16.6.2023
FI
Euroopan unionin virallinen lehti
C 214/155 Torstai 19. tammikuuta 2023
S.
katsoo, että on varmistettava, että yhteisellä kalastuspolitiikalla tavoiteltu kalastuksenhoidon keskittäminen on sopusoinnussa alan sosioekonomisen elinkelpoisuuden takaamisen kannalta välttämättömän paikallisen hallinnoinnin kanssa;
T.
toteaa, että alueellistaminen on yksi yhteisen kalastuspolitiikan pilareista ja että hajautettu lähestymistapa on erityisen tärkeä pienimuotoisen rannikkokalastuksen kannalta, kun otetaan huomioon kalastusalan erot yksittäisten jäsenvaltioiden välillä;
U.
katsoo, että paikallinen yhteishallinnointi on avainasemassa, jotta voidaan varmistaa, että pienimuotoisen kalastuksen ala on mukana päätöksentekoprosessissa;
V.
katsoo, että yhteinen kalastuspolitiikka ei näin ollen tarjoa pienimuotoiselle kalastukselle selkeää ja eriytettyä lainsäädännöllistä tukea, jolla voitaisiin osaltaan varmistaa pienimuotoisen kalastuksen sosioekonominen elinkelpoisuus; katsoo, että jäsenvaltiot eivät myöskään ole onnistuneet ottamaan käyttöön tehokkaita toimenpiteitä tämäntyyppistä kalastusta varten;
W.
ottaa huomioon, että monilla Euroopan rannikkoalueilla ja erityisesti Välimerellä pienimuotoisella kalastuksella ja äyriäisten ja nilviäisten keruulla on niin taloudellinen ja sosiaalinen ulottuvuus kuin ympäristöulottuvuuskin, mikä edistää merkittävästi sosioekonomista hyvinvointia, työllisyyttä sekä taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta eri rannikkoalueilla ja syrjäisimmillä alueilla, joilla on usein rakenteellisia rajoitteita ja jotka tarvitsevat tukea voidakseen hyödyntää mahdollisuuksia talouden monipuolistamiseen;
X.
katsoo, että kalastuksesta saatavia tuloja ei näin ollen tulisi pitää ainoastaan taloudellisina voittoina, sillä ne myös edistävät sellaisen elämäntavan ylläpitämistä, jolla on valtava kulttuurinen ja historiallinen arvo monille rannikkoyhteisöille ja joka tarjoaa samalla tärkeän sosiaalisen ja taloudellisen turvaverkon; katsoo, että tässä mielessä pienimuotoinen kalastus on ratkaisu väestön vähenemiseen ja ikääntymiseen sekä kasvavaan työttömyyteen, jotka ovat suuria haasteita useimmille Euroopan maiden rannikkoalueille ja saarille; toteaa, että pienimuotoisella kalastuksella on poikkeuksellinen ja monimuotoinen vaikutus rannikkoalueiden sosiaaliseen ja kulttuuriperintöön;
Y.
katsoo, että pienimuotoisella kalastuksella voi olla keskeinen rooli kestävän kehityksen tavoitteiden saavuttamisessa, kuten alatavoitteessa 14 b nimenomaisesti todetaan; katsoo, että pienimuotoinen kalastus voi edistää myös muita kestävän kehityksen tavoitteiden taustalla olevia poliittisia vaatimuksia, ja toteaa, että näitä kestävän kehityksen tavoitteita ovat esimerkiksi tavoite 2 (”Ei nälkää”) ja sen alatavoite 2.3, tavoite 5 (”Sukupuolten tasa-arvo”) ja sen alatavoitteet 5 a ja 5 b, tavoite 8 (”Ihmisarvoista työtä ja talouskasvua”) ja sen alatavoite 8.5 sekä koko tavoite 13 (”Ilmastotekoja”);
Z.
katsoo, että kalastajat ovat ”merten suojelijoita” ja että kalastus lisää terveelliseen ja tasapainoiseen ruokavalioon kuuluvien runsaasti proteiinia sisältävien elintarvikkeiden tarjontaa;
AA.
toteaa, että suurin osa kalastusaluksilla tapahtuvista onnettomuuksista ja vaaratilanteista johtuu inhimillisistä tekijöistä (62,4 prosenttia) ja toiseksi yleisin syy ovat järjestelmä- ja laitehäiriöt (23,2 prosenttia tapauksista); AB.
toteaa, että usein pienimuotoisessa kalastuksessa aluksella on vain yksi kalastuksen ammattilainen; AC. katsoo, että pienimuotoista kalastusta harjoittavan laivaston turvallisuuteen ja työskentelymukavuuteen liittyviä kysymyksiä ei voida tarkastella ottamatta huomioon pyyntiponnistusta ja pyyntitehoa; katsoo tässä yhteydessä, että bruttovetoisuuden rajoittaminen kalastuskapasiteetin laskemisperusteena vaikuttaa kielteisesti pienimuotoista kalas­ tusta harjoittavan laivaston turvallisuuteen ja mukavuuteen, koska se vähentää kannustimia vaihtaa ja nykyaikaistaa aluksia tai lisätä käytettävissä olevaa tilaa, jotta voitaisiin parantaa miehistön työskentelymukavuutta, turvallisuutta ja viime kädessä alan houkuttelevuutta erityisesti nuorten ja naisten näkökulmasta; AD. katsoo, että tällaisia turvallisuuskysymyksiä ei voida tarkastella ottamatta huomioon jäsenvaltioiden pienimuotoista kalastusta harjoittavien laivastojen erityispiirteitä, kuten sitä, että laivasto voi altistua suurille riskeille alakohtaisten turvallisuusohjeiden puuttumisen, toiminnan yksin suoritettavan luonteen, pitkien työaikojen tai laitteistoon kiinnijäämisen vaaran vuoksi; ottaa huomioon, että laivaston toimintaolot vaihtelevat; ottaa huomioon, että osa laivastosta harjoittaa toimintaansa rannoilta tai satamista, joissa toimintaolot ovat hyvin usein epävarmat; katsoo, että tässä tilanteessa olisi harkittava konetehon räätälöintiä laivaston ominaispiirteiden ja toimintaolojen mukaan lisäämättä pyyntiponnistusta tai saalismääriä, jotta laivaston satamaan saapuminen ja sieltä poistuminen olisi turvallisempaa;