C 264/2
SV
Europeiska unionens officiella tidning
27.7.2023
Inledning
Den senaste tidens extrema händelser – skogsbränder, torka, översvämningar och dödliga värmeböljor – både i Europa och resten av världen har visat att klimatförändringarnas konsekvenser drabbar våra samhällen hårdare och snabbare än vad vetenskapen har förutspått.
Ökningen av extrema väderhändelser och naturkatastrofer har en allt större inverkan på människors fysiska och psykiska hälsa, på naturen i stort och på ekonomiska tillgångar.
I den sjätte utvärderingsrapporten från FN:s klimatpanel (IPCC) (1) angavs att den globala anpassningen huvudsakligen är långsam och sker isolerat och stegvis samt att även med utsläppsminskningar som är tillräckliga för att uppfylla Parisavtalets mål kommer transformativ anpassning att vara nödvändig (2).
Dessa händelser och IPCC:s rapport har tyvärr också pekat på den bristande beredskapen och det ojämlika förhållandet mellan klimathoten och de befintliga mekanismerna och strukturerna för att bemöta dem.
Även om det råder osäkerhet kring uppskattningarna av den framtida klimatrisken, så spelar det ingen roll hur det kommer att se ut temperaturmässigt år 2100 – bra, dåligt eller otäckt – för det påverkar egentligen inte de klimatanpassningsalternativ som beslutsfattarna har idag.
För att öka samhällets beredskap inför klimatförändringarnas allt kraftfullare konsekvenser är det uppenbart att den offentliga sektorn måste spela en ännu större roll i syfte att realisera den klimatresiliens och de hållbara investeringar som behövs.
Dessutom måste rätt regleringsmässiga villkor och planeringskapacitet införas och vidareutvecklas så att de olika aktörerna och marknaderna kan följa den offentliga sektorn med tillförsikt och säkerhet och kanalisera investeringar till resiliens.
I den europeiska strategin för anpassning från 2013 uppmanades alla EU:s medlemsstater att anta omfattande anpassnings­ strategier.
Kommissionen offentliggjorde även riktlinjer för utveckling av anpassningsstrategier för att hjälpa EU:s medlemsstater att utarbeta sina strategier.
Mellan 2013 och 2018 ökade antalet EU-medlemsstater med anpassnings­ strategier kraftigt från 15 till 25 och år 2020 hade alla EU-medlemsstater utarbetat strategier.
Det är dock stora skillnaderna mellan dem vad gäller omfattning, genomförande och genomförandemetod.
I förordningen om styrningen av energiunionen och av klimatåtgärder från 2018 behandlas anpassning till klimatförändringarna på två sätt.
För det första fastställs att EU:s medlemsstater är skyldiga att rapportera om anpassning till klimatförändringarna.
För det andra anges att varje EU-medlemsstat i sin integrerade nationella energi- och klimatplan i tillämpliga fall måste ange andra målsättningar och mål, däribland anpassningsmål.
För att hantera utvecklingen och inspirera till strukturella förändringar har ambitionsnivån höjts i den nya EU-strategin för klimatanpassning (2021) och den omfattar nu nya områden och prioriteringar till stöd för EU på vägen mot klimatresiliens, och dessutom tillkännages en översyn av 2013 års riktlinjer för utveckling av anpassningsstrategier.
Dessutom trädde den europeiska klimatlagen i kraft i juli 2021.
Medan skyldigheterna i förordningen om styrning huvudsakligen var förfarandemässiga, fastställs det i klimatlagen att klimatanpassning är en skyldighet.
I synnerhet införs ett krav på att medlemsstaterna ska säkerställa löpande framsteg med att öka anpassningsförmågan, stärka resiliensen och minska sårbarheten gentemot klimatförändringarna i enlighet med artikel 7 i Parisavtalet.
Klimatlagen innehåller bestämmelser om nationella anpassningsstrategier och anpassningsplaner (utöver de på EU-nivå) och anger vad som förväntas i fråga om anpassningspolitikens kvalitet och resultat.
Enligt lagen ska kommissionen regelbundet bedöma om relevanta nationella åtgärder är förenliga med framsteg mot anpassning och utfärda rekommendationer om den finner att en EU-medlemsstats åtgärder inte främjar framsteg med att öka anpassningsförmågan, stärka resiliensen och minska sårbarheten gentemot klimatförändringar.
I enlighet med de bestämmelserna har dessa riktlinjer följande syften:
— Att hjälpa EU:s medlemsstater att se över sina anpassningsstrategier och utarbeta/se över sina anpassningsplaner för att hantera de anpassningsrelaterade utmaningar de står inför, med beaktande av deras olika administrativa strukturer och hur långt de har kommit i planeringen av anpassningsåtgärder.
(1) Bidrag från arbetsgrupp II, Climate Change 2022: Impacts, Adaptation and Vulnerability (inte översatt till svenska).
(2) Enligt IPCC:s rapport från 2023 AR6 Synthesis Report, Summary for policy makers (inte översatt till svenska) främjas transformativ förändring av sådana begränsnings- och anpassningsåtgärder som prioriterar jämlikhet, social rättvisa, klimaträttvisa, rättighets­ baserade strategier och inkludering.
Sådana åtgärder anses även leda till mer hållbara resultat, minska behovet av kompromisser och främja en klimatresilient utveckling.