C 205/26
SV
Europeiska unionens officiella tidning
12.6.2023
f) tjänsteleverantören, som hittills inte har varit registrerad i den andra medlemsstaten, har möjlighet att registrera sig för mervärdesskatt i denna medlemsstat, så att denna leverantör sedan med angivande av ett skatteregistrering­ snummer som tilldelats av den medlemsstaten kan utfärda en faktura till tjänstemottagaren i vilken mervärdesskatten i denna medlemsstat anges, vilket skulle ge tjänstemottagaren i denna medlemsstat rätt till avdrag enligt det särskilda förfarande som föreskrivs i direktiv 2008/9/EG (2) av den 12 februari 2008?
2) Har det någon betydelse för svaret på denna fråga att den inhemska skattemyndigheten har återbetalat skatten till tjänsteleverantören enbart till följd av den rättelse som vidtagits av fakturan, trots att tjänsteleverantören inte har återbetalat något till tjänstemottagaren på grund av att ett insolvensförfarande avseende dess tillgångar inletts?
(1) (2)
Rådets direktiv 2006/112/EG av den 28 november 2006 om ett gemensamt system för mervärdesskatt (EUT L 347, 2006, s. 1).
Rådets direktiv 2008/9/EG av den 12 februari 2008 om fastställande av närmare regler för återbetalning enligt direktiv 2006/112/EG av mervärdesskatt till beskattningsbara personer som inte är etablerade i den återbetalande medlemsstaten men i en annan medlemsstat (EUT L 44, 2008, s. 23).
Begäran om förhandsavgörande framställd av Wojewódzki Sąd Administracyjny w Warszawie (Polen) den 21 februari 2023 – Rada nadzorcza Getin Noble Bank m.fl. mot Bankowy Fundusz Gwarancyjny (Mål C-118/23, Getin Holding m.fl.)
(2023/C 205/29) Rättegångsspråk: polska Hänskjutande domstol Wojewódzki Sąd Administracyjny w Warszawie
Parter i det nationella målet Sökande: Rada nadzorcza Getin Noble Bank m.fl.
Motpart: Bankowy Fundusz Gwarancyjny
Tolkningsfrågor 1) Ska artikel 85.2 och 85.3 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/59/EU av den 15 maj 2014 om inrättande av en ram för återhämtning och resolution av kreditinstitut och värdepappersföretag och om ändring av rådets direktiv 82/891/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/24/EG, 2002/47/EG, 2004/25/EG, 2005/56/EG, 2007/36/EG, 2011/35/EU, 2012/30/EU och 2013/36/EU samt Europaparlamentets och rådets förordningar (EU) nr 1093/2010 och (EU) nr 648/2012 (1) jämförd med artikel 47 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (EUT C 202, 2016, s. 389) och artikel 19.1 andra stycket i fördraget om Europeiska unionen ska tolkas så, att när styrelsen för en enhet under resolution väcker talan vid en nationell förvaltningsdomstol mot ett beslut om tvångsresolution, ett effektivt rättsmedel även anses försäkrat de personer som inom ramen för ett överklagande av detta beslut kan anses ha ett berättigat intresse av att få saken prövad, då domstolen, när den prövar beslutet, inte är bunden av de grunder och yrkanden som anförts inom ramen för talan samt av den rättsliga grund som åberopats, och domen i det målet har allmängiltig verkan (erga omnes) och att dessa personers berättigade intresse att få saken prövad inte är beroende av att ovan nämnda beslut överklagas särskilt vid förvaltningsdomstolen?
2) Ska artikel 85.3 i direktiv 2014/59/EU, genom vilken det införs ett krav på skyndsam domstolsprövning, samt artikel 47 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna och artikel 19.1 andra stycket i fördraget om Europeiska unionen, genom vilka det föreskrivs ett effektivt rättsligt skydd, tolkas så, att de utgör hinder för tillämpning av en processrättslig bestämmelse i en medlemsstat, enligt vilken den nationella förvaltningsdomstolen är skyldig att pröva samtliga mål, i vilka talan väckts mot resolutionsmyndighetens beslut, i förening med varandra om en sådan bestämmelse tillsammans med andra krav i den nationella förvaltningsprocessrätten innebär att det kan visa sig vara alltför svårt, om inte omöjligt, att meddela dom i målet inom skälig tid, med hänsyn till det stora antalet sådana mål?