C 204/12
CS
Úřední věstník Evropské unie
12.6.2023
2.1.5 .
Odhad potřeb likvidity ECB považuje za důležité, aby ústřední protistrany denně sledovaly své expozice vůči nejvýznamnějším měnám Unie, což jim umožní lépe řídit riziko likvidity a poskytovat příslušným orgánům odpovídající oznámení podle jednotlivých měn Unie.
Navrhované nařízení by mělo tuto skutečnost zohlednit tak, aby bylo zajištěno, že největší platební závazky budou posuzovány souhrnně pro všechny měny a samostatně pro každou z nejvýznamnějších měn Unie, v nichž jsou denominovány finanční nástroje, u nichž se provádí clearing.
2.2.
Dopad na obezřetnostní dohled nad úvěrovými institucemi
2.2.1.
Výjimky pro transakce uvnitř skupiny Navrhované nařízení zavádí změny v aktuálně platném rámci, kde jsou obchody uvnitř skupiny vyňaty z požadavků na clearing a stanovení marží (38) a také z kapitálových požadavků, pokud jde o riziko úvěrové úpravy v ocenění (39).
Navrhované změny zahrnují rámec pro posouzení rovnocennosti třetích zemí, které je předpokladem pro tyto výjimky.
V případě nařízení EMIR se navrhuje nahradit stávající rámec pro posouzení rovnocennosti zjednodušeným rámcem.
Výjimky by měly podléhat podmínkám, které zajistí, že nebude ohrožena bezpečnost a spolehlivost institucí, ale ani stabilita finančního systému v širším smyslu.
V této souvislosti má ECB několik připomínek.
Za prvé, pro účely vynětí transakcí uvnitř skupiny z požadavků na clearing a stanovení marží je nepřiměřené omezit předběžné posouzení rámce relevantní třetí země pouze na aspekty boje proti praní peněz a financování terorismu.
ECB je pevně přesvědčena o tom, že předtím, než budou tyto výjimky pro instituce zavedeny, je třeba posoudit několik dalších aspektů, a to zejména rovnocennost regulatorního a dohledového rámce dané třetí země s širší působností nařízení EMIR.
Toto posouzení by mělo zahrnovat zejména klíčové požadavky na techniky snižování rizik u mimoburzovních obchodů, jak je již stanoveno ve stávajícím rámci nařízení EMIR (40).
ECB podporuje komplexnější posouzení rovnocennosti, protože zaručuje, že protistrany nacházející se ve třetích zemích podléhají řádným regulatorním a dohledovým rámcům a že protistrany z Unie nepodstupují při uzavírání transakcí s těmito protistranami nepřiměřená rizika.
Podle navrhovaného nařízení může Komise provést komplexnější posouzení rámce třetí země, které může zahrnovat i výše uvedené aspekty.
Takové posouzení by však nemělo být ponecháno na volném uvážení.
Je třeba jej provést a uzavřít předem, dříve než budou moci protistrany z Unie využít výše uvedených výjimek.
V opačném případě by protistrany z Unie nesly významná rizika spojená s uzavíráním či udržováním velkého objemu transakcí uvnitř skupiny s protistranami, které by nemusely podléhat příslušným regulatorním požadavkům nebo odpovídajícímu dohledu.
ECB se proto domnívá, že namísto navrhovaného zjednodušeného rámce by měl být zachován rámec rovnocennosti, který je v současné době v platnosti.
Za druhé, návrh má přímý dopad na uplatňování kapitálových požadavků pro riziko úvěrové úpravy v ocenění, jak je uvedeno v nařízení (EU) č. 575/2013 .
Úvěrová úprava v ocenění je riziko ztrát způsobených změnami úvěrového rozpětí protistrany derivátové transakce v důsledku změn její úvěrové kvality.
K této úpravě dochází, když protistrana z Unie uzavře derivátovou transakci s jinou protistranou, včetně protistrany v rámci stejné skupiny.
Jedním z nejčastějších důvodů, proč protistrany z Unie podstupují takovouto expozici vůči riziku uvnitř skupiny, je podpora postupů účtování „back-to-back“.
ECB v minulosti (41) zdůrazňovala, že z některých postupů účtování v rámci mezinárodních skupin, zejména z postupů účtování „back-to-back“, mohou vyplývat obezřetnostní rizika.
Bez ohledu na to, zda transakce uvnitř skupiny, která vede k riziku úvěrové úpravy v ocenění, podporuje praxi účtování „back-to-back“, či nikoli, výsledné riziko úvěrové úpravy v ocenění negativně ovlivňuje rizikový profil protistrany z Unie.
Protistrany z Unie musí mít proto zavedena odpovídající místní opatření a mít zaměstnance nezbytné pro řádné řízení tohoto rizika a musí mít k dispozici regulatorní kapitál k jeho krytí, pokud se neuplatní příslušná výjimka podle nařízení (EU) č. 575/2013 (42).
Tato výjimka by měla být pro protistrany z Unie dostupná pouze za předpokladu, že posouzení rovnocennosti třetí země, v níž je usazena jiná protistrana, zahrnuje všechny relevantní obezřetnostní aspekty pravidel této třetí země a že toto posouzení je konkrétně a komplexně zaměřeno na riziko úvěrové úpravy v ocenění.
ECB sice proto vítá, že se v navrhovaném nařízení zavádí mandát k posouzení rovnocennosti třetích zemí (43), ale navrhuje, aby byl tento mandát zaměřen na (38) (39) (40) (41)
Viz články 4 a 11 nařízení EMIR.
Viz čl.
382 odst.
4 nařízení (EU) č. 575/2013.
Viz článek 11 nařízení EMIR.
Viz „Supervisory expectations on booking models“, ECB, srpen 2018, k dispozici na internetových stránkách bankovního dohledu ECB www.bankingsupervision.europa.eu.
(42) Viz čl.
382 odst.
4 písm.
b) nařízení (EU) č. 575/2013.
(43) Viz článek 2 navrhovaného nařízení.