C 216/36
HR
Službeni list Europske unije
19.6.2023.
Žalbeni razlozi i glavni argumenti Opći sud je u pobijanoj presudi odbio tužbu za poništenje koju je žalitelj podnio protiv Provedbene uredbe Komisije (EU) 2020/870 (1) od 24. lipnja 2020. o uvođenju konačne kompenzacijske pristojbe i konačnoj naplati privremene kompenzacijske pristojbe uvedene na uvoz proizvoda od beskonačnih filamentnih staklenih vlakana podrijetlom iz Egipta i o uvođenju konačne kompenzacijske pristojbe na evidentirani uvoz proizvoda od beskonačnih filamentnih staklenih vlakana podrijetlom iz Egipta
U potporu ovoj žalbi, žalitelj navodi četiri žalbena razloga, koja se sastoje u tome da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava kada je:
— zaključio da Komisija nije povrijedila članak 2. točku (a), članak 2. točku (b) i članak 3. stavak 1. točku (a) Osnovne uredbe (2) kada je financijski doprinos vlada i javnih tijela povezanih s vladom Narodne Republike Kine pripisala vladi zemlje podrijetla ili izvoza, odnosno vladi Arapske Republike Egipta;
— utvrdio da Komisija nije povrijedila članak 4. stavke 2. i 3.
Osnovne uredbe kada je utvrdila da je financijski doprinos pripisan egipatskoj vladi specifičan;
— zaključio da Komisija nije povrijedila članak 3. stavak 1. točku (a) podtočku ii., članak 3. stavak 2. i članak 5.
Osnovne uredbe kada je izračunala iznos koristi za žalitelja u okviru sustava povrata naknada; i
— smatrao da Komisija nije povrijedila članak 3. stavak 2. i članak 4. stavak 2. točku (c) kada je utvrdila da je porezni tretman gubitaka zbog tečajnih razlika žalitelju donio korist i da predstavlja specifičnu subvenciju.
U okviru prvog žalbenog razloga, žalitelj u biti tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava kada je zaključio da Osnovna uredba ne isključuje mogućnost pripisivanja financijskog doprinosa vladi zemlje podrijetla ili izvoza, čak i ako taj doprinos ne potječe izravno od nje, u skladu s člankom 2. točkom (b) i člankom 3. stavkom 1.
U okviru drugog žalbenog razloga, žalitelj u biti tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava kada je zaključio da egipatska vlada ima status tijela koje je dodijelilo povlašteno financiranje koje je odobrila kineska vlada.
Umjesto toga, Opći je sud trebao zaključiti da je Komisija povrijedila članak 4. stavke 2. i 3.
Osnovne uredbe jer su kineska tijela koja su pružila financijski doprinos ta koja čine tijelo koje dodjeljuje subvenciju.
U okviru trećeg žalbenog razloga, žalitelj u biti tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava kada je zaključio da je za potrebe utvrđenja je li žalitelj ostvario korist jedini usporediv položaj onaj poduzetnika koji, poput žalitelja, ima sjedište u zoni Sueskog kanala (u daljnjem tekstu: zona Sueskog kanala) koji proizvode koji sadržavaju sirovine koje su bile oslobođene carina prodaje poduzetniku sa sjedištem izvan zone Sueskog kanala.
U okviru četvrtog žalbenog razloga, žalitelj u biti tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava kada je zaključio da Komisija nije smatrala da je porezni tretman sam po sebi činio subvenciju na koju se može primijeniti kompenzacijska mjera i da žalitelj u prvostupanjskom postupku nije uspio podnijeti dokaze koji bi učinili nevjerodostojnima Komisijine činjenične ocjene u pobijanoj provedbenoj uredbi da su zbog poreznog tretmana koristi imali svi poduzetnici s obvezama u stranim valutama.
(1) (2)
SL 2020.., L 201, str. 10.
Uredba (EU) 2016/1037 Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2016. o zaštiti od subvencioniranog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske unije (SL 2016., L 176, str. 55).