3.7.2023
FI
Euroopan unionin virallinen lehti
C 235/15
3) Edeltävistä kysymyksistä riippumatta, voidaanko sellaista jäsenvaltion veroviranomaisen menettelyä pitää neljännen direktiivin 2, 31, 47, 48 ja 51 artiklan, oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevan oikeuden, joka on vahvistettu Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 47 artiklassa unionin yleiseksi oikeusperiaatteeksi, sekä oikeusvarmuuden periaatteen ja suhteellisuusperiaatteen mukaisena, jossa se määrittelee verovelvollisena olevan yksityishenkilön verovelan kirjanpitolain perusteella yksinomaan siitä syystä, että tämä verovelvollinen ei syistä, joita ei voida lukea hänen vastuulleen, ole kyennyt toimittamaan verohallinnolle kaikkia kirjanpitoasiakirjoja yhtiöistä, jotka olivat tästä verovelvollisesta erillisiä hetkellä, jolloin verotarkastus toimitettiin, tai jotka oli poistettu rekisteristä, osoittaakseen, että hän oli maksanut näiden yhtiöiden kassaan rahasummat, jotka hän oli saanut näissä yhtiöissä aiemmin hoitamiensa tehtävien tai sopimuksen perusteella tai jotka oli siirretty hänen yksityiselle pankkitililleen, ja katsoo kyseisen verovelvollisen jättäneen toimittamatta sellaisia yhtiön kirjanpitoasiakirjoja tai toimittaneen ne puutteellisina, joita tämä ei kyennyt objektiivisten esteiden vuoksi hankkimaan verotarkastuksen toimittamisen hetkellä ja joiden osalta kyseinen verovelvollinen ei voinut vaikuttaa niiden laatimiseen eikä laatimistapaan?
4) Onko neljännen direktiivin johdanto-osan perustelukappaleita ja sen 2, 31, 47, 48 ja 51 artiklaa tulkittava siten, että niissä säädettyjen velvoitteiden noudattaminen perustaa laillisen olettaman siitä, että kirjanpitoperiaatteiden mukaisesti vuosittain julkaistaviin tilinpäätöksiin kootut tiedot ovat niiden ja erityisesti kirjanpitoa koskevien perusperiaatteiden ja erityisesti totuudenmukaisuuden periaatteen ja perusteluja koskevan periaatteen mukaisia?
5) Voidaanko neljännen direktiivin 2, 31, 47, 48 ja 51 artiklan sekä perusoikeuskirjan 47 artiklassa vahvistetun oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevan oikeuden ja oikeusvarmuuden vaatimuksen sekä unionin oikeuden ensisijaisuutta koskevan periaatteen sekä tehokkuusperiaatteen mukaisena pitää veroviranomaisen menettelyä, jossa neljännen direktiivin noudattamiseen liittyvää laillista olettamaa kiistämättä, ei hyväksytä sitä, että tietyt kirjanpitosäännösten mukaisesti laaditut kirjanpitoasiakirjat on katsottava sellaisenaan uskottavaksi näytöksi?
6) Voidaanko neljännen direktiivin 2, 31, 47, 48 ja 51 artiklan sekä perusoikeuskirjan 47 artiklassa vahvistetun oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevan oikeuden ja oikeusvarmuuden vaatimusten mukaisena pitää menettelyä, jossa veroviranomainen ei hyväksy yhtiön julkaisemia tilinpäätösasiakirjoja kirjanpitoasiakirjojen tarkastusaineistona (kassakuitit), joiden muodosta verovelvollisena oleva yksityishenkilö vastaa ja jotka se on toimittanut, eikä näiden tueksi annettuja lausuntoja ja ilmoituksia, esittäen, että ne eivät ole sellaisenaan riittäviä, koska rahaliikenteestä, josta oikeusriidassa on kysymys, on voitava esittää kaikki kyseisen yhtiön kyseisen verovuoden kirjanpitoasiakirjat?
Onko neljännen direktiivin mainittujen artiklojen perusteella katsottava, että niiden mukaisesti laaditun kirjanpitoaineiston todistusarvo on yhdessä yhtiön pankkitililtä suoritetuista maksuista muodostuvan näytön kanssa merkityksellisempi kuin neljännen direktiivin 48 ja 51 artiklan mukaisesti julkaistuun tilinpäätökseen tai näiden samojen kirjanpito­ säännösten mukaisesti laadittuihin kassakuitteihin perustuva näyttö?
(1) (2)
Asian nimi on fiktiivinen.
Se ei vastaa yhdenkään asianosaisen todellista nimeä.
Yhtiömuodoltaan tietynlaisten yhtiöiden tilinpäätöksistä perustamissopimuksen 54 artiklan 3 kohdan g alakohdan nojalla 25.6.1978 annettu neljäs neuvoston direktiivi 78/660/ETY (Ep.
Alue 17, nide 1, s. 17).
Ennakkoratkaisupyyntö, jonka Consiglio di Stato (italia) on esittänyt 13.4.2023 – Paolo Beltrami S.p. A. v.
Comune di Milano (Asia C-235/23, Paolo Beltrami) (2023/C 235/19) Oikeudenkäyntikieli: italia Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin Consiglio di Stato
Pääasian asianosaiset Valittaja: Paolo Beltrami S.p.A.
Vastapuoli: Comune di Milano