C 184/76
DA
Den Europæiske Unions Tidende
25.5.2023
4.2.4.
Det er yderst vigtigt at tage hensyn til, at der er store forskelle i antallet af ligestillingsorganer i medlemsstaterne og i deres struktur og funktionsmåde, samt at respektere de nationale retlige rammer og den nationale praksis.
Samtidig skal det dog sikres, at de eksisterende standarder for beskyttelse mod forskelsbehandling ikke sænkes, eksempelvis fordi ligestillingsorganernes nuværende beføjelser svækkes i henhold til anden national lovgivning.
Desuden er der forskelle med hensyn til, hvordan arbejdsmarkedets parter og civilsamfundsorganisationer inddrages i processen, hvilket der skal tages højde for (15).
4.2.5.
EØSU mener, at ligestillingsorganernes ret — som allerede findes i en række medlemsstater — til at deltage i retssager er afgørende for at sikre en bedre beskyttelse af principperne om ligebehandling, navnlig i situationer, hvor ofrene ikke har adgang til domstolsprøvelse på grund af proceduremæssige eller økonomiske hindringer, og de ikke kan støtte sig til arbejdsmarkedets parter.
EØSU understreger endvidere, at ligestillingsorganernes beføjelser til at føre retssager i overensstemmelse med de eksisterende ligestillingsdirektiver ikke må indvirke på, men i stedet supplere arbejdsmarkeds­ parternes og civilsamfundsorganisationernes relevante kompetencer og ret til at handle i retssager i medlemsstater i henhold til de kriterier, som er fastsat i national ret (16).
I den henseende er det yderst vigtigt, at ligestillingsorganer på nationalt plan samarbejder med domstolene, med specialiserede forvaltningsdomstole såsom arbejdsretter og med arbejdsmarkedets parter.
4.2.6.
EØSU mener, at bevisbyrden i henhold til de eksisterende ligebehandlingsdirektiver kun kan løftes, hvis alle parter med en legitim interesse i at anlægge sag på vegne af eller til støtte for ofre for forskelsbehandling såsom arbejdsmarkedets parter, ligestillingsorganer og civilsamfundsorganisationer har adgang til bevismaterialet.
I denne forbindelse må udøvelsen af undersøgelsesbeføjelser ikke indvirke på domstolenes, retters og andre offentlige overvågningsorganers, f.eks. arbejdstilsyns, beføjelser eller uafhængigheden af deres undersøgelser.
4.2.7.
EØSU mener, at de to forslag i højere grad bør fokusere på en individuel tilgang til ofre for vold eller forskelsbehandling.
Med henblik derpå bør klagere være sikret tilstrækkelig beskyttelse, så man undgår, at de tier stille af frygt for konsekvenserne.
Offeret bør være sikret en tilstrækkelig erstatning, der står i rimeligt forhold til den lovovertrædelse, han/hun været udsat for, og der bør være garanti for, at gerningsmændene idømmes en straf.
Sanktionerne, som kan være betaling af erstatning til offeret, skal være effektive, forholdsmæssige og afskrækkende i overensstemmelse med artikel 17 i direktiv 2000/78/EF (17).
4.3.
Bevidstgørelse 4.3.1.
EØSU glæder sig over, at der er fokus på bevidstgørelse, og understreger, at det er vigtigt, at medlemsstaterne og ligestillingsorganerne optrapper bevidstgørelsesarbejdet, herunder ved at støtte det organiserede civilsamfund for at forebygge forskelsbehandling og skabe lighed.
EØSU foreslår, at oplysningskampagner om EU-rettigheder og respekt for mangfoldighed, som udvikles og finansieres af Kommissionen, gennemføres af nationale ligestillingsorganer sammen med civilsamfundet og tilpasses de lokale behov.
Der bør være særlig fokus på de mest sårbare grupper, og der bør være særlige kampagner målrettet børn og unge i skolen fra en tidlig alder.
4.3.2.
EØSU opfordrer til, at arbejdsmarkedets parter og civilsamfundsorganisationer inddrages i forberedelsen, gennemførelsen og udbredelsen af disse oplysningskampagner.
I kraft af de pågældende organisationers viden vil kampagnerne kunne ramme bredere og være mere effektive, ligesom de mest sårbare grupper kan blive hørt.
4.4.
Indsamling af data 4.4.1.
Ligestillingsorganerne spiller en vigtig rolle i forbindelse med dataindsamling om ikke alene deres eget arbejde.
Direktiverne anerkender dette og giver bl.a. ligestillingsorganerne beføjelser til at få adgang til statistikker indsamlet af offentlige og private enheder, herunder offentlige myndigheder, fagforeninger, virksomheder og civilsamfundsorganisati­ oner.
Disse statistiske oplysninger bør ikke indeholde personoplysninger, og den dermed forbundne yderligere
(15)
(16) (17)
Spørgsmål vedrørende retten for alle parter med en legitim interesse til at handle i sager om forskelsbehandling i henhold til EU's ligestillingsdirektiver såsom fagforeninger, arbejdsgiverorganisationer, ligestillingsorganer og civilsamfundsorganisationer er reguleret ved de eksisterende EU-direktiver, mere specifikt artikel 9, stk.
2, i rammedirektivet om beskæftigelse (direktiv 2000/ 78/EF) og artikel 17, stk.
2, i det omarbejdede direktiv om ligebehandling af mænd og kvinder (direktiv 2006/54/EF).
I betragtning 34 i forslaget til direktiv COM(2022) 688 final og betragtning 35 i forslaget til direktiv COM(2022) 689 final anføres det, at de foreslåede bestemmelser om ret til at handle i retssager ikke ændrer på arbejdsmarkedets parters og civilsamfundets rolle, beføjelser og opgaver, når de deltager i sager om håndhævelse af forpligtelser i lovgivningen om ikkeforskelsbehandling.
EUT L 303 af 2.12.2000, s. 16.