C 264/18
FI
Euroopan unionin virallinen lehti
27.7.2023
Kaavio 2 Esimerkki vesivarojen hallintaa koskevasta sopeutumispolusta
Lähde: Kingsborough ym., 2016. — Välineet, jotka tarjoavat aloituskohtia toteuttamiselle ja valtavirtaistamiselle eli mahdollistavat sopeutumisen sisällyttämisen muihin alakohtaisiin toimintapolitiikkoihin ja välineisiin.
Sopeutumista ei pitäisi toteuttaa erillään olemassa olevista toimintapolitiikoista.
Sen vuoksi olisi edistettävä sopeutumisen ja olemassa olevien välineiden välisten yhteyksien luomista.
Synergioita nykyisten kansallisten toimintapolitiikkojen ja välineiden kanssa olisi hyödynnettävä.
Keskeisiä välineitä sopeutumisen integroimiseksi ovat muun muassa lainsäädäntö, nykyiset strategiat, standardit, suunnitteluvälineet, arviointikehykset, tutkimus- ja kehittämisohjelmat, verkostot ja työryhmät.
Sopeutumisen valtavirtaistaminen ei kuitenkaan saisi rajoittua vain alakohtaisten tavoitteiden, vaihtoehtojen ja toimien määrittelyyn sopeutumisstrategiassa.
On hyvän käytännön mukaista tarkastella kaikkien asiaankuuluvien toimenpiteiden johdonmukaisuutta sopeutumistavoitteiden ja -päämäärien kanssa sekä jokaisen toimintapolitiikan sopeutumisratkaisuja edistävää vaikutusta.
Yhtä tähän liittyvää esimerkkiä hyvästä käytännöstä käsitellään esimerkki­ tapausta 4 koskevassa tekstilaatikossa.
Ilmastonmuutokseen sopeutumisen makro- ja julkistaloudellinen näkökulma on tärkeä laaja-alainen politiikan ala.
Ilmastonmuutoksella on merkitystä makrotalouden ja julkisen talouden kannalta, sillä se vaikuttaa sekä julkisiin menoihin että tuloihin.
EU:n jäsenvaltioiden kansallisissa finanssipoliittisissa kehyksissä otetaan huomioon ilmastonmuutos ja siihen liittyvät julkisen talouden riskit kuitenkin vain rajallisesti, lähinnä talousarviojärjestelyillä, joilla on tarkoitus selviytyä ilmastoon liittyvien katastrofien kustannuksista.
Jotta parannetaan julkisen talouden sietokykyä ilmastonmuutosta vastaan, julkisen talouden suunnittelussa, ohjauksessa ja institutionaalisissa järjestelyissä voitaisiin ottaa paremmin huomioon ilmastoon liittyvät julkisen talouden riskit ja ilmastoon liittyvät menetykset.
Poliittiset toimet ilmastonsuojeluvajeen eli vakuuttamattomien tappioiden osuuden pienentämiseksi tukisivat myös tätä tavoitetta, koska niillä voidaan rajoittaa ilmastonmuutoksen kustannuksia julkiselle taloudelle ja siten suojella sopeutumisinvestointeihin käytettäviä resursseja.
Toinen merkittävä politiikan ala, jolla on huomattava merkitys sopeutumisen toteuttamisessa ja valtavirtaistamisessa, on katastrofiriskien hallinta ja pelastuspalvelun rooli.
Pelastuspalveluviranomaiset toimivat pelastustyöntekijöinä ilmastoon liittyvissä katastrofeissa (kuten tulvissa, myrskyissä ja maastopaloissa), joiden odotetaan muuttuvan yhä vakavammiksi, mutta heidän vastuualueeseensa kuuluu myös laajempi katastrofiriskiympäristö, joka kattaa muut luonnonkatastrofit (kuten maanjäristykset ja tulivuorenpurkaukset) sekä teknologiset ja yhteiskunnalliset riskit (esimerkiksi kyberuhat, hybridiuhat ja teollisuusonnettomuudet).
Toimintasuunnitelmien laatimisen ja täytäntöönpanon tiiviillä synergialla, mukaan lukien resurssien kohdentaminen sopeutumis- ja ennaltaehkäisytoimen­ piteisiin sekä julkisen talouden sietokykyä koskevat näkökohdat, on suuri merkitys.
Ilmastonmuutokseen sopeutumista koskevien toimenpiteiden ja ilmastoon liittyvien uhkien varalta toteutettavien katastrofinehkäisytoimien odotetaan olevan pitkälti samoja.
On kuitenkin tärkeää tarkastella myös muita katastrofien ennaltaehkäisemiseen liittyviä näkökohtia, jotta varmistetaan toimenpiteiden mahdollisimman suuri synergia (esimerkiksi rakennusten sopeuttaminen ilmastonmuutokseen, ottaen tarvittaessa huomioon myös seisminen turvallisuus) ja vahingon välttämisen periaatteen ja haittasopeutumisen laajempi tarkastelu katastrofien ja yhteiskunnan häiriönsietokyvyn näkökulmasta.