17.7.2023
SV
Europeiska unionens officiella tidning
C 252/17
3) Ska artikel 49.3 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna tolkas så, att den tillåter att personer som brutit mot artikel 313-6-2 i strafflagen, införd genom lagen av den 12 mars 2012, påförs böter med det belopp som föreskrivs i denna artikel, det vill säga 15 000 euro, och vid upprepad överträdelse 30 000 euro, med hänsyn till å ena sidan de antagna bestämmelsernas hindrande karaktär och å andra sidan de begångna brottens ringa allvar?
4) Ska rättssäkerhetsprincipen, som Europeiska unionens domstol har slagit fast är en allmän unionsrättslig princip, och artikel 49.1 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, innehållande legalitetsprincipen i fråga om brott och straff, tolkas så, att de tillåter en sådan bestämmelse som artikel 1 i lagen av den 27 juni 1919, som dels inte ger de berörda personerna möjlighet att veta om deras försäljning eller överlåtelse avser en subventionerad eller förmånlig biljett, trots att denna omständighet medför straffrättsligt ansvar för dem, dels inte ger enskilda rättssubjekt möjlighet att veta exakt vilket straff de har ålagts, eftersom detta straff uttrycks i gamla franc utan uttrycklig hänvisning till tillämplig lagstiftning?
5) Ska rättssäkerhetsprincipen, som EU-domstolen har slagit fast är en allmän unionsrättslig princip, och artikel 49.1 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, innehållande legalitetsprincipen i fråga om brott och straff, tolkas så, att de utgör hinder mot tillämpningen av artikel 313-6-2 i strafflagen, som leder till osäkerhet för den som erbjuder eller tillhandahåller medel för försäljning av biljetter till ett evenemang eller en föreställning och som inte kan veta om säljaren har fått tillstånd av producenten, arrangören eller rättighetsinnehavaren eller inte, och begreppet arrangör inte är tydligt definierat i tillämplig lagstiftning?
6) Bidrar artikel 313-6-2 i strafflagen till en hög konsumentskyddsnivå, såsom unionsrätten eftersträvar och artikel 38 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna föreskriver, eftersom den gör det möjligt att bekämpa spekulation i biljetter av obehöriga mellanhänder?
7) Strider förbudet i artikel 313-6-2 i strafflagen mot återförsäljning av biljetter av en person som inte är arrangör eller producent av föreställningen eller som inte har fått tillstånd härtill mot den unionsrättsliga principen om konkurrensutsättning (artiklarna 101–109 FEUF)?
8) Ger artikel 313-6-2 i strafflagen föreställningsarrangörer en ensamrätt som strider mot artikel 106.1 FEUF, eftersom den ger dessa arrangörer monopol på biljettförsäljning?
Begäran om förhandsavgörande framställd av Sąd Apelacyjny w Warszawie (Polen) den 24 mars 2023 – S. S.A. mot C. sp. z o.o.
(Mål C- C-197/23, S.)
(2023/C 252/19) Rättegångsspråk: polska Hänskjutande domstol Sąd Apelacyjny w Warszawie
Parter i det nationella målet Klagande: S. S.A.
Motpart: C. sp. z o.o.
Tolkningsfrågor 1.
Ska artiklarna 2, 6.1, 6.3 och 19.1 andra stycket i fördraget om Europeiska unionen, i förening med artikel 47 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, tolkas så, att en domstol i första instans i en medlemsstat i Europeiska unionen inte kan anses vara en oavhängig och opartisk domstol som har inrättats enligt lag och som säkerställer ett effektivt domstolsskydd, då dess dömande sammansättning utgörs av en ensamdomare som tilldelats målet i uppenbar strid mot bestämmelserna i nationell rätt om att fördela mål och om att utse och ändra dömande sammansättningar?