C 202/80
LV
Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
9.6.2023.
Ģeogrāfiskajā apgabalā ir dažādi augsnes apstākļi, no kuriem raksturīgākās ir augsto nogāžu skābā slānekļa zonas, vīndārzu plato un līdzenumu kaļķainās augsnes, kā arī akmeņainas aluviālās terases, kuru kopīgā iezīme ir sausa, ne pārāk auglīga augsne, kas ir labvēlīga vīnogulāju augšanai un ļauj dziļi iesakņoties.
No Sevēnu (Cévennes) kalniem, Melnajiem kalniem (Montagne Noire) un Pireneju sānu grēdām līdz lagūnu piekrastei AĢIN “Terres du Midi” apgabals, ko šķērso Odas (Aude), Orbas (Orb), Ero (Hérault), Vidurlas (Vidourle) un Gardonas (Gardon) upes, veido plašu amfiteātri ar skatu uz Vidusjūru.
Šajā teritorijā valda Vidusjūras klimats, kas ir labvēlīgs vīnogulājiem ar karstām un sausām vasarām un maigām ziemām, ko papildina lietus periodi rudenī un pavasarī.
Šajā apgabalā pūš vairāki vēji.
“Jūras vējš” regulāri un dažreiz ar spēku pāršalc Lionas līci, īpaši vīnogu nogatavošanās laikā.
Ar vēju atnestās jūras šļakatas regulē temperatūru.
Sauss un spēcīgs ziemeļu vai rietumu vējš (tramontāns, cers un mistrāls) veicina labu vīndārzu veselību.
Šie klimatiskie apstākļi veicina vīnogu šķirņu ieaugšanu dažādos ekoloģiskajos apstākļos.
Šajā teritorijā sajaucas trīs zonalitātes: kalni un plakankalnes, priekškalnes un kalnu nogāzes joslas un, visbeidzot, piekrastes līdzenums.
To raksturo vīnkopības monokultūra, kas stiepjas no Ronas deltas līdz Spānijas robežai.
9.2.
Produkta specifika
AĢIN “Terres du Midi” ir Dienvidfrancijas vīnkopības vēstures produkts.
Šajā teritorijā vīni ir darīti jau kopš pirmo Rietumeiropas vīndārzu iekopšanas Agdas (Agde) tuvumā — ap 600. gadu pirms mūsu ēras.
1907. gads bija kulminācija vīnkopības krīzei, kas ietvēra tādus aspektus, kas saistīti ar vīna ražošanu, sabiedrisko dzīvi un vīnkopības saimniecību ekonomiku.
Dažādie nodokļi, pārprodukcija un krāpšana veicināja neapmierinātību.
Cenas nokritās, un samazinājās vīnu kvalitāte.
Saskaroties ar varas iestāžu nepiekāpību, Langdokas vīnkopji izveidoja vairākas vīnkopības aizsardzības komitejas ar delegācijām vairākumā Dienvidfrancijas komūnu, kas drīz tika apvienotas Vispārējā Dienvidfrancijas vīnkopju konfederācijā (Confédération Générale des Vignerons du Midi).
Attiecīgi izveidojās jēdziens “Dienvidu vīna reģions” (“Midi Viticole”), valstij atzīstot šīs konfederācijas statusu, kas ļāva atjaunot dialogu un piedāvāt risinājumus, lai novērstu šo krīzi (nodokļu samazināšana, krāpšanas apkarošana, vīnu deklarēšanas un aprites noteikumi, amnestija).
Šīs kustības dibināšanas aktā tika skaidri norādītas “Dienvidu vīna reģiona” kontūras, kas aptver četrus vīnkopības departamentus: Austrumpirenejus, Odu, Ero un Gāru.
Šīs teritorijas ir paredzētas gandrīz tikai vīnogulāju audzēšanai.
1964. gadā tika izveidota koncepta “kantona vīns” (“Vin de canton”) precīza un juridiska definīcija, atsaucoties uz ražošanas administratīvo apgabalu ar tā augsnes un klimatisko īpašību kopumu.
Ar 1968. gada dekrētu šie “kantona vīni” tika pārdēvēti par “vietējiem vīniem” (“Vin de pays”), kas vispirms tika identificēti ar to ražošanas departamenta nosaukumu, un tiem bija jāatbilst noteiktiem ražošanas kritērijiem, kas garantē augstu kvalitāti.
Šis solis ļāva “Dienvidu vīniem” baudīt īpašās atzīšanas priekšrocības, kas noveda pie AĢIN “Terres du Midi” izveidošanās.
AĢIN “Terres du Midi” produkcija sasniedz 100 000 hektolitru, ko veido trīs krāsu vīni.
Lielāko daļu veido sarkanvīni (55 % no produkcijas).
Tiem seko sārtvīni (35 %), un klāstu papildina arī baltvīni.
Aizsargātās ģeogrāfiskās izcelsmes norādei “Terres du Midi” galvenokārt raksturīgs vīnogu šķirņu sajaukums, kas var būt veidots no reģiona tradicionālajām vīnogu šķirnēm vai citu vīna reģionu šķirnēm.
Šo vīnogu šķirņu ieaudzēšana ir iespējama, pateicoties vīnkopju pieredzei, kuri, lai iegūtu kvalitatīvas vīnogas, audzē vīnogulājus, ņemot vērā dažādos augsnes apstākļus, kas ir raksturīgi ģeogrāfiskajam apgabalam.
Pateicoties būtiskajai karstā un sausā Vidusjūras klimata ietekmei, visu šķirņu vīnogas visā apgabalā sasniedz pilnīgu gatavību, un tiek saglabāti un pat stiprināti to primārie aromāti.
Tādējādi iegūtajiem vīniem ir raksturīgi kvalitatīvi aromāti — augļu un ziedu —, un to intensitāte un raksturs atšķiras atkarībā no vīnogu šķirņu sajaukuma.