18.8.2023.
LV
Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
C 293/9
1.6.
EESK stingri atbalsta visus politikas pasākumus ilgtspējīgai inflācijas samazināšanai šajā gadā un iestājas par tādu ekonomikas atveseļošanu, kuras pamatā ir ieguldījumi zaļajos, digitālajos un stratēģiski svarīgajos sektoros un nozarēs, kas balsta ES rūpniecisko bāzi un globālo konkurētspēju, vienlaikus izmantojot visas vienotā tirgus priekšrocības.
Ir ļoti svarīgi, lai tīru tehnoloģiju ražošana Eiropā kļūtu uzņēmumiem izdevīga.
Sociālie partneri par katru cenu vēlas nodrošināt, ka zināšanas, prasmes un ražošanas bāze nepamet Eiropu.
Lai nodrošinātu viedu neatkarību, rūpniecībai – un tās radītajām darbvietām – ir jāpaliek Eiropā.
Tāpēc konkurētspējai un kvalitatīvu darbvietu radīšanai jākļūst par dzīvesveidu un par vienu no politikas veidošanas un īstenošanas centrālajiem elementiem.
1.7.
Zaļā kursa īstenošanai, tostarp pārejai uz oglekļneitrālu ekonomiku, un konkurētspējīgas ES rūpniecības saglabāšanai ir vajadzīgi apjomīgi ieguldījumi no publiskiem un privātiem avotiem.
Tomēr Eiropas Savienībai trūkst ilgtermiņa satvara stabilai zaļā kursa īstenošanas finansēšanai.
Tāpēc EESK aicina izveidot piemērotu satvaru, lai atbalstītu pasākumus, ar kuriem vienkārši un efektīvi finansēt pārkārtošanos uz klimatneitrālu ekonomiku.
1.8.
Krīzes un nenoteiktības laikā izšķiroša nozīme ir objektīvai informācijai un spēcīgai politiskajai vadībai.
Tāpēc EESK iesaka arī turpmāk nodrošināt pienācīgu komunikāciju, tostarp visā krīzes seku novēršanas periodā.
Enerģijas tirgus un energosistēmas reforma ietekmēs visas nozares un patērētājus; ir ļoti svarīgi, lai likumdošanas procesa laikā ieinteresētajām personām būtu iespēja izteikties un lai tās saņemtu pienācīgu informāciju par šo fundamentālo pārkārtošanos.
2.
Galvenie fakti un konteksts 2.1.
Enerģētiskā krīze un tās ietekme uz cilvēku dzīvi un uzņēmumu labklājību joprojām turpinās.
Tāpēc ir grūti izmērīt tās galīgo vispārējo ietekmi uz ekonomiku.
Tomēr noteikti varam apgalvot, ka krīzes lielākā ietekme atspoguļojas inflācijā (tā ir augstākā vairāku gadu desmitu laikā) un publiskajās finansēs (kam bija liela nozīme augsto cenu un izmaksu ietekmes mazināšanā un ļoti lielajā atbalstā investīcijām, lai mazinātu to neaizsargātību).
Augsto enerģijas cenu iemesls bija strauji augošās gāzes cenas (1).
2.2.
Te ir vietā atgādināt enerģētikas savienības galvenos atskaites punktus, kas ir konkrēti noteikuši energosistēmas turpmākās attīstības kursu.
Daži tās pīlāri, it īpaši tie, kas saistīti ar energoapgādes drošību, pēdējos gados netika pietiekami novērtēti, galvenokārt saistībā ar koncentrēšanos uz lētu Krievijas gāzi, kurai tika dota priekšroka un kura savulaik tika uzskatīta par pagaidu avotu pārkārtošanās procesā uz zaļo ekonomiku, un saistībā ar vienīgi politisku motīvu dēļ sasteigtu atteikšanos no stabiliem, tīriem avotiem.
2.3.
Domājot par ES dalībvalstu energoresursu atšķirīgo struktūru, kas citu aspektu starpā atspoguļo valstu ģeomorfoloģiskos nosacījumus, jāatzīmē, ka virzību uz enerģētikas savienības mērķiem spēcīgi ietekmē apstākļi valstīs.
Par šo faktoru uzskatāmi liecina ES zaļās pārkārtošanās ātrums.
Tomēr viens aspekts joprojām ir skaidrs: krīzes laikā svarīgākā enerģētikas savienības prioritāte bija apgādes drošība, kas dažreiz bija pretrunā zaļās pārkārtošanās mērķiem.
2.4.
Pašreizējā enerģētiskā krīze atklājusi, cik ļoti neaizsargāta ir ES energosistēma un cik svarīgi ir panākt atvērto stratēģisko enerģētisko autonomiju visā enerģētikas nozares ķēdē.
Vienlaikus tā parādījusi energosistēmas spēju izturēt un absorbēt spēcīgus ārējos satricinājumus un to sekas.
Enerģētisko krīzi izraisīja dažādu ekonomisku, politisku un tehnisku elementu kombinācija.
Krīze sākās ar Covid-19 pandēmijas izraisītajiem ekonomikas satricinājumiem, kas pasaulē palielināja enerģijas pieprasījumu, savukārt par situācijas nopietnību liecināja trešo valstu iejaukšanās un zemais gāzes uzglabāšanas līmenis dažās Eiropas valstīs 2021./2022. gada ziemas sezonā apvienojumā ar lielāku pieprasījumu.
Līdz ar Krievijas iebrukumu Ukrainā 2022. gada februārī jau tāpat sarežģītā situācija pasliktinājās vēl vairāk, un to saasināja ES atkarība no fosilās enerģijas avotiem.
Tam bija spēcīga tieša ietekme uz enerģijas cenām un apgādes drošību.
2.5.
Enerģētiskās krīzes ietekme uz ES ekonomiku ir bijusi postoša.
2022. gadā tā tieši veicināja nesenajā ES integrācijas vēsturē augstāko jebkad reģistrēto inflācijas rekordu – vidējā ES inflācija bija 9,2 % (2); gaidāms, ka 2023. gadā tā samazināsies līdz 6,7 % (kas vēl joprojām ir ļoti daudz) un pēc gada – līdz 3,1 % (3).
Augstā inflācija ir bijusi 2022. gada ekonomikas snieguma visredzamākā parādība, kas domino efekta veidā ietekmēja citus patēriņa groza elementus un lielā
(1) (2) (3)
Elektroenerģijas cenas krasi pieauga, atstājot dažādu ietekmi atkarībā no gāzes īpatsvara vietējā ražošanas portfelī un 2022. gadā sasniedzot 150–300 EUR/MWh.
Eiropas Komisijas 2023. gadā publicētais saskaņotais patēriņa (enerģijas) cenu indekss liecina, ka gada likme 2022. gadā sasniedza vidēji 20 %.
Tomēr situācija dalībvalstīs bija atšķirīga, un maksimālais līmenis, kas tika reģistrēts Itālijā, bija 65 %.
2023. gada pavasara ekonomikas prognoze – Eurostat.