C 177/150
LT
Europos Sąjungos oficialusis leidinys
2023 5 17
2022 m. gruodžio 14 d., trečiadienis (7a)
sudėtingos, ilgos ir neskaidrios administracinės procedūros daro neproporcingai didelį poveikį piliečiams, vietos valdžios institucijoms ir MVĮ, veikiantiems kaip iš atsinaujinančiųjų išteklių pasigamintos elektros energijos vartotojai pavieniui arba per telkėjus ir atsinaujinančiųjų išteklių energijos bendrijas.
Dažnai taip yra visų pirma dėl to, kad trūksta patirties ar kompetencijos, finansinių ir žmogiškųjų išteklių tam, kad būtų galima vykdyti leidimų išdavimo ir prijungimo prie tinklo procesus.
Būtina palengvinti galimybes neprofesionaliems ir nekomerciniams rinkos dalyviams lengviau orientuotis siekiant gauti atitinkamus patvirtinimus.
Tam turėtų būti sudarytos palankesnės sąlygos, prireikus supaprastinant nuostatas, taip pat sukuriant specialius kontaktinius punktus, kai šie subjektai neturi tokių pačių pajėgumų kaip kiti, didelius išteklius turintys, profesionalūs rinkos dalyviai.
Integruotas daugiapakopis atsinaujinančiosios energijos planavimas turėtų atspindėti vietos ir regionų lygmeniu vykdomą planavimą, taip pat nustatyti numatomus leidimus išduodančių valdžios institucijų personalo, mokymo, finansavimo ir techninius poreikius;
(8)
spartesnis atsinaujinančiųjų išteklių energijos projektų įgyvendinimas turėtų būti paremtas integruotu daugiapakopiu atsinaujinančiųjų išteklių energijos planavimu ir paskirstymu, kurį vykdytų valstybės narės, struktūriškai koordinuodamos veiksmus su vietos ir regionų valdžios institucijomis.
Valstybės narės turėtų nustatyti sausumos, paviršiaus, požemines ir jūros vietas, kurių reikia atsinaujinančiųjų išteklių energijos gamybos įrenginiams įrengti, kad jos pasiektų savo nacionalinį įnašą siekiant Direktyvos (ES) 2018/2001 3 straipsnio 1 dalyje nustatyto persvarstyto 2030 m. atsinaujinančiųjų išteklių energijos tikslo, taip pat Reglamento (ES) 2021/1119 15a straipsnyje, 22a straipsnyje, 23 straipsnio 1 dalyje, 24 straipsnio 4 dalyje ir 25 straipsnio 1 dalyje nustatytų tarpinių tikslų ir to reglamento 2 straipsnyje nustatyto poveikio klimatui neutralumo tikslo.
Tokios vietos turėtų atitikti jų numatomas trajektorijas bei bendrą planuojamą įrenginių galią ir turėtų būti nustatytos pagal konkrečias atsinaujinančiųjų išteklių energijos technologijas, numatytas valstybių narių pagal Reglamento (ES) 2018/1999 14 straipsnį atnaujintuose nacionaliniuose energetikos ir klimato srities veiksmų planuose.
Nustatant reikiamas sausumos, paviršiaus, požemines ir jūros vietas reikėtų atsižvelgti į atsinaujinančiųjų išteklių energijos prieinamumą bei atsinaujinančiųjų išteklių energijos gamybos naudojant įvairias technologijas potencialą tose sausumos ir jūros vietose, numatomą energijos poreikį, atsižvelgiat į energijos ir sistemos efektyvumą bendrai ir jos poreikį skirtinguose valstybės narės regionuose, taip pat atitinkamo energijos tinklo bei tinklo infrastruktūros, energijos kaupimo įrenginių, įskaitant šiluminės energijos kaupimą, ir kitų lankstumo priemonių prieinamumą, atsižvelgiant į pajėgumus, kurių reikia vis didesniam atsinaujinančiųjų išteklių energijos kiekiui patenkinti, galimybes aktyviai įtraukti piliečius į energetikos sistemą, kurie veiktų kaip iš atsinaujinančiųjų išteklių pasigamintos energijos vartotojai pavieniui arba per telkėjus ir atsinaujinančiųjų išteklių energijos bendrijas.
Be to, valstybės narės turėtų užtikrinti, kad 16 straipsnio 1 ir 2 dalyse nurodyti administraciniai leidimai statyti, modernizuoti ir eksploatuoti energijos gamybos iš atsinaujinančiųjų išteklių įrenginius būtų laikomi galutiniais sprendimais dėl kompetentingos institucijos arba kompetentingų institucijų procedūros dėl žemės naudojimo teritorijoje, kurioje bus tie įrenginiai, nustatymo rezultatų;
(9)
nustatydamos spartesnės atsinaujinančiųjų išteklių energijos gamybos vietas, diferencijuodamos jas pagal technologijas, valstybės narės turėtų rinktis tokias vietas, kurios itin tinka atsinaujinančiųjų išteklių energijos projektams plėtoti ir kuriose nesitikima, kad konkrečios rūšies atsinaujinančiųjų išteklių energijos diegimas darys didelį poveikį aplinkai ir maisto saugai žemės ūkio gamybos atžvilgiu.
Spartesnės atsinaujinančiųjų išteklių energijos gamybos vietos turėtų būti ypač tinkamos įrenginiams, skirtiems energijai iš atsinaujinančiųjų išteklių gaminti, įrengti.
Tačiau į spartesnės atsinaujinančiųjų išteklių energijos gamybos vietas neturėtų būti įtraukti biomasę deginantys įrenginiai, išskyrus įrenginius, esančius atokiausiuose regionuose, kaip nurodyta SESV 349 straipsnyje, kuriems dėl specialių poreikių galėtų būti taikomos išimtys.
Nustatydamos spartesnės atsinaujinančiųjų išteklių energijos gamybos vietas valstybės narės turėtų vengti saugomų teritorijų ir atsižvelgti į atkūrimo planus.
Spartesnės atsinaujinančiųjų išteklių energijos gamybos vietos turėtų būti nustatytos bent vėjo turbinoms ir saulės energijos jėgainėms ir galėtų būti nustatytos biometano gamybos įrenginiams.
Valstybės narės gali nustatyti spartesnės atsinaujinančiųjų išteklių energijos gamybos vietas, skirtas konkrečiai vienos ar kelių rūšių atsinaujinančiųjų išteklių energijos įrenginiams, ir turėtų nurodyti, kokios rūšies ar rūšių atsinaujinančiųjų išteklių energija gali būti gaminama kiekvienoje spartesnės atsinaujinančiųjų išteklių energijos gamybos vietoje;
(9a)
pirmenybė turi būti teikiama maisto, o ne energijos gamybai, ir dėl energijos gamybos neturėtų sumažėti maisto gamyba ar pasėlių derlius, tačiau abi veiklos rūšys gali ir turi būti vykdomos kartu ir turėtų būti išnaudojama sąveika.
Šiuo tikslu reikia palengvinti įvairių formų atsinaujinančiųjų išteklių energijos gamybą ūkininkams lengvai prieinamose vietovėse, atsižvelgiant į ūkio poreikius.
Valstybės narės turi stengtis nepriskirti derlingos žemės ūkio paskirties žemės ir žemės ūkio paskirties žemės, kurioje gaminami aukštos kokybės žemės ūkio maisto produktai ir produktai, turintys ypatingą ryšį su vietos kraštovaizdžiu ir kultūra, spartesnės energijos gamybos vietoms.
Atsinaujinančiųjų energijos išteklių naudojimas, pvz., biometano gamyba, turėtų būti skatinamas vietovėse, kurios yra netoli žemės ūkio objektų, t. y. netoli žemės ūkio paskirties žemės ir ūkių teritorijose, taip pat žemės ūkio paskirties žemėje esančiuose ne žemės ūkio paskirties žemės plotuose.
Nustatant spartesnės