25.5.2023
DA
Den Europæiske Unions Tidende
C 184/37
4.4.
EØSU mener endvidere, at det er vigtigt at give investorer oplysninger og skabe gennemsigtighed om spørgsmål vedrørende både anfægtelsessøgsmål, sporing af aktiver, virksomhedsledernes forpligtelser og ansvar, salg af en virksomhed som en going concern gennem en »pre-pack-procedure«, den udløsende faktor for insolvensbehandling, en særlig insolvensordning for mikrovirksomheder og små virksomheder, konkursordenen og kreditorudvalg.
4.5.
EØSU glæder sig også over, at der med forslaget indføres en særlig procedure for at lette og fremskynde afviklingen af mikrovirksomheder, hvilket giver mulighed for en mere omkostningseffektiv insolvensprocedure for disse virksomheder.
Disse ordninger støtter også en velordnet afvikling af mikrovirksomheder uden aktiver og afhjælper det problem, at der i nogle medlemsstater ikke er adgang til insolvensbehandling, hvis den forventede inddrivelsesværdi ligger under retsomkostningerne.
EØSU understreger, at dette omfatter ca. 90 % af alle insolvenssager i EU, og mener derfor, at denne procedure er meget vigtig.
4.6.
Selvom EØSU støtter denne særlige procedure, advarer udvalget imidlertid om, at kravene til de nationale domstole om at udføre disse opgaver i overensstemmelse med direktivets artikel 12 ff kan føre til en overbelastning af de nationale retssystemer, hvis de bliver ansvarlige for at vurdere, om en mikrovirksomhed rent faktisk er insolvent, og for at gennemføre de nødvendige langvarige procedurer.
Efter vores opfattelse vil dette til dels være i strid med formålet med den foreslåede lovgivning.
EØSU har i tidligere udtalelser (9) anført, at systematisk brug af domstolene ikke nødvendigvis er den foretrukne løsning, og EØSU anbefaler, at der oprettes nye organer, som skal påtage sig ansvaret for denne opgave.
En effektiv inddragelse af uafhængige insolvensbehandlere har vist sig at være gavnlig, navnlig for dårligt organiserede mikroiværksættere i forenklede likvidationsprocedurer, og EØSU mener, at det aktivt bør overvejes at inddrage insolvensbehandlere (10).
4.7.
EØSU anbefaler også, at insolvensbehandlere, når der er tale om legitime interesser, får direkte og hurtig adgang til de nationale registre over aktiver, uanset i hvilken medlemsstat de er udpeget.
EØSU påpeger endvidere, at der endnu ikke er oprettet sådanne registre i alle medlemsstater, og opfordrer de relevante myndigheder til hurtigt at rette op på denne situation.
4.8.
Af effektivitetshensyn bifalder EØSU forslaget om en pre-pack-procedure, hvor salget af skyldnerens virksomhed (eller en del heraf) forberedes og forhandles inden den formelle indledning af insolvensbehandling.
Dette gør det muligt at gennemføre salget og opnå provenuet kort efter indledningen af den formelle insolvensbehandling med henblik på likvidation af et selskab.
EØSU advarer imidlertid mod forslaget i artikel 27 om at forpligte modparter, f.eks. leverandører til en virksomhed, der indleder insolvensbehandling, til at underskrive gensidigt bebyrdende aftaler, som derefter overdrages til erhververen af virksomheden uden modpartens samtykke.
Dette binder dem kunstigt til en kontraktpartner, som de aldrig har valgt eller kontrolleret, og begrænser deres ret til fri erhvervsudøvelse.
Dette gælder så meget desto mere for arbejdstagere, hvis erhvervsfrihed ikke må krænkes af et tvunget arbejdsgiverskifte.
EØSU opfordrer derfor indtrængende Kommissionen, Europa-Parlamentet og Rådet til at revidere dette forslag.
Desuden bør muligheden for, at et kreditorudvalg kan inddrages og overvåge forløbet også styrkes i pre-pack-proceduren.
4.9.
EØSU påpeger også, at direktivet ikke behandler spørgsmålet om konvergens i konkursordenen.
Det giver heller ingen definition af insolvensgrunde.
Da dette er en vigtig forudsætning for harmoniserede insolvensprocedurer, beklager EØSU i høj grad, at Kommissionen ikke har taget disse spørgsmål op.
4.10.
På samme måde tages der ikke tilstrækkeligt højde for udløsende faktorer for insolvens i forslaget til trods for påstande om det modsatte i meddelelsen om direktivet.
Forslaget fastslår, at de to sædvanlige udløsende faktorer for almindelig insolvensbehandling i medlemsstaterne er betalingsstandsning og balanceprøven.
4.11.
Med henblik på at forenkle insolvensbehandlingen, hvilket EØSU i princippet støtter, foreslås det i direktivet, at manglende evne til at betale gæld, efterhånden som den forfalder, bør være kriteriet for indledning af forenklede likvidationsprocedurer.
I stedet for at give vejledning i, hvornår de specifikke betingelser for dette kriterium er opfyldt, anmodes medlemsstaterne i forslaget om selv at definere dette, hvorved der gives afkald på muligheden for sammenhæng i hele EU.
(9) (10)
Herunder EØSU's udtalelse om virksomheders insolvens (EUT C 209 af 30.6.2017, s. 21).
Verdensbanken, Principles for effective Insolvency and Creditor/debtor Regimes, revised Edition 2021, principles c6.1 and c19.6.