17.7.2023.
LV
Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
C 252/17
3) Vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 49. panta 3. punkts ir interpretējams tādējādi, ka tas ļauj piemērot Kriminālkodeksa 313-6-2.
panta, kas ieviests ar Francijas 2012. gada 12. marta likumu, pārkāpuma izdarītājiem naudassodu šajā pantā paredzētajā 15 000 EUR apmērā un atkārtota pārkāpuma gadījumā – 30 000 EUR apmērā, ņemot vērā, pirmkārt, ieviestā likumdošanas mehānisma preventīvo raksturu un, otrkārt, izdarīto pārkāpumu nelielo smagumu?
4) Vai tiesiskās drošības princips, ko Eiropas Savienības Tiesa ir nostiprinājusi kā Eiropas Savienības vispārējo tiesību principu, un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 49. panta 1. punkts, kurā nostiprināts kriminālatbildības un soda likumības princips, ir interpretējams tādējādi, ka tas atļauj saglabāt Francijas 1919. gada 27. jūnija likuma 1. pantu, kas, pirmkārt, neļauj ieinteresētajām personām uzzināt, vai to pārdošanas vai tālāknodošanas darījums attiecas uz subsidētu biļeti vai biļeti ar atlaidi, lai gan šis apstāklis izraisa viņu saukšanu pie kriminālatbildības, un, otrkārt, neļauj attiecīgajām personām precīzi uzzināt paredzamo sodu, jo šis sods ir izteikts vecajos frankos, bez skaidras atsauces uz spēkā esošām tiesību normām?
5) Vai tiesiskās drošības princips, ko Eiropas Savienības Tiesa ir nostiprinājusi kā Eiropas Savienības vispārējo tiesību principu, un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 49. panta 1. punkts, kurā nostiprināts kriminālatbildības un soda likumības princips, ir interpretējams tādējādi, ka tas nepieļauj Francijas Kriminālkodeksa 313-6-2.
panta piemērošanu, jo tas rada neskaidrības tiem cilvēkiem, kuri dara pieejamus vai nodrošina līdzekļus, lai varētu pārdot ieejas biļetes uz pasākumu vai priekšnesumu, jo minētā persona nevar zināt, vai pārdevējs ir vai nav saņēmis producenta, organizētāja vai izmantošanas tiesību īpašnieka atļauju, turklāt pat organizētāja jēdziens spēkā esošajās tiesību normās nav skaidri definēts?
6) Vai Francijas Kriminālkodeksa 313-6-2.
pants veicina augstu standartu noteikšanu patērētāju tiesību aizsardzībā, kā noteikts Savienības tiesību aktos un nostiprināts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 38. pantā, ja šis krimināltiesiskais mehānisms ļauj apkarot starpnieku, kuriem nav atļaujas, spekulācijas ar biļetēm?
7) Vai Kriminālkodeksa 313-6-2.
pantā noteiktais biļešu tālākpārdošanas aizliegums personai, kura nav priekšnesuma organizētājs vai producents vai nav saņēmusi organizētāja vai producenta atļauju veikt tālākpārdošanu, ir pretrunā konkurences principam, kas nostiprināts Savienības tiesību aktos (LESD 101.–109. pantā)?
8) Vai Kriminālkodeksa 313-6-2.
pants piešķir ekskluzīvas tiesības priekšnesumu organizētājiem, kas ir pretrunā LESD 106. panta 1. punktam, jo piešķir šiem organizētājiem monopoltiesības uz biļešu tirdzniecību?
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2023. gada 24. martā iesniegusi Sąd Apelacyjny w Warszawie (Polija) – S. S.A./C. sp. z o.o.
(Lieta C-197/23, S.)
(2023/C 252/19) Tiesvedības valoda – poļu Iesniedzējtiesa Sąd Apelacyjny w Warszawie
Pamatlietas puses Prasītāja: S. S.A.
Atbildētāja: C. sp z o.o.
Prejudiciālie jautājumi 1) Vai Līguma par Eiropas Savienību 2. pants, 6. panta 1. un 3. punkts un 19. panta 1. punkta otrā daļa, aplūkojot tos kopsakarā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu, ir jāinterpretē tādējādi, ka par neatkarīgu, objektīvu un iepriekš tiesību aktos noteiktu tiesu, kura nodrošina efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, nav uzskatāma Eiropas Savienības dalībvalsts pirmās instances tiesa, kuras sastāvā lietu vienpersoniski izskata šīs tiesas tiesnesis, kurš lietas izskatīšanai ir norīkots, acīmredzami pārkāpjot valsts tiesību normas par lietu sadali, kā arī par tiesas sastāva noteikšanu un izmaiņām tajā?