C 264/18
LV
Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
27.7.2023.
2. attēls.
Piemērs: pielāgošanās ceļš ūdens resursu apsaimniekošanas jomā
Avots: Kingsborough et al., 2016. — Instrumenti, kas piedāvā sākumpunktus īstenošanai un integrēšanai, t. i., pielāgošanās integrēšanai citās nozaru rīcībpolitikās un instrumentos.
Pielāgošanos nevajadzētu īstenot izolēti no esošajām rīcībpolitikām.
Tāpēc būtu jāveido saiknes starp pielāgošanos un esošajiem instrumentiem.
Būtu jāizmanto sinerģija ar esošajām valsts rīcībpolitikām un instrumentiem.
Galvenie instrumenti, ko var izmantot par sākumpunktu pielāgošanās integrēšanai, citu starpā ir šādi: tiesību akti, esošas stratēģijas, standarti, plānošanas rīki, novērtēšanas satvari, pētniecības un izstrādes programmas, tīkli un darba grupas.
Tomēr šo pielāgošanās integrēšanu nevajadzētu attiecināt tikai uz nozarisku mērķu, risinājumu un pasākumu noteikšanu pielāgošanās stratēģijā.
Par labu praksi uzskata izskatīt visu relevanto pasākumu atbilstību pielāgošanās mērķrādītājiem un mērķiem, kā arī katras rīcībpolitikas ieguldījumu pielāgošanās risinājumos.
Labas prakses piemērs ir aplūkots 4. piemērā.
Klimatadaptācijas makrofiskālais aspekts ir nozīmīga transversāla rīcībpolitikas joma.
Klimata pārmaiņas ir makrofiskāli relevantas, jo skar gan publiskos izdevumus, gan ieņēmumus.
Tomēr ES dalībvalstu fiskālie satvari klimata pārmaiņas un saistītos fiskālos riskus atspoguļo tikai nelielā mērā, lielākoties ar budžeta plāniem klimatisko katastrofu izdevumu segšanai.
Lai uzlabotu fiskālo/finansiālo noturību pret klimata pārmaiņām, budžeta plānošanā, pārvaldībā un institucionālajā kārtībā varētu labāk ņemt vērā ar klimatu saistītos fiskālos riskus un ar klimatu saistītos zaudējumus.
Šo mērķi atbalstītu arī rīcībpolitiskie centieni samazināt klimatisko zaudējumu apdrošinātības deficītu, t. i., neapdrošinātu zaudējumu īpatsvaru, jo tie var ierobežot klimata pārmaiņu fiskālās izmaksas un tādējādi ietaupīt resursus investīcijām adaptācijā.
Vēl viena būtiska rīcībpolitikas joma, kas ir ļoti svarīga pielāgošanās īstenošanai un integrēšanai citās jomās, ir katastrofu riska pārvaldība un civilās aizsardzības loma.
Civilās aizsardzības iestādes ne tikai ir pirmās, kas reaģē uz katastrofām, kas klimata pārmaiņu dēļ, paredzams, kļūs aizvien smagākas (plūdi, vētras, dabas ugunsgrēki utt.), bet to kompetencē ir arī plašāka katastrofu risku joma, kura ietver rīcību citu dabas katastrofu (piemēram, zemestrīces, vulkānu izvirdumi) gadījumā, kā arī tehnoloģiskie un ar sabiedrību saistītie riski (piemēram, kiberdraudi, hibrīddraudi, rūpnieciskas avārijas).
Svarīga ir cieša sinerģija rīcības plānu izstrādē un īstenošanā, arī resursu iedalē pielāgošanās un prevencijas pasākumiem, kā arī fiskālās noturības apsvērumi.
Sagaidāms, ka klimatadaptācijas pasākumi un ar klimatu saistītu apdraudējumu katastrofu novēršanas pasākumi lielā mērā būs vienādi.
Tomēr ir svarīgi ņemt vērā arī citus katastrofu nepieļaušanas aspektus, lai panāktu maksimālu sinerģiju starp attiecīgajiem pasākumiem (piemēram, ēku klimatadaptācija, attiecīgā gadījumā ņemot vērā arī seismisko drošumu), bet principu “nekaitēt” un maladaptāciju skatīt no plašākas katastrofu un sabiedrības izturētspējas perspektīvas.