C 216/36
SL
Uradni list Evropske unije
19.6.2023
Pritožbeni razlogi in bistvene trditve Splošno sodišče je v izpodbijani sodbi zavrnilo ničnostno tožbo, ki jo je pritožnica vložila zoper Izvedbeno uredbo Komisije (EU) 2020/870 (1) z dne 24. junija 2020 o uvedbi dokončne izravnalne dajatve in dokončnem pobiranju začasne izravnalne dajatve, uvedene na uvoz izdelkov iz neskončnih steklenih vlaken s poreklom iz Egipta, ter uvedbi dokončne izravnalne dajatve na registrirani uvoz izdelkov iz neskončnih steklenih vlaken s poreklom iz Egipta.
Pritožnica v utemeljitev pritožbe navaja na štiri razloge, in sicer, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker je:
— ugotovilo, da Komisija ni kršila členov 2(a), 2(b) in 3(1)(a) osnovne uredbe (2) s tem, da je pripisala finančne prispevke vlad in javnih organov, povezanih z vlado Ljudske republike Kitajske, vladi države porekla ali izvoza, in sicer vladi Arabske republike Egipt;
— ugotovilo, da Komisija ni kršila členov 4(2) in 4(3) osnovne uredbe s tem, da je ugotovila, da so finančni prispevki, pripisani egiptovski vladi, specifični;
— ugotovilo, da Komisija pri izračunu zneska ugodnosti, dodeljenih pritožnici v okviru sheme za povračilo dajatev, ni kršila členov 3(1)(a)(ii), 3(2) in 5 osnovne uredbe; in
— ugotovilo, da Komisija ni kršila členov 3(2) in 4(2)(c) osnovne uredbe s tem, da je ugotovila, da je davčna obravnava izgube iz tečajnih razlik pritožnici prinesla ugodnosti in pomeni posebno subvencijo.
Pritožnica v zvezi s prvim pritožbenim razlogom v bistvu trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker je ugotovilo, da osnovna uredba ne izključuje možnosti, da tudi če finančni prispevek ne izvira neposredno od vlade države porekla ali izvoza, se ta finančni prispevek tej državi lahko pripiše v skladu s členoma 2(b) in 3(1) osnovne uredbe.
Pritožnica v zvezi z drugim pritožbenim razlogom v bistvu trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker je ugotovilo, da ima egiptovska vlada status organa, ki je odobril preferenčno financiranje, ki ga je odobrila kitajska vlada.
Namesto tega bi moralo Splošno sodišče ugotoviti, da je Komisija kršila člena 4(2) in (3) osnovne uredbe, ker so bili kitajski subjekti, ki so zagotovili finančne prispevke, organ, ki je odobril prispevke.
Pritožnica v zvezi s tretjim pritožbenim razlogom v bistvu trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker je ugotovilo, da je edini primerljiv položaj za ugotavljanje, ali je pritožnica prejela ugodnosti, položaj podjetja s sedežem, kot je pritožnica, v ekonomski coni Sueškega prekopa (v nadaljevanju: cona Sueškega prekopa), ki prodaja izdelke, ki vsebujejo materiale, ki so bili oproščeni carin, podjetju s sedežem zunaj cone Sueškega prekopa.
Pritožnica v zvezi s četrtim pritožbenim razlogom v bistvu trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker je ugotovilo, da Komisija ni ugotovila, da davčna obravnava sama po sebi pomeni subvencijo, ki bi lahko bila predmet izravnalnega ukrepa, in da pritožnica na prvi stopnji ni predložila dokazov, na podlagi katerih se presoja dejanskega stanja Komisije v izpodbijani izvedbeni uredbi glede dejstva, da je davčna obravnava koristila vsem podjetjem z obveznostmi v tujih valutah, ne bi zdela verjetna.
(1) (2)
UL 2020, L 201, str. 10.
Uredba (EU) 2016/1037 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 8. junija 2016 o zaščiti proti subvencioniranemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske unije (UL 2016, L 176, str. 55).