C 216/36
FI
Euroopan unionin virallinen lehti
19.6.2023
Oikeudelliset perusteet ja pääasialliset perustelut Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi valituksenalaisessa tuomiossa valittajan kanteen, jossa vaadittiin kumoamaan lopullisen tasoitustullin käyttöön ottamisesta Egyptistä peräisin olevien jatkuvakuituisten lasikuitutuotteiden tuonnissa ja kyseisessä tuonnissa käyttöön otetun väliaikaisen tullin lopullisesta kantamisesta sekä lopullisen tasoitustullin perimisestä Egyptistä peräisin olevien jatkuvakuituisten lasikuitutuotteiden kirjatusta tuonnista 24.6.2020 annettu komission täytäntöönpanoasetus (EU) 2020/870 (1).
Valittaja vetoaa valituksen tueksi neljään valitusperusteeseen, eli siihen, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen:
— todetessaan, että komissio ei rikkonut perusasetuksen (2) 2 artiklan a ja b alakohtaa sekä 3 artiklan 1 kohdan a alakohtaa katsoessaan, että Kiinan kansantasavallan hallitukseen yhteydessä olevien hallitusten ja julkisten elinten myöntämän taloudellisen tuen myönsi alkuperä- tai viejämaa eli Egyptin arabitasavallan hallitus
— katsoessaan, että komissio ei rikkonut perusasetuksen 4 artiklan 2 ja 3 kohtaa todetessaan, että Egyptin hallituksen myöntäminä pidetyt taloudelliset tuet olivat määrättyjä;
— todetessaan, että komissio ei rikkonut perusasetuksen 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohtaa ja 2 kohtaa sekä 5 artiklaa laskiessaan valittajalle tullinpalautusjärjestelyssä myönnetyn etuuden määrän, ja
— katsoessaan, että komissio ei rikkonut perusasetuksen 3 artiklan 2 kohtaa ja 4 artiklan 2 kohdan c alakohtaa todetessaan, että valittaja sai etua valuuttakurssitappioiden verokohtelusta ja sitä oli pidettävä määrättynä tukena.
Valittaja väittää ensimmäisen valitusperusteen osalta pääasiallisesti, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen todetessaan, että perusasetuksessa ei suljeta pois mahdollisuutta siihen, että vaikka taloudellinen tuki ei ole suoraan lähtöisin alkuperä- tai viejämaan hallitukselta, kyseisen taloudellisen tuen voidaan katsoa johtuneen siitä perusasetuksen 2 artiklan b alakohdan ja 3 artiklan 1 kohdan nojalla.
Valittaja väittää toisen valitusperusteen osalta pääasiallisesti, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen katsoessaan, Egyptin hallitus on viranomainen, joka myönsi etuuskohtelun mukaisen rahoituksen, jonka myönsi Kiinan hallitus.
Sen sijaan unionin yleisen tuomioistuimen olisi ollut katsottava, että komissio rikkoi perusasetuksen 4 artiklan 2 ja 3 kohtaa, koska taloudellista tukea myöntäneet kiinalaiset yhteisöt olivat myöntävä viranomainen.
Valittaja väittää kolmannen valitusperusteen osalta pääasiallisesti, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen todetessaan, että ainoa vertailukelpoinen tilanne sen määrittämiseksi, onko valittaja saanut etua, oli sellaisen yhtiön tilanne, joka on valittajan tapaan sijoittautunut Suezin kanavan talousalueelle ja myy kyseisen talousalueen ulkopuolelle sijoittautuneelle yritykselle tulleista vapautettuja materiaaleja sisältäviä tuotteita.
Valittaja väittää neljännen valitusperusteen osalta pääasiallisesti, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen todetessaan, että komissio ei pitänyt verokohtelua itsessään tukena, joka voi olla tasoitustoimenpiteen kohteena, ja että ensimmäisen oikeusasteen kantaja ei toimittanut näyttöä, joka olisi voinut osoittaa, että komission riidanalaisessa täytäntöönpanoasetuksessa tekemä tosiseikkoja koskeva arviointi ei ole uskottava sen seikan osalta, että verokohtelusta hyötyivät kaikki yhtiöt, joilla oli velkoja ulkomaan valuutassa.
(1) (2)
EUVL 2020, L 201, s. 10.
Muista kuin Euroopan unionin jäsenvaltioista tapahtuvalta tuetulta tuonnilta suojautumisesta 8.6.2016 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) 2016/1037 (EUVL 2016, L 176, s. 55).