17.7.2023
ET
Euroopa Liidu Teataja
C 252/17
3.
Kas Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 49 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et see võimaldab määrata Prantsuse 12. märtsi 2012. aasta seadusega nr 2012-348 spordi- ja kultuuriürituste korraldamise hõlbustamise kohta karistusseadustikku lisatud artikli 313-6-2 rikkujatele trahve selles artiklis ette nähtud summas ehk kuni 15 000 eurot ning korduva rikkumise korral kuni 30 000 eurot, arvestades esiteks, et õigusnormidega kehtestatud kord on takistava iseloomuga, ning teiseks, et toime pandud rikkumised on kerged? 4.
Kas õiguskindluse põhimõtet, mida Euroopa Liidu Kohus on kinnitanud Euroopa Liidu õiguse üldpõhimõttena, ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 49 lõiget 1, milles on ette nähtud süütegude ja karistuste seaduses sätestatuse põhimõte, tuleb tõlgendada nii, et need lubavad säilitada 27. juuni 1919. aasta Prantsuse seaduse artiklit 1, mis esiteks ei võimalda asjaomastel isikutel teada, kas müük või võõrandamine puudutab toetuse või eelisega hõlmatud piletit, samas kui see asjaolu võimaldab nende kriminaalvastutusele võtmist, ning teiseks ei võimalda see õigussubjektidel täpselt teada, milline karistus võidakse neile määrata, kuna see karistus on sõnastatud vanades frankides, ilma et oleks sõnaselgelt viidatud kohaldatavatele õigusnormidele? 5.
Kas õiguskindluse põhimõtet, mida Euroopa Liidu Kohus on kinnitanud Euroopa Liidu õiguse üldpõhimõttena, ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 49 lõiget 1, milles on ette nähtud süütegude ja karistuste seaduses sätestatuse põhimõte, tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus Prantsuse karistusseadustiku artikli 313-6-2 kohaldamine, mis tekitab ebakindlust isikule, kes paneb välja või pakub vahendeid ürituste või etenduste pääsmete müügiks, kuna sellel isikul ei ole võimalik teada, kas müüja on saanud produtsendi, organiseerija või kasutusõiguste omaja loa või mitte, kusjuures organiseerija mõiste ei ole kohaldatavates õigusnormides selgelt määratletud? 6.
Kas Prantsuse karistusseadustiku artikkel 313-6-2 aitab luua liidu õiguses soovitud ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 38 ette nähtud tarbijakaitse kõrget taset, sest see karistusõiguslik vahend võimaldab võidelda volitamata vahendajate korraldatava piletitega hangeldamise vastu? 7.
Kas karistusseadustiku artiklis 313-6-2 asjaolu, et isikul, kes ei ole etenduse korraldaja või produtsent või keegi, kes on neilt saanud selleks loa, on keelatud pileteid edasi müüa, ei ole vastuolus liidu õiguses kehtestatud konkurentsipõhi­ mõttega (ELTL artiklid 101 ja 109)? 8.
Kas karistusseadustiku artikkel 313-6-2 ei anna etenduste korraldajatele ainuõigust, vastuolus ELTL artikli 106 [lõikega] 1, kuna see annab korraldajatele oma piletite müügi monopoli?
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Sąd Apelacyjny w Warszawie (Poola) 24. märtsil 2023 – S. S.A. versus C. sp. z o.o.
(Kohtuasi C-197/23, S.)
(2023/C 252/19) Kohtumenetluse keel: poola Eelotsusetaotluse esitanud kohus Sąd Apelacyjny w Warszawie
Põhikohtuasja pooled Hageja: S. S.A.
Kostja: C. sp. z o.o.
Eelotsuse küsimused 1.
Kas ELL artiklit 2, artikli 6 lõikeid 1 ja 3 ning artikli 19 lõike 1 teist lõiku koostoimes Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 47 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi kohus, mille ainuisikulisse koosseisu kuulub selle kohtu kohtunik, kelle kohtuasja lahendama määramisel on jämedalt rikutud kohtuasjade jaotamist ning kohtu koosseisu määramist ja muutmist käsitlevaid liikmesriigi õigusnorme, ei ole sõltumatu, erapooletu ja seaduse alusel moodustatud kohus, mis tagab isikutele tõhusa kohtuliku kaitse?