17.7.2023
DA
Den Europæiske Unions Tidende
C 252/17
3) Skal artikel 49, stk.
3, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder fortolkes således, at det er tilladt at pålægge gerningsmænd til strafbare lovovertrædelser bøder med det beløb, der er fastsat i straffelovens artikel 313-6-2, som blev indført ved lov af 12. marts 2012, på 15 000 EUR og i gentagelsestilfælde på 30 000 EUR, idet der tages hensyn til dels de indførte lovbestemmelsers karakter af hindring, dels de begåede lovovertrædelsers mindre alvorlige karakter?
4) Skal retssikkerhedsprincippet, der er fastslået af Den Europæiske Unions Domstol som et generelt princip i EU-retten, og artikel 49, stk.
1, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, der fastsætter princippet om, at strafbare handlinger og sanktioner skal være fastsat i lovgivningen, fortolkes således, at de tillader opretholdelse af artikel 1 i lov af 27. juni 1919, som dels ikke giver de berørte personer mulighed for at vide, om deres salg eller overdragelse vedrører en billetter, der er subsidieret eller solgt til særlig fordelagtig pris, mens denne omstændighed udløser et strafferetligt ansvar for dem, dels ikke giver de personer, der kan retsforfølges, mulighed for at kende den præcise straf, der er pålagt dem, da denne straf er udtrykt i gamle francs uden udtrykkelig henvisning til de gældende tekster?
5) Skal retssikkerhedsprincippet, der er fastslået af Den Europæiske Unions Domstol som et generelt princip i EU-retten, og artikel 49, stk.
1, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, der fastsætter princippet om, at strafbare handlinger og sanktioner skal være fastsat i lovgivningen, fortolkes således, at de er til hinder for anvendelsen af artikel 313-6-2 i straffeloven, der medfører usikkerhed for den person, der udsteder eller stiller midler til rådighed for salget af billetter til et arrangement eller en forestilling, som ikke kan vide, om sælgeren har opnået tilladelse fra producenten, arrangøren eller ejeren af udnyttelsesrettighederne, selv om begrebet arrangør ikke er klart defineret i de gældende retsakter?
6) Bidrager artikel 313-6-2 i straffeloven til et højt forbrugerbeskyttelsesniveau, således som det er tilsigtet i EU-retten og fastsat i artikel 38 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, idet denne straffebestemmelse gør det muligt at bekæmpe billetspekulationer foretaget af uautoriserede formidlere?
7) Er forbuddet mod videresalg af billetter fra en person, der ikke er arrangør eller producent af forestillingen eller en person, der ikke har fået tilladelse hertil, som er indført ved straffelovens artikel 313-6-2, i strid med det EU-retlige konkurrenceprincip (artikel 101-109 TEUF)?
8) Giver straffelovens artikel 313-6-2 eneret til arrangører af underholdningsarrangører i strid med artikel 106, [stk.] 1, TEUF, idet den giver disse arrangører et monopol på billetsalget?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Sąd Apelacyjny w Warszawie (Polen) den 24. marts 2023 — S. S.A. mod C. sp. z o.o. (Sag C-197/23, S.)
(2023/C 252/19) Processprog: polsk Den forelæggende ret Sąd Apelacyjny w Warszawie
Parter i hovedsagen Sagsøger: S. S.A. Sagsøgt: C. sp. z o.o.
Præjudicielle spørgsmål 1) Skal artikel 2, artikel 6, stk.
1 og 3, samt artikel 19, stk.
1, andet afsnit, i traktaten om Den Europæiske Union sammenholdt med artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder fortolkes således, at en ret i første instans i en EU-medlemsstat, som er beklædt med en enedommer, der er blevet udnævnt til dommer i åbenlys modstrid med medlemsstatens retsforskrifter om fordeling af sager og om fastlæggelse og ændring af rettens sammensætning, ikke er en uafhængig og upartisk domstol, der forudgående er oprettet ved lov, og som yder en effektiv retsbeskyttelse?