17.7.2023.
HR
Službeni list Europske unije
C 252/17
3.
Treba li članak 49. stavak 3.
Povelje Europske unije o temeljnim pravima tumačiti na način da omogućuje da se na počinitelje kažnjivog djela iz članka 313-6-2 Kaznenog zakonika, uvedenog francuskim Zakonom od 12. ožujka 2012. primijene novčane kazne u iznosu predviđenom tim člankom, odnosno u iznosu od 15 000 eura a, u slučaju ponavljanja kažnjivog djela, 30 000 eura, uzimajući u obzir, s jedne strane, restriktivnu prirodu mjerodavnih propisa i, s druge strane, lakoću kažnjivih djela? 4.
Treba li načelo pravne sigurnosti koje je Sud Europske unije utvrdio kao opće načelo prava Europske unije i članak 49. stavak 1.
Povelje Europske unije o temeljnim pravima kojim se propisuje načelo zakonitosti kaznenih djela i kazni tumačiti na način da dopuštaju zadržavanje na snazi članka 1. francuskog Zakona od 27. lipnja 1919. koji, s jedne strane, ne omogućuje zainteresiranim osobama da znaju odnose li se njihova prodaja ili ustupanje na subvencioniranu ili povlaštenu ulaznicu iako ta okolnost dovodi do njihove kaznene odgovornosti i, s druge strane, ne omogućuje osobama da stočno znaju kolika se kazna može izreći, s obzirom na to da je ta kazna izražena u starim francima pri čemu se izričito ne upućuje na primjenjive odredbe? 5.
Treba li načelo pravne sigurnosti koje je Sud Europske unije utvrdio kao opće načelo prava Europske unije i članak 49. stavak 1.
Povelje Europske unije o temeljnim pravima kojim se propisuje načelo zakonitosti kaznenih djela i kazni tumačiti na način da im se protivi primjena članka 313-6-2 francuskog Kaznenog zakonika koji dovodi do nesigurnosti kod osobe koja izlaže ili osigurava sredstva u svrhu prodaje ulaznica za manifestaciju ili događanje, pri čemu ta osoba ne može znati je li prodavatelj pribavio odobrenje producenta, organizatora ili nositelja prava na održavanje, iako pojam organizatora nije jasno određen u primjenjivim odredbama? 6.
Doprinosi li članak 313-6-2 francuskog Kaznenog zakonika povećanju razine zaštite potrošača, koja se zahtijeva pravom Unije i propisuje člankom 38.
Povelje Europske unije o temeljnim pravima, jer ta kaznenopravna odredba omogućuje borbu protiv toga da neovlašteni posrednici špekuliraju ulaznicama? 7.
Protivi li se zabrana, uvedena člankom 313-6-2 Kaznenog zakonika, da osoba koja nije organizator ili producent događanja ili koja nije dobila njegovo odobrenje preprodaje ulaznice, načelu uspostavljanja tržišnog natjecanja propisanom pravom Unije (članci 101. do 109.
UFEU-a)? 8.
Dodjeljuje li se člankom 313-6-2 Kaznenog zakona isključivo pravo organizatorima događanja koje se protivi članku 106. stavku 1.
UFEU-a u dijelu u kojem se njime tim organizatorima daje monopol nad prodajom njihovih ulaznica?
Zahtjev za prethodnu odluku koji je 24. ožujka 2023.
uputio Sąd Apelacyjny w Warszawie (Poljska) – S. S.A./C. sp. z o.o.
(Predmet C-197/23, S.)
(2023/C 252/19) Jezik postupka: poljski Sud koji je uputio zahtjev Sąd Apelacyjny w Warszawie
Stranke glavnog postupka Tužitelj: S. S.A.
Tuženik: C. sp. z o.o.
Prethodna pitanja 1.
Treba li članak 2., članak 6. stavke 1. i 3. te članak 19. stavak 1. drugi podstavak Ugovora o Europskoj uniji u vezi s člankom 47.
Povelje Europske unije o temeljnim pravima tumačiti na način da neovisni, nepristrani i zakonom prethodno ustanovljeni sud koji osigurava djelotvornu pravnu zaštitu nije prvostupanjski sud države članice Europske unije u čijem sastavu zasjeda sudac pojedinac tog suda koji je određen za odlučivanje u predmetu uslijed teške povrede nacionalnih odredbi koje se odnose na dodjelu predmeta kao i na određivanje i izmjenu sastava suda?