C 202/80
HU
Az Európai Unió Hivatalos Lapja
2023.6.9.
A földrajzi terület talajviszonyai eltérőek: a legjellemzőbbek a domboldalak felső részén található savanyú palás talajok, a szőlőtermő fennsíkok és síkságok meszes talajai és a kavicsos hordalékos teraszok, amelyek közös jellemzője, hogy száraz, kevéssé termékeny, a szőlőnek kedvező és a gyökerek mélyre hatolását lehetővé tevő talajokat biztosítanak.
A „Terres du Midi” OFJ területe a Cévennek-hegységtől a Montagne Noire-on és a Pireneusok előhegységein át a lagúnás partvidékig egy hatalmas félkör alakú, a Földközi-tengerre nyíló területen helyezkedik el, amelyet az Aude, Orb, Hérault, Vidourle és Gardon folyók szelnek át.
A területen a szőlőművelésnek kedvező, meleg és száraz nyarakkal, enyhe telekkel, valamint őszi és tavaszi csapadékos időszakokkal jellemzett mediterrán éghajlat uralkodik.
Többféle széljárás jellemző a területre.
Az Oroszlán-öbölben rendszerint „tengeri szél” fúj, amely időnként felerősödik, különösen a szőlő érési időszakában.
A szél által szállított vízpermet így mérsékli a perzselő hőmérsékletet.
A száraz és erős északi vagy nyugati szél (tramontána, cers és misztrál) hozzájárul a szőlőültetvény megfelelő egészségi állapotához.
Ezek az árnyalatnyi éghajlati különbségek kedveznek a különféle ökológiai feltételeket igénylő szőlőfajták ültetésének.
A területen háromféle domborzati együttes keveredik: hegyek és magas fennsíkok, előhegységek és közbeeső fennsíkok, és végül a part menti síkság.
A területet a Rhône-deltától a spanyol határig terjedően monokultúrás szőlőtermesztés jellemzi.
9.2.
A termék sajátosságai A „Terres du Midi” OFJ a dél-franciaországi borvidék történelme során létrejött termék.
Az Agde környékén létesült első nyugat-európai szőlőültetvényeken már i. e.
600 körül is folyt bortermelés.
Az 1907-es év jelentette a csúcspontját annak a szőlőtermesztési válságnak, amelynek a bortermeléssel, a társadalmi élettel és a szőlőtermesztő gazdaságok gazdálkodásával kapcsolatos aspektusai is voltak.
A különböző adók, a túltermelés és a csalás felkorbácsolták az elégedetlenséget.
Lezuhantak az árak és romlott a borok minősége.
A hatóságok hajthatatlansága miatt a languedoc-i bortermelők számos szőlőtermesztési érdekvédelmi bizottságot hoztak létre, amelyek a legtöbb dél-franciaországi településen küldöttségekkel rendelkeztek, és hamarosan a Confédération Générale des Vignerons du Midi elnevezésű bortermelői szövetségbe tömörültek.
A „Midi Viticole”, azaz a dél-franciaországi borvidék fogalma tehát akkor kezdett körvonalazódni, amikor az állam elismerte ezt a szövetséget, ami lehetővé tette a párbeszéd újraindítását és a válság kezelésére szolgáló megoldások megtalálását (az adók csökkentése, a csalás visszaszorítása, a borok bejelentésére és szállítására vonatkozó szabályok, amnesztia).
E mozgalom létesítő okirata egyértelműen utal a „Midi Viticole” határvonalaira, amely a négy bortermelő megyét, Pyrénées-Orientales megyét, Aude megyét, Hérault megyét és Gard megyét foglalja magában.
Ezeket a földeket szinte kizárólag szőlőművelésre használják.
1964-től pontosan és jogszabályban lefektetve meghatározták a „vin de canton” (járási bor) fogalmát, amely egy bizonyos talaj- és éghajlati jellemzőkkel bíró közigazgatási előállítási területre vonatkozik.
Egy 1968-ban kiadott rendelet „tájborokká” (vins de pays) minősítette át ezeket a „járási borokat” (vins de canton), amelyeket legelőször az előállító megye nevével azonosítottak, és amelyek magasabb minőséget megkövetelő, különös termelési kritériumoknak feleltek meg. Ez az időszak tette lehetővé a „vins du Midi” (dél-franciaországi borok) külön elismerését, ami a „Terres du Midi” OFJ megjelenéséhez vezetett.
A „Terres du Midi” OFJ termelése eléri a 100 000 hektolitert, és a borokat három színben állítják elő.
A termelés nagy részét (55 %-át) a vörösborok teszik ki.
A rozé borok (35 %) termelése növekszik, és a fehérborok teszik teljessé a termékskálát.
A „Terres du Midi” oltalom alatt álló földrajzi jelzéssel ellátott borok főként szőlőfajták házasításával készülnek, amelyek a régió hagyományos szőlőfajtái, sőt más borvidékekről származó szőlőfajták is lehetnek.
E szőlőfajták telepítése a szőlőtermesztők tapasztalatainak köszönhető, akik a földrajzi terület különböző talajtani adottságaitól függően művelik szőlőültetényeiket, hogy kiváló minőségű szőlőt kapjanak.
A meleg és száraz mediterrán éghajlat alapvető hatásának köszönhetően a szőlő valamennyi területen és valamennyi fajta esetében teljesen beérik, elsődleges aromái megőrződnek, sőt fel is erősödnek.
Az előállított borokat ezért kiváló – gyümölcsös és virágos – ízminőség jellemzi, amelynek intenzitása és jellege a házasított szőlőfajtáktól függően változik.