C 253/30
LV
Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
18.7.2023.
Vasaras, kas parasti nav sevišķi mitras un lietainas, veicina ar AĢIN “Asparago verde di Canino” apzīmēto sparģeļu augšanu, jo to saknes slikti pacieš stāvošu mitrumu, bet lapām nepatīk ūdens, tādēļ ka no šīm pārmērībām augam var rasties sēnīšu slimības.
Temperatūra gada garumā ir diezgan vienmērīga, ar mēneša vidējo temperatūru, kas tuva 16 °C; minimālā un maksimālā temperatūras vidējā vērtība attiecīgi ir aptuveni 11 °C un 22 °C.
Aukstākais gada mēnesis ir janvāris vai februāris ar minimālo temperatūru, kuras absolūtā vērtība reti nokrīt zem 0 °C.
Karstākie mēneši ir jūlijs un augusts, kuru laikā absolūtā maksimālā temperatūra var sasniegt aptuveni 32 °C.
Nokrišņu daudzums apgabalā arī ir ļoti viendabīgs; pēdējos gados vidējais gada nokrišņu daudzums ir nedaudz lielāks par 472 mm.
Lietus galvenokārt līst rudens-ziemas periodā, toties sausuma periods parasti novērojams vasaras mēnešos.
Īpaši jāuzsver arī zemes siltuma izmantošana, audzējot sparģeļus zem seguma.
Saknes tiek sildītas ar pazemes caurulēm, kurās plūst karstais ūdens, kas iegūts no augsnes virsējiem slāņiem.
Ziemas periodā sparģeļu ēdamo daļu aizsargā tuneļi ar polietilēna segumu, kas palīdz nodrošināt siltu mikroklimatu, kas ir ideāli piemērots sparģeļiem.
“Asparago verde di Canino” ir prestiža, kaut arī salīdzinoši nesena vēsture.
Produkta popularitāte tirgū un tā saikne ar teritoriju aizsākās divdesmitā gadsimta astoņdesmito gadu sākumā, attīstoties modernajām sparģeļu audzēšanas prasmēm.
Pirmā sparģeļu audzētava tika izveidota 1980. gadā: tā bija deviņus hektārus plata, un tajā tika audzēti zaļie sparģeļi.
Jaunā kultūrauga ieviešana veicināja tādu instrumentu izstrādi, kas piemēroti zaļo sparģeļu novākšanai, un sekmēja tieši ražas novākšanu ar rokām, jo uzreiz tika saprasts, ka šis posms ir svarīgs “ne tikai dzinumu kvalitātei, bet arī turpmākajai sparģeļu audzēšanai.
[...] Lai iegūtu mīkstus dzinumus ar cieši piekļautām seglapām, bija nepieciešams bieži novākt ražu: tas ražas pilnbrieda laikā bija jādara katru dienu, ražas novākšanas sākuma un beigu laikposmā neizlaižot pat divas dienas” (Saccardo F., Temperini O., “Asparago: tecnica agronomica e scelta varietale”, “Arsial” (izdevējs un redaktors), “Esperienze sulla coltivazione dell'asparago nel Lazio”, 2004, 17. lpp.)
Pēc tam, lai paildzinātu ražošanas sezonu un tādējādi arī pārdošanas laiku, ražotāji veiksmīgi uzsāka eksperimentus ar steidzināto audzēšanu, izmantojot karstu ūdeni, kas iegūts no turpat esošajiem Paljeto līdzenuma karstajiem avotiem.
Labvēlīgie augsnes un klimatiskie apstākļi, kas sakrīt ar sparģeļu audzēšanai vēlamajiem faktoriem, ļāvuši Canino komūnā uzplaukt jaunai lauksaimniecības praksei (“Innovazione e agricoltura”, 2, Nr. 2, 1999, 36.-39. lpp.; “L’Informatore agrario”, Nr. 50, 2001, 45. lpp.)
“Asparago verde di Canino” tiek augstu novērtēts tā konsistences, garšas un netīrumu neesamības dēļ, tāpēc to sauc par “mangiatutto” (“pilnībā ēdams”).
Tā to definē arī ceļvedis “Frutta e ortaggi in Italia du Touring Club italien”, iekļaujot produktu starp valsts līmenī visaugstāk novērtētajām šķirnēm (Cabrini L., Malerba F., “Frutta e ortaggi in Italia”, TCI, Milāna, 2005, 49. lpp.).
Sparģeli par “mangiatutto” dēvē arī sējumā “1001 specialità della cucina italiana da provare almeno una volta nella vita”, kur tas ir nosaukts par vienu no izcilākajiem Lacio reģiona produktiem (Machado A., Prete C., “Newton Compton”, 2015, 297.-299. lpp.)
Šis produkts ir atzīts par vienu no visnozīmīgākajiem Tuskijā; tā to ir nosaukuši arī pārtikas tēmai veltīti laikraksti, piemēram, “La Repubblica” (repubblica.it/cronaca/2013/04/26/), “Corriere della Sera” (viaggi.corriere.it/weekend/), “Libero”, Quotidiano.net (.quotidiano.net/viaggiesapori/), “il Tempo” (tempo.it/i-consigli-di-fuoriporta/2017/04/21/) un kulinārijas žurnāli, piemēram, “Mondo Mangiare” (mangiare.moondo.info).
2006. gadā “Asparago verde di Canino” tika iekļauts projektā “Leader Plus 2000/2006 – Gal degli Etruschi” kā viens no produktiem “ar visspēcīgāko saikni” ar vietējo teritoriju: kaut arī tas neesot “apzīmēts ar oficiālu atzinības zīmi (ACVN, AĢIN, IGT utt.), tas noteiktām reģiona komūnām ir ļoti svarīgs gan kvalitātes, gan saražotā apjoma ziņā.”