C 264/6
—
SL
Uradni list Evropske unije
27.7.2023
Vključevanje regionalne in lokalne ravni upravljanja
Besedna zveza „misli globalno, deluj lokalno“ postaja vse pomembnejša pri razpravah o strategijah in načrtih za prilagajanje podnebnim spremembam.
Lokalne in regionalne uprave so ključne gonilne sile prilagajanja, saj se številni ukrepi za prilagajanje podnebnim spremembam izvajajo na lokalni in regionalni ravni ter so zato odvisni od razmer, ki so specifične za posamezno okolje.
Lokalne uprave imajo ključno vlogo pri spodbujanju vključevanja javnosti in lokalnega ukrepanja, saj ljudi obveščajo o koristih prilagajanja podnebnim spremembam za njihovo regijo.
Poleg tega imajo lokalne oblasti veliko ključnih informacij o možnih lokaliziranih ukrepih za prilagajanje podnebnim spremembam, ki so izvedljivi na njihovem območju.
Medresorska projektna skupina za prilagajanje bi morala zato zagotoviti smiselne izmenjave s podnacionalnimi organi, da se njihovo strokovno znanje in izkušnje vključijo v oblikovanje politike prilagajanja ter da se v skladu z nacionalno politiko za prilagajanje podprejo regionalne/lokalne dejavnosti.
Posebno pozornost bi bilo treba nameniti vprašanju, kako vključiti regionalno in lokalno raven upravljanja.
To bi lahko na primer storili z vzpostavljanjem stikov z regionalnimi združenji ali medregionalnimi mrežami lokalnih oblasti, kot je Konvencija županov, v okviru katere več kot 11 000 lokalnih in regionalnih oblasti, ki so predstavniki 341 milijonov ljudi, svoje skupnosti pripravlja na to, kako živeti s posledicami podnebnih sprememb.
—
Opredelitev in vključevanje deležnikov
Podnebne spremembe bodo ustvarile negotovost in vplive v celotni družbi, zato je pomembno, da medresorska projektna skupina opredeli vse ustrezne skupine deležnikov, vključno s socialnimi partnerji in organizacijami civilne družbe, katerih sodelovanje je potrebno za oblikovanje odločnih ukrepov za prilagajanje podnebnim spremembam.
Udeležba deležnikov bo povečala kakovost odločanja o prilagajanju podnebnim spremembam z zagotavljanjem odgovornosti deležnikov za ta proces.
To bo posledično izboljšalo splošno kakovost strategije ali načrta za prilagajanje podnebnim spremembam, ki ga je oblikovala medresorska projektna skupina.
Postopek opredelitve skupin deležnikov je mogoče olajšati z razlikovanjem med dvema skupinama deležnikov, in sicer nosilci sprememb in tistimi, na katere bi podnebne spremembe lahko vplivale: — ena skupina deležnikov so možni nosilci sprememb, ki lahko prispevajo k prizadevanjem nacionalnih in/ali regionalnih/lokalnih uprav z zagotavljanjem dodatnih informacij, virov ali zmogljivosti.
Deležniki, ki bi spadali v to kategorijo, so raziskovalni inštituti, ki zagotavljajo ali izboljšujejo zbirke znanja o prilagajanju podnebnim spremembam, zasebni sektor, ki zagotavlja dragocene informacije za boljše prilagajanje politik za prilagajanje ali financiranje, čezmejni akterji, ki omogočajo boljše razumevanje čezmejnih ozemelj in obmejnih regij, ter nevladne organizacije, zlasti lokalne organizacije civilne družbe, ki prispevajo k boljšemu razumevanju ozemelj, izvajanju prilagoditvenih ukrepov in obveščanju o potrebi po prilagajanju podnebnim spremembam, da se spodbudijo spremembe na lokalni in regionalni ravni; druga skupina deležnikov, ki jih je treba vključiti v proces prilagajanja podnebnim spremembam, so tisti, pri katerih je velika verjetnost, da bodo nanje vplivale podnebne spremembe.
To so večinoma ranljive skupnosti (med drugim ljudje, ki živijo v revščini in so socialno izključeni ali jim grozita revščina in socialna izključenost, invalidi, starejši ljudje in ljudje s predhodnimi bolezenskimi stanji, nosečnice, razseljene osebe, pripadniki socialno marginaliziranih skupin, izpostavljeni delavci in otroci) ali zagovorniki in interesne skupine, ki zastopajo te ranljive skupnosti, ki bi bile sicer izključene iz procesa sodelovanja.
Zaradi neenake izpostavljenosti vplivom podnebnih sprememb in ranljivosti nanje v različnih regijah in socialno-ekonomskih skupinah se slabšajo predhodne neenakosti in ranljivosti.
Zato je treba zagotoviti pravičen prehod, v okviru katerega se bo zmanjšalo neenako breme podnebnih tveganj in zagotovila pravičnost pri porazdelitvi koristi prilagajanja. — Namen konceptualne ločitve teh dveh skupin deležnikov je zagotoviti zadostno pokritost s potrebnih zornih kotov, pri čemer je treba priznati in ovrednotiti njuno prekrivanje.
Z drugimi besedami, tisti, ki so še posebej ranljivi zaradi podnebnih sprememb, so lahko tudi možni nosilci sprememb, čeprav so njihovi viri v nekaterih pogledih omejeni.
Morda celo imajo vire, predvsem informacije o tem, kakšen je občutek ranljivosti zaradi podnebnih sprememb in kakšna je verjetna učinkovitost ukrepov, ki so manj dostopni tistim, ki niso v njihovem položaju.
Poleg tega je zaradi razlik med spoloma v vedenju in odnosu do podnebnih sprememb (5) poudarjena tudi potreba po zagotovitvi uravnotežene udeležbe moških in žensk v procesu odločanja in izvajanja.
Otroci običajno niso vključeni v javno odločanje, vendar je njihova pravica do sodelovanja pri odločanju o vseh (5) Iz literature je na primer razvidno, da so moški v primerjavi z ženskami manj zaskrbljeni zaradi podnebnih sprememb, kadar so države bogatejše.
Glej na primer Bush in Clayton (2023).