27.6.2023
FI
Euroopan unionin virallinen lehti
C 224/41
Alueen rajana ovat lännessä Cévennesin alarinteet; pohjoisessa Lussanin kalkkikivimassiivi, jonka korkein kohta on Bouquet-vuori (630 metriä); idässä ja etelässä laajat kalkkikivitasangot, jotka ovat usein metsäisiä ja jotka erottavat alueen Nîmesin, Sommièresin ja Rhônen laakson alueista.
Gardonjoki, joka on paikallisen hydrografisen verkon keskeinen osatekijä, lävistää alueen luoteesta kaakkoon.
Maantieteellisen alueen pohjakerrostumat ovat erittäin kalkkikivipitoisia, ja viinitarhat perustetaan yleensä rinteiden kivikkoiseen ja ohkaiseen maaperään.
Ilmastoltaan alue on välimerellinen, mutta välimerellisyyttä lieventävät alueen etäisyys rannikosta ja vuoret, jotka rajoittavat meren vaikutuksia.
Näin ollen alueella esiintyy suurempia lämpötilaeroja kuin rannikolla, ja vuotuinen keskilämpötila on alueen luoteisosassa yksi tai kaksi astetta alueen kaakkoisosaa alhaisempi.
Tämä väli-ilmasto näkyy erityisesti siinä, että kesät eivät ole kovin kuivia; vuotuinen sademäärä on noin 700 millimetriä, mutta se voi vaihdella huomattavasti vuodesta toiseen, sillä syyssateet ovat toisinaan erittäin runsaita (niin sanottu Cévenol-ilmiö).
Maantieteellinen alue levittäytyy siis keskellä sekaviljelyn leimaamaa maisemaa, jossa viinitarhoja näkyy rinteillä joka suunnassa ja jonka luontaisessa kasvillisuudessa tavataan ennen muuta yhtäältä rautatammea ja toisaalta nukkatammea, mikä on itsessään osoitus alueella vallitsevasta väli-ilmastosta.
Viininviljely on vuosisatojen ajan ollut osa Uzèsin alueen historiaa ja maataloutta, ja kyseisellä alueella on runsaasti jälkiä viininviljelystä jo roomalaisten aikakaudelta saakka.
Myöhemmin keskiajalla viiniä viljeltiin edelleen ja se sai kristillisen papiston silmissä vahvan symbolisen merkityksen, minkä seurauksena ensimmäiset piispat ryhtyivät viininviljelijöiksi.
Jo 1400-luvulta löytyy maininta Uzèsin herttuakunnan alueen mainiosta viinitarhasta ja ensiluokkaisista viineistä.
Tuosta ajasta lähtien ja toistuvista kriiseistä huolimatta rinteiden viinitarhat ovat pitäneet pintansa ja asettuneet maisemaan yhdessä oliivipuutarhojen kanssa viljaa kasvavien ravinteikkaampien tasankojen lomaan.
Pienten sekaviljelytilojen hallitsema maatilarakenne on suosinut rinteillä sijaitsevien viinitarhojen kehittämistä.
Ilmiö voimistui 1700-luvulla, jolloin tekstiiliteollisuuden työläisillä oli tapana viljellä sivutoimenaan myös pieniä viiniviljelmiä.
Vuonna 1981 viinit tunnustettiin maaviineiksi nimityksellä ”Vin de Pays de l’Uzège”, joka muuttui vuonna 1992 nimitykseksi ”Vin de Pays Duché d’Uzès” (samalla, kun viinien tuotantoedellytyksiä tiukennettiin), ja viineille määriteltiin välimerelliset viiniköynnöslajikkeet.
Viininviljelijöiden etujärjestö on tehnyt kasvualueiden kartoitustyön, jossa on otettu huomioon alueen erityiset ilmasto- ja maaperäominaisuudet.
Sen ansiosta tuottajat ovat voineet sovittaa viininviljelyolosuhteet ja rypälelajikkeet entistä paremmin yhteen, mikä parantaa viinien omaleimaisuutta.
Viinitarhojen uudistamisessa käytetään korkealuokkaisimpia välimerellisiä lajikkeita: puna- ja roseeviinien osalta lajikkeita Syrah N ja Grenache N ja valkoviinien osalta lajikkeita Grenache blanc B ja Viognier B.
Vuonna 2010 kaikkiaan 32 yksityistä viininvalmistamoa ja 11 osuustoiminnallista viininvalmistamoa ilmoitti valmistaneensa lähes 9 000 hehtolitraa viiniä; tuotannosta 60 prosenttia on punaviinejä, 25 prosenttia roseeviinejä ja 15 prosenttia valkoviinejä.
8.2.
Syy- ja seuraussuhteet Suojatun alkuperänimityksen ”Duché d’Uzès” erityislaatuinen maantieteellinen alue sijaitsee Cévennesin, Languedocin ja Provencen risteyskohdassa.
Tämän ja alueen välimerellisen väli-ilmaston ansiosta välimerelliset rypälelajikkeet kypsyvät hitaasti ja viinit saavat niiden omalaatuisen luonteen, jolle on ominaista hienostuneisuus, hedelmäisyys ja raikkaus.
Viininviljelijöiden taitotiedon, välimerellisten lajikkeiden yksinomaisen käytön ja kasvualueilla tehtyjen kartoitusten ansiosta eri rypälelajikkeita on osattu istuttaa olosuhteisiin, joissa ne pääsevät parhaiten oikeuksiinsa.
Viininviljelyyn soveltuvat aina parhaiten viljelylohkot, jotka ovat hyvin aurinkoisia ja joissa maaperä on ohutta, kivikkoista ja hyvin vettä läpäisevää.
Lisäksi, koska alue sijaitsee Cévennesin vuoriston alarinteiden tuntumassa, päivä- ja yölämpötiloissa esiintyy merkittäviä eroja.
Juuri tämä lämpötilojen vaihtelu, erityisesti öiden viileys, mahdollistaa rypäleiden hitaan kypsymisen, voimistaa rypäleiden väriä ja auttaa säilyttämään rypäleiden happamuuden ja aromaattisuuden – nämä ovat tunnusomaisia piirteitä suojatulla alkuperänimityksellä ”Duché d’Uzès” varustettaville raikkaille ja hedelmäisille viineille.
Grenache N -lajike tuo viiniin täyteläisyyttä, runsautta ja hyvin hienostunutta voimakasta hedelmäisyyttä.