29.6.2023
SL
Uradni list Evropske unije
C 228/117
Naravni in energetski viri za embalažo – pomisleki in rešitve 2.8 Zaradi sodobne živilske embalaže, za katero se porabi velik del embalažnega materiala, imamo na voljo zanesljivo, higiensko, trajno in varno hrano.
Vendar je večina živilske embalaže še vedno za enkratno uporabo in je ni mogoče v celoti reciklirati, če ni ustrezno zbrana in ločena od drugih frakcij materialov, saj je onesnažena s hrano, premajhna ali večplastna.
2.9 Za vsako vrsto embalaže so potrebni številni viri, vključno z energijo, vodo, kemikalijami, nafto, minerali, lesom in tekstilom.
Med njeno proizvodnjo se poleg tega v odpadne vode in blato pogosto vnašajo škodljive kemikalije, v zrak pa spuščajo toplogredni plini, težke kovine in delci.
2.10 Za sodobno živilsko embalažo se uporabljajo različni umetni in sintetični materiali, vključno s keramiko, steklom, kovino, papirjem, kartonom, voskom, lesom in vse bolj plastiko.
Večina te embalaže je izdelana iz stekla, trde plastike, papirja in kartona.
Čeprav se nekatera novejša plastika proizvaja iz koruze in drugih rastlinskih materialov, je večina še vedno narejena iz nafte in vsebuje aditive, kot so polimeri.
2.11 Osrednjega pomena je, da Evropska komisija v predlogu določi minimalno obvezno vsebnost biomase v višini vsaj 60 % za embalažo, primerno za kompostiranje.
Kartoni so pogosto prevlečeni s plastiko, ki ni vidna, številne različne vrste embalaže pa so označene z besedilom, ki je natisnjeno s tiskarskimi črnili.
2.12 Večja uporaba različnih vrst embalaže skupaj z nizkim deležem ponovne uporabe in recikliranja lahko ovira oblikovanje nizkoogljičnega krožnega gospodarstva v EU.
2.13 ESSO meni, da je embalaža, ki je primerna za kompostiranje in varna v stiku z živili, najprimernejša rešitev in bistveno prispeva k temu, da je več odpadkov biološko razgradljivih.
Zmanjšala bi se tudi količina biološko nerazgradljive plastike, ki sicer onesnažuje kompost.
3.
Plastična embalaža 3.1 Združeni narodi menijo, da je onesnaževanje oceanov s plastiko „planetarna katastrofa“, predvsem zaradi velike količine plastične živilske embalaže, ki pride v reke (3).
To je zaskrbljujoče za vse vodne vrste.
3.2 Države članice bodo morale razmisliti o novem pristopu k plastiki, ki bo temeljil na krožnem gospodarstvu.
Spodbujajo lahko razvoj ponudbe krožne embalaže z izbiro drugih materialov ali posebnih polimernih materialov, da bi občutno povečale možnosti recikliranja.
Kadar plastike ni mogoče reciklirati, bi jo bilo treba uporabiti za proizvodnjo biogoriv.
4.
Trajni materiali, podatki o recikliranju in vprašanje ciljev glede ponovnega polnjenja steklenic za alkoholne pijače 4.1 Različni embalažni materiali za živila imajo različne značilnosti in lastnosti, kar vpliva na njihovo možnost recikliranja.
Materiali, kot so aluminij, steklo in jeklo, se štejejo za „trajne materiale“, saj se v svoji življenjski dobi minimalno obrabljajo in jih je mogoče nenehno reciklirati, ne da bi izgubili kakovost ali inherentne lastnosti.
4.2 Hkrati z razmišljanjem o krožnem gospodarstvu se je znatno povečalo tudi zanimanje za trajne materiale, ki jih je treba ustrezno priznati v prihodnji zakonodaji, prihodnje politike pa morajo učinkovito podpirati njihovo recikliranje.
4.3 Materiali na osnovi vlaken in drugi naravni materiali, ki se uporabljajo v embalaži, lahko podpirajo rast, ki ni vezana na izkoriščanje virov.
Embalaža, izdelana iz obnovljivih materialov, je obenem trpežna, privlačna, biološko razgradljiva in primerna za recikliranje.
Nedavne študije so pokazale, da je embalažo iz vlaken mogoče reciklirati več kot 25-krat, kar dokazuje, da je nepogrešljiva komponenta krožnega gospodarstva.
(3)
https://www.newscientist.com/article/mg25333710-100-pollution-is-the-forgotten-global-crisis-and-we-need-to-tackle-it-now/