16.6.2023
SV
Europeiska unionens officiella tidning
C 214/29 Onsdagen, 18 januari 2023
L.
Under ledning av Vladimir Putin har Ryska federationens regering fortsatt att göra sig skyldig till internationell terrorism mot politiska motståndare och suveräna stater, med kulmen i sin invasion och ockupation av Ukraina sedan 2014.
M.
De globala konsekvenserna av Ryska federationens oförsvarliga invasion av Ukraina förvärras av effekterna av den pågående covid-19-pandemin, som uppstod i Wuhan i Folkrepubliken Kina och saknar motstycke.
Återkomsten av ett fullskaligt krig på den europeiska kontinenten, ekonomisk instabilitet och Ryska federationens avsiktliga instrumentalisering av energivolatilitet leder till omedelbar geopolitisk osäkerhet för medborgare i Europeiska unionen, kandidatmedlemsstater och potentiella kandidatmedlemsstater samt för partner runt om i världen.
N. För att uppnå strategiskt oberoende krävs det att unionen kan driva alla frågor av strategisk betydelse för EU utan otillbörligt beroende av kapaciteten hos tredjeländer och aktörer utanför EU, bland annat genom att undanröja sårbarheter som gör unionen öppen för intern splittring och påtvingade eftergifter åt auktoritära aktörer.
Att uppnå strategiskt oberoende kommer att göra det möjligt för unionen att med utgångspunkt i styrka ytterligare stärka sina yttre åtgärder, mer effektivt uppnå och sprida sina värdebaserade intressen och stärka sitt bidrag till global multilateralism, fredlig konfliktlösning och utveckling av demokrati, rättsstatlighet och grundläggande rättigheter i hela världen.
EU kommer inte att kunna försvara sig eller vara en trovärdig aktör utan ordentliga investeringar i medlemsstaternas försvar.
Trots att den ryska aggressionen mot Ukraina har pågått sedan 2014 har beslutet från Natos ledning att avsätta minst 2 % av BNP till försvarsutgifter endast genomförts av ett fåtal allierade medlemsstater, särskilt på östra flanken.
Om detta tröskelvärde uppnås kommer det att visa på en genuin vilja att stärka den europeiska säkerheten och EU:s ställning samtidigt.
O.
De europeiska staternas frivilliga anslutning till EU är fortfarande unionens mest framgångsrika utrikespolitiska instrument.
Den 23 juni 2022 beviljade europeiska ledare Ukraina och Republiken Moldavien kandidatstatus för EU-medlemskap och erkände Georgiens europeiska perspektiv.
Den 15 december 2022 beviljade Europeiska rådet Bosnien och Hercegovina kandidatstatus för EU-medlemskap, och Republiken Kosovo lämnade in sin ansökan om EU-medlemskap.
P. Unionens gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik utgår från värdena demokrati, rättsstatlighet, de mänskliga rättigheternas och grundläggande friheternas universalitet och odelbarhet, respekt för människors värde, principerna om jämlikhet och solidaritet samt respekt för principerna i FN-stadgan och i internationell rätt.
Unionens värden, i enlighet med artiklarna 2, 3.5 och 21 i EU-fördraget, ligger i dess omedelbara intresse.
Det autokratiska trycket på dessa demokratiska värden fortsätter att öka, och urholkar kontrollerna av maktmissbruk, ökar förekomsten och omfattningen av kränkningar av de mänskliga rättigheterna och begränsar utrymmet för det civila samhället, oberoende medier och rörelser för demokratisk opposition.
Enligt Freedom House var 2021 det sextonde året i rad av global demokratisk tillbakagång.
Q. Klimatförändringarna får allt allvarligare konsekvenser för olika aspekter av människors liv samt för utvecklings­ möjligheterna, den geopolitiska ordningen och stabiliteten världen över.
De som har begränsade resurser för att anpassa sig till klimatförändringarna är de som kommer att drabbas hårdast av effekterna.
EU:s utrikespolitik bör fokusera mer på att främja multilaterala åtgärder genom att samarbeta i specifika klimatrelaterade frågor, bygga strategiska partnerskap och stärka samarbetet och växelverkan mellan statliga och icke-statliga aktörer, inbegripet de som i hög grad bidrar till föroreningar på global nivå.
R. Den regelbaserade världsordningen, som utgår från internationell rätt och multilaterala institutioner, är föremål för allt större risker, både inifrån och utifrån.
Autokratiska stater som agerar enskilt och via gemensamma åtgärder försöker undergräva multilaterala organisationer och organ samt internationell humanitär rätt och människorättslagstiftning, underminera bestämmelsernas relevans genom kooptation eller kringgå eller hindra deras genomförande, samtidigt som de främjar vidareutvecklingen av autokratiska normer i EU och i tredjeländer, bland annat genom användning av diplomatiska, ekonomiska eller militära incitament och tvångsmetoder, och genom desinformationskampanjer.
Rysslands invasion av Ukraina och landets avsiktliga krigsförbrytelser utgör ett angrepp på grundvalarna för den multilaterala regelbaserade världsordningen.