C 216/36
CS
Úřední věstník Evropské unie
19.6.2023
Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty V napadeném rozsudku zamítl Tribunál žalobu na neplatnost podanou navrhovatelkou proti prováděcímu nařízení Komise (EU) 2020/870 (1) ze dne 24. června 2020, kterým se ukládá konečné vyrovnávací clo a s konečnou platností vybírá prozatímní vyrovnávací clo uložené na dovoz výrobků z nekonečných skleněných vláken pocházejících z Egypta, a kterým se ukládá konečné vyrovnávací clo na evidovaný dovoz výrobků z nekonečných skleněných vláken pocházejících z Egypta.
Na podporu tohoto kasačního opravného prostředku uvádí navrhovatelka čtyři důvody, podle kterých se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení tím, že:
— dospěl k závěru, že Komise neporušila článek 2 písm.
a), b) a článek 3 odst.
1 písm.
a) základního nařízení (2), když přičetla finanční příspěvky poskytnuté vládami a veřejnými orgány spojenými s vládou Čínské lidové republiky vládě země původu nebo vývozu, a sice vládě Egyptské arabské republiky;
— konstatoval, že Komise neporušila čl. 4 odst.
2 a 3 základního nařízení, když považovala finanční příspěvky přičitatelné egyptské vládě za specifické;
— dospěl k závěru, že Komise při výpočtu výše výhody poskytnuté navrhovatelce v rámci režimu prominutí cla neporušila čl. 3 odst.
1 písm.
a) bod ii), čl. 3 odst.
2 a článek 5 základního nařízení; a
— rozhodl, že Komise neporušila čl. 3 odst.
2 a čl. 4 odst.
2 písm.
c) základního nařízení, když určila, že daňové zacházení s kurzovými ztrátami poskytlo navrhovatelkám výhodu a představovalo specifickou subvenci.
Pokud jde o první důvod kasačního opravného prostředku, navrhovatelka v podstatě tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když dospěl k závěru, že základní nařízení nevylučuje možnost, že i když finanční příspěvek nepochází přímo od vlády země původu nebo vývozu, může jí být tento finanční příspěvek přičítán podle čl. 2 písm.
b) a čl. 3 odst.
1 základního nařízení.
Pokud jde o druhý důvod kasačního opravného prostředku, navrhovatelka v podstatě tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když dospěl k závěru, že egyptská vláda má postavení orgánu, který poskytl zvýhodněné financování poskytnuté čínskou vládou.
Tribunál měl namísto toho dospět k závěru, že Komise porušila čl. 4 odst.
2 a 3 základního nařízení, protože orgánem poskytujícím podporu byly čínské subjekty, které poskytovaly finanční příspěvky.
Pokud jde o třetí důvod kasačního opravného prostředku, navrhovatelka v podstatě tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když dospěl k závěru, že jedinou srovnatelnou situací za účelem určení, zda navrhovatelka získala výhodu, je situace podniku, který má jako navrhovatelka sídlo v ekonomické zóně Suezského průplavu (dále jen „zóna SC“), který prodává výrobky obsahující materiály, na které se vztahuje osvobození od cla, podniku se sídlem mimo zónu SC.
Pokud jde o čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku, navrhovatelka v podstatě tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když dospěl k závěru, že Komise neměla za to, že daňové zacházení samo o sobě nepředstavuje subvenci, která by mohla být předmětem vyrovnávacího opatření, a že navrhovatelky v řízení v prvním stupni nepředložily důkazy, které by mohly způsobit nepřijatelnost skutkových posouzení provedených Komisí v napadeném prováděcím nařízení, co se týče skutečnosti, že daňové zacházení zvýhodňuje všechny podniky se závazky v cizích měnách.
(1) (2)
Úř. věst.
2020, L 201, s. 10.
Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/1037 ze dne 8. června 2016 o ochraně před dovozem subvencovaných výrobků ze zemí, které nejsou členy Evropské unie (Úř. věst.
2016, L 176, s. 55).