25.5.2023
4.2.2.
DA
Den Europæiske Unions Tidende
C 184/43
Oven i ansøgningsgebyret kommer tre typer andre gebyrer:
— registreringsgebyret på 230 EUR plus et yderligere registreringsgebyr på 115 EUR for 2 til 10 yderligere registreringer og yderligere 50 EUR for mere end 10 registreringer — bekendtgørelsesgebyret på 120 EUR, som kan forhøjes med 60 EUR for 2 til 10 yderligere bekendtgørelser og med 30 EUR for mere end 10 — udsættelsesgebyret på 40 EUR, som kan forhøjes med 20 EUR for 2 til 10 design eller mønstre og med 10 EUR for mere end 10.
4.2.3.
Størrelsen på det samlede gebyr afhænger af to faktorer:
— det antal design, der er indgivet ansøgning om — hvorvidt der anmodes om udsættelse af bekendtgørelsen af designet 4.2.4.
Strukturen svarer til følgende model:
— et standardgebyr for et enkelt design eller det første design i en samlet ansøgning — et nedsat gebyr pr. design fra og med det 2. til og med det 10.
design — et yderligere nedsat gebyr pr. design fra og med det 11. design.
4.2.5.
Den foreslåede forordning fastslår, at omkostningerne til den første fornyelse (efter fem år) nedsættes til 70 EUR og at den anden fornyelse (efter 10 år) forhøjes til 140 EUR, den tredje fornyelse (efter 15 år) forhøjes til 280 EUR og den fjerde fornyelse (efter 20 år) forhøjes til 560 EUR.
Gebyrerne for de to første fornyelser svarer til de aktuelle gebyrer, dvs. samlet set 210 EUR, hvorimod gebyrerne for de efterfølgende fornyelser stiger drastisk.
4.2.6.
Dette forslag forekommer ikke at være så gunstigt for SMV'er og individuelle designere som hævdet.
EØSU efterlyser derfor lavere beløb for SMV'er og individuelle designere, eventuelt udregnet på grundlag af deres omsætning.
4.2.7.
Desuden mener EØSU ikke, at en ændring af gebyrstrukturen, der består af en sammenlægning af gebyrerne for bekendtgørelse og registrering, gør det muligt at nedbringe de samlede gebyromkostninger. 4.3.
Afskaffelse af kravet om »klasseenhed« 4.3.1.
Selv om en ansøgning kan omfatte flere design, skal alle design i henhold til kravet om »klasseenhed« være beregnet til at indgå i eller blive anvendt til produkter, der tilhører samme »klasse«.
Disse klasser fremgår af en liste kaldet »Locarno-klassifikationen«.
4.3.2.
Locarno-klassifikationen i henhold til Locarno-aftalens artikel 2, stk.
1, »er i sig selv kun af administrativ karakter« og omfatter: — en liste over klasser og underklasser — en alfabetisk fortegnelse over produkter, der udgør industrielle design, med angivelse af de klasser og underklasser, hvori de er placeret — forklarende bemærkninger.
4.3.3.
En afskaffelse af kravet om »klasseenhed« i forslaget til forordning vil gøre det muligt for virksomheder at indgive samlede ansøgninger, hvor de kan kombinere flere design i én samlet ansøgning uden at begrænse sig til produkter fra samme Locarno-klasse, og har til formål at tilskynde SMV'er og individuelle designere til at få deres design registreret med henblik på at beskytte dem.
4.3.4.
EØSU mener, at den forenkling, der opnås ved at afskaffe kravet om »klasseenhed«, er nødvendig, men utilstrækkelig, da der stadig er behov for at gøre de designregistreringssystemer, som de nationale myndigheder for industriel ejendomsret samt EUIPO har liggende på deres websteder, mere brugervenlige.
4.3.5.
Myndighederne kan indhente eksperthjælp fra patentrådgivere til at imødegå denne udfordring og dermed gøre det lettere for SMV'er og individuelle designere at beskytte deres design.
4.3.6.
Disse patentrådgivere vil naturligvis fortsat ledsage rettighedshaverne i udøvelsen af deres mønsterrettigheder og repræsentere dem i retssager.