3.7.2023
ET
Euroopa Liidu Teataja
C 235/15
3.
Kas sõltumata eespool esitatud küsimustest on neljanda direktiivi artiklites 2, 31, 47, 48 ja 51 sätestatud raamatupidamise aluspõhimõtetega, avaldamiskohustuse eesmärgi ja ülesandega ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artiklis 47 õiguse üldpõhimõttena tagatud õigusega õiglasele kohtulikule arutamisele ning õiguskindluse ja proportsionaalsuse aluspõhimõtetega kooskõlas liikmesriigi maksuhalduri selline menetlus, mis seisneb selles, et ta tuvastab raamatupidamise seaduse alusel maksuvahe maksumaksja arvel, kes on füüsiline isik, ainuüksi seetõttu, et füüsilisest isikust maksumaksja ei saanud temast sõltumatutel põhjustel esitada maksuhaldurile kõiki maksukohustuslasest maksukontrolli ajal juba eraldiseisva ning likvideeritud äriühingu raamatupidamisdokumente selleks, et tõendada, et ta on maksnud äriühingute kassadesse sularahasummad, mis ta võttis välja või kandis oma pangaarvale tulenevalt tema varasematest tööülesannetest nende äriühingute juures või volituse alusel, ning sellest tulenevalt paneb maksuhaldur maksukohustuslasele süüks äriühingute niisuguste dokumentide puudumist või puudusi neis, mis ei saanud maksukontrolli ajal objektiivsetel põhjustel tema käsutuses olla või mille laad või koostamise viis ei sõltunud temast? 4.
Kas neljanda direktiivi sätteid, eelkõige selle põhjendusi ning artikleid 42, 31, 47, 48 ja 51 tuleb tõlgendada nii, et nendes artiklites sätestatud kohustuste täitmisega kaasneb õiguslik eeldus, et aruandeaasta finantsaruannetes kajastatud andmed on kooskõlas raamatupidamise aluspõhimõtetega, eelkõige õigsuse põhimõttega ja põhjendatuse põhimõttega ning neil põhinevate raamatupidamisdokumentidega? 5.
Kas neljanda direktiivi artiklitega 2, 31, 47, 48 ja 51 ning harta artiklis 47 sätestatud õigusega õiglasele kohtulikule arutamisele ning õiguskindluse, liidu õiguse ülimuslikkuse ja tõhususe aluspõhimõttega on kooskõlas maksuhalduri toimimisviis, mis seisneb selles, et ta – ilma neljanda direktiivi sätete järgimisel põhinevat õiguslikku eeldust vaidlustamata – ei aktsepteeri iseenesest usaldusväärse tõendina raamatupidamiseeskirjade kohaselt koostatud teatavaid raamatupidamisdokumente? 6.
Kas neljanda direktiivi artiklitega 2, 31, 47, 48 ja 51 ning harta artiklis 47 sätestatud õigusega õiglasele kohtulikule arutamisele ja õiguskindluse aluspõhimõttega on kooskõlas maksuhalduri selline menetlus, milles maksuhaldur ei aktsepteeri äriühingu avaldatud aruandeaasta finantsaruandeid füüsilisest isikust maksumaksja poolt lisatud ja vorminõuetele vastavate raamatupidamisdokumentide (tšekid) ja neid põhistavate tunnistajate ütluste ja avalduste tõendina, märkides, et need ei ole iseenesest selleks piisavad, sest rahavoogude usaldusväärseks tõendamiseks on vaja kõiki äriühingu kontrollitud maksustamisaastat puudutavaid raamatupidamisdokumente?
Kas neljanda direktiivi eespool viidatud sätetest on võimalik tuletada, et nende alusel koostatud kõikide raamatupidamisdokumentide tõenduslik jõud on seoses äriühingu pangaarvelt tehtud maksete tõendamisega suurem kui vastavalt neljanda direktiivi artiklitele 48 ja 51 avaldatud raamatupidamise aastaaruandel ja samade raamatupidamiseeskirjade kohaselt väljastatud teatavatel kassa sissetuleku orderitel?
(1) (2)
Käesoleva kohtuasja nimi on väljamõeldud nimi.
See ei vasta ühegi menetluspoole tegelikule nimele.
Nõukogu 25. juuli 1978. aasta neljas direktiiv, mis põhineb asutamislepingu artikli 54 lõike 3 punktil g ja käsitleb teatavat liiki äriühingute raamatupidamise aastaaruandeid (EÜT 1978, L 222, lk 11; ELT eriväljaanne 17/1, lk 21).
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Consiglio di Stato (Itaalia) 13. aprillil 2023 – Paolo Beltrami S.p.A versus Comune di Milano (Kohtuasi C-235/23, Paolo Beltrami) (2023/C 235/19) Kohtumenetluse keel: itaalia Eelotsusetaotluse esitanud kohus Consiglio di Stato
Põhikohtuasja pooled Apellant: Paolo Beltrami S.p.A Vastustaja: Comune di Milano