C 264/18
DA
Den Europæiske Unions Tidende
27.7.2023
Figur 2
Eksempel på et tilpasningsforløb for forvaltning af vandressourcer
Kilde: Kingsborough et al., 2016. — Instrumenter, der giver adgang til gennemførelse og mainstreaming, dvs. integration af tilpasning i andre sektorpolitikker og -instrumenter.
Tilpasningen bør ikke foretages uafhængigt af eksisterende politikker.
Der bør derfor tilskyndes til at skabe forbindelser mellem tilpasning og eksisterende instrumenter.
Synergier med eksisterende nationale politikker og værktøjer bør udnyttes.
De vigtigste instrumenter, der skal fungere som adgangspunkter for integration af tilpasning, omfatter: lovgivning, eksisterende strategier, standarder, planlægningsværktøjer, vurderingsrammer, forsknings- og udviklingsprogrammer, netværk og arbejdsgrupper.
Denne mainstreaming af tilpasningen bør dog ikke begrænses til blot at fastsætte sektorspecifikke mål, muligheder og tiltag i tilpasnings­ strategien.
Det anses for god praksis at gennemgå alle relevante foranstaltningers overensstemmelse med tilpasningsmål og -målsætninger samt de enkelte politikkers bidrag til tilpasningsløsningerne.
Et eksempel på god praksis drøftes i eksempel 4 i tekstboksen.
Det makroøkonomiske aspekt af klimatilpasning er et vigtigt tværgående politikområde.
Klimaændringer er relevante set ud fra et makroøkonomisk perspektiv, da de både påvirker offentlige udgifter og indtægter.
De nationale finanspolitiske rammer i EU's medlemsstater afspejler imidlertid kun i begrænset omfang klimaændringerne og de dermed forbundne finanspolitiske risici, hovedsagelig med budgetmæssige ordninger til at håndtere omkostningerne forbundet med klimarelaterede katastrofer.
Budgetplanlægningen, forvaltningsmekanismer og de institutionelle ordninger bør i højere grad tage hensyn til klimarelaterede finanspolitiske risici og klimarelaterede tab for at forbedre den finansielle og finanspolitiske modstandsdygtighed over for klimaændringer.
Politiske bestræbelser på at mindske klimabeskyttelseskløften, dvs. andelen af uforsikrede tab, vil også støtte dette mål, da de kan begrænse de finanspolitiske omkostninger ved klimaændringer og dermed bevare ressourcerne til investeringer i tilpasning.
Et andet vigtigt politikområde af stor betydning for gennemførelse og mainstreaming af tilpasning er katastroferisi­ kostyring og civilbeskyttelsens rolle.
Civilbeskyttelsesmyndighederne er ikke blot de første respondenter på de forventede og stadig mere alvorlige klimarelaterede katastrofer (oversvømmelser, storme, naturbrande osv.), men de har også et bredere katastroferisikolandskab inden for deres ansvarsområde og håndterer andre naturkatastrofer (f.eks.
jordskælv, vulkanudbrud) samt teknologiske og samfundsmæssige risici (f.eks. cybertrusler, hybride trusler, industriulykker).
Det er vigtigt at have tætte synergier i udviklingen af handlingsplaner og gennemførelsen heraf, herunder ressourcetildelingen til tilpasnings- og forebyggelsesforanstaltninger og overvejelser om finanspolitisk modstandsdygtighed.
Klimatilpasningsforanstaltninger og katastrofeforebyggelsesforanstaltninger i forbindelse med klimarelaterede farer forventes stort set at være identiske.
Det er imidlertid også vigtigt at overveje andre katastrofefore­ byggelsesaspekter for at sikre størst mulig synergi mellem foranstaltningerne (f.eks. tilpasning til klimaændringer af bygninger, også under hensyntagen til seismisk sikkerhed, hvor det er relevant), og at principperne om »ikke at gøre skade« og dårlig tilpasning tages i betragtning i et bredere perspektiv i forbindelse med katastrofer og samfundsmæssig modstandsdygtighed.