DA
C 205/24
Den Europæiske Unions Tidende
12.6.2023
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Curtea de Apel Braşov (Rumænien) den 10. februar 2023 — straffesag mod M.A.sr, S.A.C.S. og S.A.S. (Sag C-75/23, Parchetul de pe lângă Tribunalul Braşov) (2023/C 205/27) Processprog: rumænsk Den forelæggende ret Curtea de Apel Braşov
Appellant Parchetul de pe lângă Tribunalul Brașov
Tiltalte M.A.sr, S.A.C.S. og S.A.S.
Civil procesdeltager: Den rumænske stat
Præjudicielle spørgsmål 1) Skal artikel 2 TEU, artikel 19, stk.
1, andet afsnit, TEU og artikel 4, [stk.
3], TEU, sammenholdt med artikel 325, stk.
1, TEUF, BFI-konventionens artikel 2, stk.
1 (1), BFI-direktivets artikel 2 og 12 (2) samt Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (3), sammenholdt med princippet om effektive og afskrækkende sanktioner for alvorlig svig til skade for Den Europæiske Unions finansielle interesser, Kommissionens beslutning 2006/928/EF (4), og artikel 49, stk.
1, sidste punktum, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, fortolkes således, at disse bestemmelser er til hinder for en retlig situation som den i hovedsagen omhandlede, hvor de tiltalte anmoder om, at princippet om anvendelse af den mildeste strafferetlige lov i en sammenhæng, hvor den nationale forfatningsdomstol ved afgørelse har fastslået, at en lov om afbrydelse af forældelsesfristen for strafferetligt ansvar (afgørelsen af 2022) er i strid med forfatningen, idet der er lagt vægt på passivitet fra lovgiver, som ikke har grebet ind for at tilpasse loven til en anden afgørelse fra forfatningsdomstolen vedtaget fire år før førnævnte afgørelse (afgørelsen af 2018) — i hvilken periode de ordinære retsinstansers praksis som følge af anvendelsen af den førstnævnte afgørelse allerede var fast, for så vidt som nævnte lov fortsat fandtes i den form, der tilsigtedes med forfatningsdomstolens første afgørelse, hvilket i praksis har medført, at forældelsesfriten for alle lovovertrædelser, for hvilke der ikke var afsagt endelig dom inden forfatningsdomstolens første afgørelse, blev halveret, og straffesagen i forhold til de tiltalte i sagen følgelig blev henlagt?
2) Skal artikel 2 TEU om retsstatens værdier og respekt for menneskerettighederne i et samfund præget af retfærdighed og artikel 4, [stk.
3], TEU om princippet om loyalt samarbejde mellem Unionen og medlemsstaterne, sammenholdt med Kommissionens beslutning 2006/928/EF hvad angår opgaven med at sikre det rumænske retsvæsens effektivitet, og artikel 49, [stk.
1], sidste punktum, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, som fastsætter princippet om anvendelse af den mildeste strafferetlige lov, i forbindelse med det nationale retsvæsen som helhed fortolkes således, at disse bestemmelser er til hinder for en retlig situation som den i hovedsagen omhandlede, hvor de tiltalte anmoder om, at princippet om anvendelse af den mildeste strafferetlige lov i en sammenhæng, hvor den nationale forfatningsdomstol ved afgørelse har fastslået, at en lov om afbrydelse af forældelsesfristen for strafferetligt ansvar (afgørelsen af 2022) er i strid med forfatningen, idet der er lagt vægt på passivitet fra lovgiver, som ikke har grebet ind for at tilpasse loven til en anden afgørelse fra forfatningsdomstolen vedtaget fire år før førnævnte afgørelse (afgørelsen af 2018) — i hvilken periode de ordinære retsinstansers praksis som følge af anvendelsen af den førstnævnte afgørelse allerede var fast, for så vidt som nævnte lov fortsat fandtes i den form, der tilsigtedes med forfatningsdomstolens første afgørelse, hvilket i praksis har medført, at forældelsesfriten for alle lovovertrædelser, for hvilke der ikke var afsagt endelig dom inden forfatningsdomstolens første afgørelse, blev halveret, og straffesagen i forhold til de tiltalte i sagen følgelig blev henlagt?