C 177/150
BG
Официален вестник на Европейския съюз
17.5.2023 г.
Сряда, 14 декември 2022 r.
(7a)
Сложните, продължителни и непрозрачни административни процедури оказват непропорционално въздействие върху гражданите, местните органи и МСП, които действат като произвеждащи потребители на енергия от възобновяеми източници поотделно или чрез доставчици на агрегирани услуги и общности за енергия от възобновяеми източници.
Това често се дължи по-конкретно на липсата на опит или експертни познания, финансови и човешки ресурси за управление на процесите на издаване на разрешения и свързване към мрежата.
Необходимо е да се улеснят непрофесионалните и нетърговските участници на пазара да се ориентират успешно в процеса на получаване на съответните одобрения.
Това следва да бъде улеснено чрез опростяване, когато е необходимо, както и чрез специални прозорци, когато тези участници нямат същия капацитет като други професионални, добре обезпечени с ресурси участници на пазара.
Интегрираното многостепенно планиране и картографиране на енергията от възобновяеми източници следва да отразява местното планиране и картографиране, извършвани на местно и регионално равнище, както и да установи приблизителна оценка на потребностите от персонал, обучение и финансиране и от техническо естество на органите, издаващи разрешителни.
(8)
Държавите членки следва да подпомогнат по-бързото разгръщане на проекти за енергия от възобновяеми източници посредством извършването на интегрирано многостепенно планиране и картографиране на енергията от възобновяеми източници, като се извършва структурирана координация с местните и регионалните органи.
Държавите членки следва да определят зоните на сушата, на повърхността, под повърхността и в морето, които са им необходими за инсталиране на централите за производство на енергия от възобновяеми източници, за да изпълнят своя национален дял в постигането на преразгледаната цел за дела на енергията от възобновяеми източници за 2030 г., посочена в член 3, параграф 1 от Директива (ЕС) 2018/2001, както и подцелите, определени в член 15а, член 22а, член 23, параграф 1, член 24, параграф 4 и член 25, параграф 1 от Регламент (ЕС) 2021/1119 и целта за неутралност по отношение на климата, определена в член 2 от него.
Тези зони следва да отразяват прогнозните криви и общата планирана инсталирана мощност и следва да бъдат зададени като зони за технологии за енергия от възобновяеми източници в националните планове на държавите членки в областта на енергетиката и климата, актуализирани в съответствие с член 14 от Регламент (ЕС) 2018/1999.
При определянето на необходимите зони на сушата, на повърхността, под повърхността и в морето следва да се вземат предвид наличието на възобновяеми енергийни ресурси и потенциалът на отделните сухоземни и морски зони за производство на енергия от възобновяеми източници с различни технологии, прогнозираното потребление на енергия, като се вземат предвид енергийната и системната ефективност, като цяло и в различните региони на държавата членка, както и наличието на съответна енергийна мрежа и мрежова инфраструктура, съоръжения за съхранение на енергия, включително съхранение на топлинна енергия, и други инструменти за гъвкавост, като се има предвид капацитетът, който е необходим за подсигуряване на нарастващо количество енергия от възобновяеми източници, потенциалът за активно участие на гражданите в енергийната система, действащи като произвеждащи потребители на енергия от възобновяеми източници поотделно или чрез доставчици на агрегирани услуги и енергийни общности.
Освен това държавите членки следва да гарантират, че административните разрешения за изграждане, обновяване и експлоатация на централи за производство на енергия от възобновяеми източници, посочени в член 16, параграфи 1 и 2, се считат за окончателни решения по отношение на резултата от процедурата на компетентния орган или компетентните органи за определяне на земеползването за зоната, в която ще бъдат разположени тези централи.
(9)
Държавите членки следва да определят като ▌ зони за ускорено внедряване на енергия от възобновяеми източници зоните, които са особено подходящи за разработване на проекти за енергия от възобновяеми източници, отчитайки различията между технологиите, и в които не се очаква внедряването на специфичния вид енергия от възобновяеми източници да окаже значително въздействие върху околната среда и безопасността на храните по отношение на селскостопанското производство.
Зоните за ускорено внедряване на енергия от възобновяеми източници следва да бъдат особено подходящи за изграждането на инсталации за производство на енергия от възобновяеми източници.
Горивните инсталации за биомаса обаче следва да бъдат изключени от зоните за ускорено внедряване на енергия от възобновяеми източници, с изключение на инсталациите, разположени в най-отдалечен регион, както е посочено в член 349 от ДФЕС, където поради специфичните нужди могат да бъдат взети предвид изключения.
При определянето на ▌ зони за ускорено внедряване на енергия от възобновяеми източници държавите членки следва да избягват защитените зони и да обмислят планове за възстановяване.
Следва да се създадат зони за ускорено внедряване на енергия от възобновяеми източници поне за вятърни турбини и слънчеви инсталации и такива зони може да се създадат и за инсталации за производство на биометан.
Държавите членки могат да определят ▌ зони за ускорено внедряване на енергия от възобновяеми източници конкретно за един или повече видове централи за енергия от възобновяеми източници и следва да посочат вида или видовете енергия от възобновяеми източници, които са подходящи за производство във всяка ▌ зона за ускорено внедряване на енергия от възобновяеми източници.
(9a)
Производството на храни трябва да има приоритет пред производството на енергия.
Производството на енергия следва да не води до намаляване на производството на храни или намаляване на добивите от културите; двете дейности могат и трябва да се развиват едновременно и следва да осъществяват полезни взаимодействия помежду си.
За тази цел е нужно да се улесни производството енергия от възобновяеми източници в различните ѝ форми на места, които са лесно достъпни за земеделските стопани, и в съответствие с нуждите на стопанството.
Държавите членки трябва да избягват определянето на плодородна земеделска земя и земеделски площи, произвеждащи висококачествени