C 264/2
SL
Uradni list Evropske unije
27.7.2023
Uvod
Nedavni ekstremni dogodki – gozdni požari, suše, poplave in smrtonosni vročinski valovi – v Evropi in po svetu kažejo, da posledice podnebnih sprememb našo družbo prizadenejo močneje in hitreje, kot je predvidevala znanost.
Povečanje števila ekstremnih vremenskih dogodkov in naravnih nesreč vse bolj vpliva na telesno in duševno zdravje ljudi, preostalo naravo in gospodarska sredstva.
V šestem ocenjevalnem poročilu Medvladnega panela za podnebne spremembe (IPCC) (1) je navedeno, da je globalno prilagajanje predvsem počasno, razdrobljeno in postopno ter da bo tudi ob zadostnem zmanjšanju emisij za doseganje ciljev Pariškega sporazuma potrebno preobrazbeno prilagajanje (2).
Žal so ti dogodki in poročilo IPCC pokazali tudi pomanjkanje pripravljenosti in nesorazmernost med podnebnimi grožnjami ter vzpostavljenimi mehanizmi in strukturami odzivanja.
Čeprav je za ocenjevanje prihodnjih podnebnih tveganj značilna negotovost, pa to, kakšen bo končni izid z vidika temperature do leta 2100 – dober, slab ali strašljiv –, v resnici ne vpliva na možnosti, ki so danes na voljo pri oblikovanju politik za prilagajanje podnebnim spremembam.
Da bi povečali pripravljenost družbe na vse močnejše vplive podnebnih sprememb, je jasno, da mora imeti javni sektor še večjo vlogo pri zagotavljanju potrebne podnebne odpornosti in trajnostnih naložb.
Prav tako je treba še naprej razvijati in vzpostavljati ustrezne regulativne pogoje in zmogljivosti načrtovanja, da bodo lahko različni akterji in trgi z zaupanjem in gotovostjo sledili smernicam ter naložbe usmerjali v odpornost.
Evropska strategija za prilagajanje iz leta 2013 je vse države članice EU spodbudila k sprejetju celovitih strategij za prilagajanje.
Komisija je objavila tudi smernice za razvoj strategij za prilagajanje, da bi državam članicam EU pomagala pri pripravi njihovih strategij za prilagajanje.
Med letoma 2013 in 2018 se je število držav članic EU s strategijami za prilagajanje močno povečalo, in sicer s 15 na 25, do leta 2020 pa so svoje strategije pripravile vse države članice EU.
Vendar se te strategije med seboj močno razlikujejo po obsegu, rezultatih in načinu izvajanja.
V uredbi o upravljanju energetske unije in podnebnih ukrepov iz leta 2018 je prilagajanje podnebnim spremembam obravnavano na dva načina.
Prvič, določene so sedanje obveznosti poročanja držav članic EU o prilagajanju podnebnim spremembam.
Drugič, v njej je navedeno, da mora vsaka država članica EU v svojem celovitem nacionalnem energetskem in podnebnem načrtu po potrebi določiti druge cilje, ki med drugim vključujejo tudi razsežnosti ciljev prilagajanja.
Da bi se odzvali na spreminjajoče se razmere in spodbudili strukturne spremembe, je nova strategija EU za prilagajanje podnebnim spremembam (2021) predstavila večje ambicije ter je bila razširjena na nova področja in prednostne naloge, da bi bila v pomoč EU na njeni poti k podnebni odpornosti, pri čemer poziva tudi k reviziji smernic iz leta 2013 o razvoju strategij za prilagajanje.
Poleg tega so julija 2021 začela veljati evropska podnebna pravila.
Medtem ko so bile prej obveznosti iz uredbe o upravljanju energetske unije in podnebnih ukrepov v zvezi s prilagajanjem bolj postopkovne narave, je v podnebnih pravilih določena „dolžnost“ prilagajanja.
Konkretneje, v njih je določena zahteva po zagotavljanju stalnega napredka pri povečanju sposobnosti prilagajanja, krepitvi odpornosti in zmanjšanju ranljivosti zaradi podnebnih sprememb v skladu s členom 7 Pariškega sporazuma.
Podnebna pravila vsebujejo določbe za nacionalne strategije in načrte za prilagajanje (poleg ravni Unije) ter ubesedujejo pričakovanja glede kakovosti politike prilagajanja in njenih rezultatov.
V skladu s podnebnimi pravili mora Komisija redno ocenjevati skladnost ustreznih nacionalnih ukrepov z napredkom pri prilagajanju in izdati priporočila, kadar ugotovi, da ukrepi države članice EU niso skladni z zagotavljanjem napredka pri krepitvi sposobnosti prilagajanja, krepitvi odpornosti in zmanjšanju ranljivosti zaradi podnebnih sprememb.
V skladu s temi določbami je namen teh smernic:
— podpirati države članice EU pri reviziji njihovih strategij za prilagajanje in pripravi/reviziji načrtov za prilagajanje pri obvladovanju izzivov v zvezi s prilagajanjem, s katerimi se srečujejo, ob upoštevanju razlik v njihovih upravnih strukturah in poti, ki so jih že ubrale pri načrtovanju prilagajanja; (1) Prispevek delovne skupine II k poročilu Podnebne spremembe v letu 2022: vplivi, prilagajanje in ranljivost.
(2) Glede na Zbirno poročilo šestega ocenjevalnega poročila, Povzetek za oblikovalce politik, ki ga je leta 2023 pripravil IPCC, so preobrazbene spremembe podprte s prilagoditvenimi in blažilnimi ukrepi, ki dajejo prednost enakosti, socialni pravičnosti, podnebni pravičnosti, pristopom, ki temeljijo na pravicah, in vključenosti.
Ti ukrepi naj bi tudi vodili k bolj trajnostnim rezultatom, zmanjšali kompromise in pospešili razvoj, odporen proti podnebnim spremembam.