C 177/150
SV
Europeiska unionens officiella tidning
17.5.2023
Onsdagen, 14 december 2022 (7a)
Komplexa, långdragna och ogenomskinliga administrativa förfaranden har en oproportionerlig inverkan på medborgare, lokala myndigheter och små och medelstora företag, som agerar som egenanvändare av förnybar energi enskilt eller genom aggregatorer och gemenskaper för förnybar energi.
Detta beror ofta, i synnerhet, på bristande erfarenhet eller expertis och brist på ekonomiska och mänskliga resurser för att navigera i tillståndsförfaranden och förfaranden för nätanslutning.
Det måste bli lättare för icke-yrkesmässiga och icke-kommersiella marknadsaktörer att lyckas med att få relevanta godkännanden.
Detta bör underlättas genom förenkling vid behov samt särskilda ansökningsfönster i fall där dessa aktörer inte har samma kapacitet som andra professionella resursstarka marknadsaktörer.
Den integrerade planeringen och kartläggningen i flera nivåer av förnybar energi bör återspegla den lokala planering och kartläggning som utförs på lokal och regional nivå samt identifiera de tillståndsbeviljande myndigheternas uppskattade personal-, utbildnings- och finansie­ ringsbehov och tekniska behov.
(8)
Ett snabbare genomförande av projekt för förnybar energi bör stödjas genom integrerad planering och kartläggning i flera nivåer av förnybar energi från medlemsstaternas sida i strukturerad samordning med lokala och regionala myndigheter.
Medlemsstaterna bör identifiera de landområden, ytor ovan och under jord och havsområden som är nödvändiga för att uppföra anläggningar för produktion av energi från förnybara energikällor så att de ska kunna uppfylla sina nationella bidrag till 2030 års mål för förnybar energi som fastställs i artikel 3.1 i direktiv (EU) 2018/2001 samt de delmål som fastställs i artiklarna 15a, 22a, 23.1, 24.4 och 25.1 i förordning (EU) 2021/1119 och det klimatneutralitetsmål som fastställs i artikel 2 i samma förordning.
Sådana områden bör återspegla deras uppskattade utvecklingsbanor och totala planerade installerade kapacitet och bör identifieras för varje typ av teknik för förnybar energi som anges i medlemsstaternas ▌ nationella energi- och klimatplaner, uppdaterade i enlighet med artikel 14 i förordning (EU) 2018/1999.
Vid identifieringen av de landområden, ytor ovan och under jord och havsområden som krävs bör hänsyn tas till tillgången av förnybara energikällor och den potential som de olika land- och havsområdena erbjuder för produktion av förnybar energi med olika typer av teknik, den beräknade efterfrågan på energi, med beaktande av energi- och systemeffektivitet, totalt och i medlemsstatens olika regioner, samt tillgången till relevanta energinät och nätinfrastruktur, energilagrings­ anläggningar, inklusive värmelagring, och andra flexibilitetsverktyg, med beaktande av den kapacitet som behövs för att hantera den ökande mängden förnybar energi, potentialen att aktivt involvera medborgarna i energisystemet, genom att de agerar som egenanvändare av förnybar energi enskilt eller genom aggregatorer och energigemenskaper.
Dessutom bör medlemsstaterna säkerställa att de administrativa tillstånd för att bygga, uppgradera och driva anläggningar för produktion av energi från förnybara energikällor som avses i artikel 16.1 och 16.2 betraktas som slutliga beslut om resultatet av den behöriga myndighetens eller de behöriga myndigheternas förfarande för att fastställa markanvändning för det område där dessa anläggningar kommer att vara belägna.
(9)
Medlemsstaterna bör peka ut accelerationsområden för förnybar energiproduktion i form av områden som är särskilt lämpliga för att utveckla projekt för förnybar energi, med åtskillnad mellan olika typer av teknik, och där utbyggnaden av den specifika typen av förnybara energikällor inte förväntas ha någon betydande inverkan på miljön och livsmedelssäkerheten med avseende på jordbruksproduktion.
Accelerationsområdena för förnybar energi­ produktion bör vara särskilt lämpade för uppförande av anläggningar för produktion av energi från förnybara energikällor.
Förbränningsanläggningar för biomassa bör dock undantas från accelerationsområdena för förnybar energi, med undantag för anläggningar belägna i ett av de yttersta randområden som avses i artikel 349 i EUF-fördraget, där särskilda behov gör att undantag skulle kunna beaktas.
När medlemsstaterna pekar ut accelerationsområden för förnybar energiproduktion bör de undvika skyddade områden och ta hänsyn till restaureringsplaner.
Accelerationsområden för förnybar energiproduktion bör åtminstone inrättas för vindtur­ biner och solkraftverk och skulle kunna inrättas för anläggningar för produktion av biometan.
Medlemsstaterna får peka ut accelerationsområden för förnybar energiproduktion som är specifika för en eller flera typer av anläggningar för förnybar energi och bör ange vilken eller vilka typer av förnybar energi som lämpar sig för produktion i varje accelerationsområde för förnybar energiproduktion.
(9a)
Livsmedelsproduktionen måste prioriteras framför energiproduktion, och energiproduktionen bör inte leda till minskad livsmedelsproduktion eller minskad skördeavkastning, men de två verksamheterna kan och måste samexistera och bör utnyttja synergieffekter.
För att göra detta är det nödvändigt att underlätta produktionen av förnybar energi i dess olika former, på platser som är lättillgängliga för jordbrukarna och i linje med jordbruksföretagets behov.
Medlemsstaterna måste undvika att utse produktiv jordbruksmark, jordbruksområden som producerar jordbruksbaserade livsmedelsprodukter av hög kvalitet och produkter med särskild koppling till det lokala landskapet och den lokala kulturen som accelerationsområden.
Att utnyttja förnybara energikällor, såsom produktion av biometan, bör uppmuntras i områden som ligger i närheten av jordbruksområden, närmare bestämt områden som ligger nära jordbruksmark och gårdar, och i områden som inte är jordbruksområden men