, který zní: „Radioaktivní odpad se ukládá v tom členském státě, v němž byl vytvořen, pokud v době jeho přepravy nevstoupí v platnost dohoda [...] uzavřená mezi dotyčným členským státem a jiným členským státem [...] za účelem využívání úložiště v jedné z těchto zemí.“
Taková dohoda by měla být poté zahrnuta do národního programu, jak je stanoveno v čl. 12 odst.
1 písm.
k), podle něhož: „Národní programy [...] obsahují: [...] k) případnou dohodu nebo dohody“.
Zároveň se členským státům doporučuje, aby zajistily dlouhodobé plánování hlubinných geologických úložišť jaderného odpadu a zahrnuly je do svých příslušných vnitrostátních plánů.
K dnešnímu dni nemá v provozu hlubinné geologické úložiště vyhořelého jaderného paliva žádná země na celém světě.
V současnosti buduje takové hlubinné úložiště, které by mělo být k dekarbonizovaného na začátku 30. let 21. století, pouze Finsko a realistické plány má pouze Švédsko a Francie.
Ostatní členské státy zatím nemají vypracovánu jejich koncepci, proto bude trvat několik desetiletí, než budou moci být jejich budoucí projekty uvedeny do provozu.
Francouzské koncepční plány však zohledňují pouze možnosti ukládání jakéhokoli francouzského radioaktivního odpadu, který existuje nebo je plánován k dnešnímu dni.
Jaderné elektrárny jsou sice nejzřetelnějším zdrojem radioaktivního odpadu, rozhodně však je jediným.
Radioaktivní odpad produkuje také průmysl, nemocnice a lékařská zařízení, výzkumná střediska a univerzity.
Členské státy, bez ohledu na to, zda má jadernou energii ve své skladbě energetických zdrojů energie, či nikoli, vyrábí určité druhy radioaktivního odpadu a musí s nimi nějakým způsobem nakládat.
Domníváme se, že vzhledem k obrovským nákladům a úsilí inženýrů a také vzhledem k extrémně dlouhému stavebnímu období je duplikace různých hlubinných geologických úložišť rozptýlených v celé Unii velmi neúčinná.
Navrhujeme proto, aby byl ve spolupráci s GŘ ENER zahájen pilotní projekt, který by mohl v případě úspěchu pokračovat ve formě přípravné akce.
Tento proces by mohl mít podobu studie proveditelnosti týkající se hlubinného geologického úložiště jaderného odpadu pro společné evropské využití, které by mimo jiné prováděla technická platforma pro geologické ukládání radioaktivního odpadu: Znalosti vytvořené pomocí technické platformy pro geologické ukládání radioaktivního odpadu (IGD-TP) budou mít velký význam.
Cílem takové studie by bylo umožnit tvůrcům politiky posoudit dostupné údaje a to, zda má z technického a finančního hlediska a z hlediska celkové účinnosti společné využívání evropských zdrojů pro nakládání s radioaktivním odpadem smysl, a zjistit, zda by bylo nutné přezkoumat stávající právní předpisy, které by umožnily takový společný evropský přístup k nakládání s radioaktivním odpadem.