C 216/36
HU
Az Európai Unió Hivatalos Lapja
2023.6.19.
Jogalapok és fontosabb érvek A megtámadott ítéletben a Törvényszék elutasította a fellebbező által az Egyiptomból származó folytonosüvegrostszál termékek behozatalára vonatkozó végleges kiegyenlítő vám kivetéséről, a kivetett ideiglenes kiegyenlítő vám végleges beszedéséről, valamint az Egyiptomból származó folytonosüvegrostszál termékek nyilvántartásba vett behozatalára vonatkozó végleges kiegyenlítő vám megállapításáról szóló, 2020. június 24-i (EU) 2020/870 bizottsági végrehajtási rendelettel (1) szemben benyújtott megsemmisítés iránti keresetet.
A jelen fellebbezés alátámasztása érdekében a fellebbező négy jogalapra hivatkozik, nevezetesen arra, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor: — arra a következtetésre jutott, hogy a Bizottság nem sértette meg az alaprendelet (2) 2. cikkének a) és b) pontját, valamint 3. cikke 1. pontjának a) alpontját, amikor a Kínai Népköztársaság kormányához kapcsolódó kormányzatok és közjogi szervek által nyújtott pénzügyi hozzájárulást a származási vagy exportáló ország kormányának, nevezetesen az Egyiptomi Arab Köztársaság kormányának tulajdonította; — megállapította, hogy a Bizottság nem sértette meg az alaprendelet 4. cikkének (2) és (3) bekezdését, amikor az egyiptomi kormánynak tulajdonított pénzügyi hozzájárulásokat egyedinek tekintette; — arra a következtetésre jutott, hogy a Bizottság nem sértette meg az alaprendelet 3. cikke 1. pontja a) alpontjának ii. alpontját, 3. cikkének 2. pontját és 5. cikkét a vámvisszatérítési rendszer keretében a fellebbezőnek juttatott előny összegének kiszámításakor; és — úgy ítélte meg, hogy a Bizottság nem sértette meg az alaprendelet 3. cikkének 2. pontját és 4. cikke (2) bekezdésének c) pontját, amikor megállapította, hogy az árfolyamveszteségek adóügyi megítélése előnyt biztosított a fellebbező számára, és egyedi támogatásnak minősül.
Az első fellebbezési jogalapot illetően a fellebbező lényegében azt állítja, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor arra a következtetésre jutott, hogy az alaprendelet nem zárja ki annak lehetőségét, hogy még ha a pénzügyi hozzájárulás nem közvetlenül a származási vagy exportáló ország kormányától származik is, e pénzügyi hozzájárulást az alaprendelet 2. cikkének b) pontja és 3. cikkének 1. pontja alapján neki lehessen tulajdonítani.
A második fellebbezési jogalapot illetően a fellebbező lényegében azt állítja, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor arra a következtetésre jutott, hogy az egyiptomi kormány a kínai kormány által nyújtott kedvezményes finanszírozást nyújtó hatóságnak minősül.
Ehelyett a Törvényszéknek azt a következtetést kellett volna levonnia, hogy a Bizottság megsértette az alaprendelet 4. cikkének (2) és (3) bekezdését, mivel a pénzügyi hozzájárulásokat nyújtó kínai jogalanyok minősülnek a támogatást nyújtó hatóságnak.
A harmadik fellebbezési jogalapot illetően a fellebbező lényegében azt állítja, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor arra a következtetésre jutott, hogy annak meghatározása céljából, hogy a fellebbező előnyben részesült-e, az egyetlen összehasonlítható helyzet egy, a fellebbezőhöz hasonlóan a Szuezi-csatornai Gazdasági Övezetben letelepedett vállalkozásé, amely vámfizetés alóli kivétel hatálya alá tartozó anyagokat tartalmazó termékeket értékesít egy, a Szuezi-csatornai Gazdasági Övezeten kívül letelepedett vállalkozás számára.
A negyedik fellebbezési jogalapot illetően a fellebbező lényegében azt állítja, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor arra a következtetésre jutott, hogy a Bizottság nem tekintette úgy, hogy az adóügyi megítélés önmagában olyan támogatásnak minősül, amely kiegyenlítő intézkedés tárgyát képezheti, és hogy a fellebbező első fokon nem terjesztett elő olyan bizonyítékokat, amelyek valószínűtlenné tehetnék a Bizottság által a vitatott végrehajtási rendeletben arra vonatkozóan tett ténybeli értékeléseket, hogy az adóügyi megítélés valamennyi, külföldi pénznemben fennálló kötelezettséggel rendelkező vállalkozás számára előnyös volt. (1) (2)
HL 2020.
L 201., 10. o.
Az Európai Unióban tagsággal nem rendelkező országokból érkező támogatott behozatallal szembeni védelemről szóló, 2016. június 8-i (EU) 2016/1037 európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2016.
L 176., 55. o.).