16.6.2023.
LV
Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
C 214/29 Trešdiena, 2023. gada 18. janvāris
L. tā kā Krievijas Federācijas valdība Vladimira Putina vadībā ir turpinājusi veikt starptautiskā terorisma aktus pret politiskajiem oponentiem un suverēnām valstīm, kuri savu kulmināciju sasniedza ar iebrukumu Ukrainā un tās okupāciju kopš 2014. gada;
M. tā kā Krievijas Federācijas neattaisnojamais iebrukums Ukrainā ir radījis pasaules mēroga sekas, kuras pastiprina pašreizējās bezprecedenta Covid-19 — vīrusa, kura izcelsme ir Uhaņā, ĶTR — pandēmijas ietekme; tā kā pilna mēroga kara atgriešanās Eiropas kontinentā, ekonomiskā nestabilitāte un Krievijas Federācijas apzinātā energoresursu nedrošības instrumentalizācija rada tūlītēju ģeopolitisko nenoteiktību Eiropas Savienības pilsoņiem, kandidātvalstīm un potenciālajām kandidātvalstīm, kā arī partneriem visā pasaulē;
N. tā kā stratēģiskās autonomijas sasniegšanai ir nepieciešams, lai Savienība spētu risināt visus ES stratēģiski svarīgos jautājumus, nepamatoti nepaļaujoties uz trešo valstu un dalībnieku spējām, tostarp likvidējot neaizsargātību, kas padara Savienību atvērtu iekšējām domstarpībām un piespiedu koncesijām, kas tiek sniegtas autoritāriem dalībniekiem; tā kā stratēģiskās autonomijas panākšana ļaus Savienībai vēl vairāk uzlabot savu ārējo darbību, balstoties uz spēku, efektīvāk īstenot un projicēt uz vērtībām balstītas intereses un stiprināt savu ieguldījumu globālajā multilaterālismā, konfliktu miermīlīgā atrisināšanā un demokrātijas, tiesiskuma un pamattiesību attīstībā visā pasaulē; tā kā bez patiesiem ieguldījumiem dalībvalstu aizsardzībā ES nespēs sevi aizstāvēt vai būt uzticama dalībniece; tā kā, neraugoties uz to, ka kopš 2014. gada turpinās Krievijas agresija pret Ukrainu, NATO valstu vadītāju apņemšanos atvēlēt vismaz 2 % no IKP aizsardzības izdevumiem ir īstenojuši tikai daži sabiedrotie no ES dalībvalstu vidus — galvenokārt valstis NATO austrumu flangā; tā kā šā sliekšņa sasniegšana liecina par patiesu vēlmi stiprināt Eiropas drošību un vienlaikus arī visas ES situāciju;
O. tā kā Eiropas valstu brīvprātīga pievienošanās ES joprojām ir veiksmīgākais Savienības ārpolitikas instruments; tā kā 2022. gada 23. jūnijā Eiropas līderi piešķīra Ukrainai un Moldovas Republikai ES kandidātvalsts statusu un atzina Gruzijas Eiropas perspektīvu; tā kā 2022. gada 15. decembrī Eiropadome piešķīra Bosnijai un Hercegovinai ES kandidātvalsts statusu un Kosovas Republika iesniedza pieteikumu dalībai ES;
P. tā kā Savienības KĀDP virzību nosaka tādas vērtības kā demokrātija, tiesiskums, cilvēktiesību un pamatbrīvību universālums un nedalāmība, cilvēka cieņas ievērošana, vienlīdzības un solidaritātes principi, kā arī ANO Statūtu un starptautisko tiesību principu ievērošana; tā kā Savienības vērtības, kas noteiktas LES 2. pantā, 3. panta 5. punktā un 21. pantā, ir tās tiešās interesēs; tā kā autokrātisks spiediens uz šīm demokrātiskajām vērtībām turpina pieaugt, mazinot kontroli pār varas ļaunprātīgu izmantošanu, palielinot cilvēktiesību pārkāpumu biežumu un smagumu un ierobežojot pilsoniskās sabiedrības, neatkarīgo mediju un demokrātisko opozīcijas darbības iespējas; tā kā saskaņā ar “Freedom House” datiem 2021. gadā 16. gadu pēc kārtas bija vērojama pasaules demokrātijas lejupslīde;
Q. tā kā klimata pārmaiņu radītās sekas arvien smagāk ietekmē dažādus cilvēku dzīves aspektus, kā arī izaugsmes iespējas un pasaules ģeopolitisko kārtību un stabilitāti; tā kā klimata pārmaiņu ietekme vismazāk skars tos, kuriem ir mazāk resursu, lai tām pielāgotos; tā kā ES ārpolitikā lielāka uzmanība būtu jāpievērš daudzpusēju darbību veicināšanai, sadarbojoties konkrētos ar klimatu saistītos jautājumos, veidojot stratēģiskas partnerības un nostiprinot sadarbību un attiecības starp valstiskām struktūrām un nevalstiskajiem dalībniekiem, tostarp lielākajiem globālā piesārņojuma radītājiem;
R. tā kā noteikumos balstīta starptautiskā kārtība, kuras pamatā ir starptautiskās tiesības un multilaterālismu atbalstošas iestādes, ir pakļauta arvien lielākam riskam gan iekšpusē, gan no ārpuses; tā kā autokrātiskas valstis, darbojoties gan atsevišķi, gan saskaņoti, mēģina graut daudzpusējās organizācijas un aģentūras, kā arī starptautiskos humanitāro tiesību un cilvēktiesību aktus, iedragāt to nozīmi ar kooptāciju vai apiet vai kavēt to īstenošanu, vienlaikus veicinot autokrātisku normu turpmāku attīstību ES un trešās valstīs, tostarp izmantojot diplomātiskus, ekonomiskus vai militārus stimulus un piespiešanu un dezinformācijas kampaņas; tā kā Krievijas iebrukums Ukrainā un tās apzinātie kara noziegumi ir uzbrukums daudzpusējas noteikumos balstītas globālās kārtības pamatiem;