C 205/26
LV
Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
12.6.2023.
f) citā dalībvalstī līdz šim nereģistrētam pakalpojuma sniedzējam ir iespēja reģistrēties šīs dalībvalsts pievienotās vērtības nodokļa maksātāju reģistrā, tā lai pēc tam pakalpojuma sniedzējs, uzrādot šajā dalībvalstī piešķirto nodokļa maksātāja identifikācijas numuru, varētu pakalpojuma saņēmējam izrakstīt šīs dalībvalsts nodokļa rēķinu, kas pakalpojuma saņēmējam atbilstoši Direktīvā 2008/9/EK (2) paredzētajai īpašajai procedūrai šajā dalībvalstī dotu priekšnodokļa atskaitīšanas tiesības?
2) Vai atbildei uz šo jautājumu ir nozīme tam, ka valsts finanšu pārvalde ir atmaksājusi pakalpojuma sniedzējam samaksāto nodokli, pamatojoties vienīgi uz rēķinā veikto korekciju, lai gan pakalpojuma sniedzējs nav veicis atmaksāšanu pakalpojuma saņēmējam, pamatojoties uz to, ka ir uzsākta maksātnespējas procedūra attiecībā uz pakalpojuma sniedzēja mantu?
(1) (2)
Padomes Direktīva 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006, L 347, 1. lpp.).
Padomes Direktīva 2008/9/EK (2008. gada 12. februāris), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Direktīvā 2006/112/EK paredzētajai pievienotās vērtības nodokļa atmaksāšanai nodokļa maksātājiem, kas neveic uzņēmējdarbību attiecīgās valsts teritorijā, bet veic uzņēmējdarbību citā dalībvalstī (OV 2008, L 44, 23. lpp.).
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2023. gada 21. feburārī iesniedza Wojewódzki Sąd Administracyjny w Warszawie (Polija) – Rada Nadzorcza Getin Noble Bank u.c./Bankowy Fundusz Gwarancyjny (Lieta C-118/23) (2023/C 205/29) Tiesvedības valoda – poļu Iesniedzējtiesa Wojewódzki Sąd Administracyjny w Warszawie
Pamatlietas puses Prasītāji: Rada Nadzorcza Getin Noble Bank u.c.
Atbildētājs: Bankowy Fundusz Gwarancyjny
Prejudiciālie jautājumi 1) Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/59/ES (2014. gada 15. maijs), ar ko izveido kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību atveseļošanas un noregulējuma režīmu un groza Padomes Direktīvu 82/891/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/24/EK, 2002/47/EK, 2004/25/EK, 2005/56/EK, 2007/36/EK, 2011/35/ES, 2012/30/ES un 2013/36/ES, un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr.
1093/2010 un (ES) Nr. 648/2012 (1), 85. panta 2. un 3. punkts kopsakarā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu un Līguma par Eiropas Savienību 19. panta 1. punkta otro daļu, ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja restrukturējamās vienības uzraudzības padome ir iesniegusi sūdzību valsts administratīvajā tiesā par lēmumu par piespiedu restrukturizāciju, tiek uzskatīts, ka efektīvs tiesību aizsardzības līdzeklis ir nodrošināts arī tām personām, kuras, apstrīdot šo lēmumu, cenšas aizsargāt savas tiesiskās intereses situācijā, kad tiesai, veicot pārsūdzētā lēmuma kontroli, nav saistoši ne sūdzības prasījumi un secinājumi, ne tajā norādītais tiesiskais pamats, un šīs sūdzības izskatīšanas rezultātā pasludinātajam galīgajam spriedumam ir erga omnes spēks, un ja šo personu iespēja aizsargāt savas tiesiskās intereses nav atkarīga no tā, vai tās ir iesniegušas administratīvajā tiesā atsevišķu sūdzību par šo lēmumu?
2) Vai Direktīvas 2014/59/ES 85. panta 3. punkts, ar kuru ieviesta paātrināta tiesas kontrole, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants un Līguma par Eiropas Savienību 19. panta 1. punkta otrā daļa, kuros ir paredzēta efektīva tiesību aizsardzība, ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādas dalībvalsts procesuālās tiesību normas piemērošanu, ar kuru valsts administratīvajai tiesai ir noteikts pienākums izskatīt visas tai iesniegtās sūdzības par noregulējuma iestādes lēmumu kopā, ja šīs normas piemērošana kopā ar citām valsts administratīvā procesa tiesību normām nozīmē, ka – ņemot vērā šādu sūdzību lielo skaitu –, var izrādīties pārmērīgi sarežģīti vai pat neiespējami pasludināt spriedumu lietā saprātīgā termiņā?