C 264/18
HU
Az Európai Unió Hivatalos Lapja
2023.7.27.
2.
ábra
Példa a vízkészlet-gazdálkodás alkalmazkodási útvonalára
Forrás: Kingsborough et al., 2016. –
Olyan eszközök, amelyek belépési pontokat kínálnak a végrehajtáshoz és az általános érvényesítéshez, azaz az alkalmazkodás más ágazati politikákba és eszközökbe történő integrálásához.
Az alkalmazkodást nem szabad a meglévő politikáktól elszigetelten végrehajtani.
Ezért elő kell mozdítani az alkalmazkodás és a meglévő eszközök közötti kapcsolatok megteremtését.
Ki kell használni a meglévő nemzeti szakpolitikákkal és eszközökkel való szinergiákat.
Az alkalmazkodás integrálásának belépési pontjaként szolgáló kulcsfontosságú eszközök a következők: jogszabályok, meglévő stratégiák, szabványok, tervezési eszközök, értékelési keretek, kutatási és fejlesztési programok, hálózatok és munkacsoportok.
Az alkalmazkodás általános érvényesítése azonban nem korlátozódhat az alkalmazkodási stratégiában szereplő ágazatspecifikus célok, lehetőségek és intézkedések meghatározására.
Bevált gyakorlatnak tekinthető annak felülvizsgálata, hogy az összes releváns intézkedés összhangban van-e az alkalmazkodási célokkal és célkitűzésekkel, valamint hogy az egyes szakpolitikák mennyiben járulnak hozzá az alkalmazkodási megoldásokhoz.
Egy a bevált gyakorlatra vonatkozó példa található a 4. háttérmagyarázatban.
Az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodás makroköltségvetési vonatkozása fontos, több területet érintő szakpolitikai terület.
Az éghajlatváltozás makroköltségvetési jelentőséggel bír, mivel a közkiadásokat és a bevételeket egyaránt érinti.
Az uniós tagállamok nemzeti költségvetési keretei azonban csak korlátozott mértékben, főként az éghajlattal kapcsolatos katasztrófák költségeinek kezelésére szolgáló költségvetési intézkedésekkel tükrözik az éghajlatváltozást és a kapcsolódó költségvetési kockázatokat.
Az éghajlatváltozással szembeni költségvetési/pénzügyi reziliencia javítása érdekében a költségvetési tervezés, az irányítás és az intézményi megállapodások jobban figyelembe vehetik az éghajlatváltozással kapcsolatos költségvetési kockázatokat és veszteségeket.
Az éghajlatvédelmi szakadék, azaz a nem biztosított veszteségek arányának csökkentésére irányuló szakpolitikai erőfeszítések szintén támogatnák ezt a célt, mivel korlátozhatják az éghajlatváltozás okozta költségvetési terheket, és így megőrizhetik a forrásokat az alkalmazkodásba történő beruházások számára.
Az alkalmazkodás végrehajtása és általános érvényesítése szempontjából egy másik kiemelt szakpolitikai terület a katasztrófakockázat-kezelés és a polgári védelem szerepe.
A polgári védelmi hatóságok nemcsak az éghajlattal kapcsolatos, várhatóan egyre súlyosabb katasztrófák (árvizek, viharok, erdőtüzek stb.) esetén az első beavatkozók, de hatáskörükbe tartozik a katasztrófakockázatok szélesebb körű kezelése is, amely más természeti katasztrófákra (pl. földrengések, vulkánkitörések), valamint technológiai és társadalmi kockázatokra (pl. kiberfenyegetések, hibrid fenyegetések, ipari balesetek) is kiterjed.
Fontos, hogy szoros szinergiák jöjjenek létre a cselekvési tervek kidolgozása és végrehajtása terén, ideértve az alkalmazkodási és megelőző intézkedésekre szánt források elosztását és a költségvetési reziliencia szempontjait is.
Az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodást célzó intézkedések és az éghajlattal kapcsolatos veszélyekre vonatkozó katasztrófamegelőzési intézkedések várhatóan nagyrészt azonosak lesznek.
Ugyanakkor fontos, hogy más katasztrófamegelőzési szempontokat is figyelembe vegyenek az intézkedések közötti maximális szinergiák biztosítása érdekében (pl. az épületek éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodása, adott esetben a szeizmikus biztonság figyelembevétele), valamint hogy a „ne okozz kárt” és a hibás alkalmazkodás elvét a katasztrófákkal és a társadalom rezilienciájával kapcsolatos tágabb perspektívában vegyék figyelembe.