RO
C 173/8
Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
15.5.2023
Dispozitivul Articolele 34 și 36 TFUE trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei reglementări a unui stat membru care, în scopul de a proteja minorii împotriva conținuturilor audiovizuale ce pot dăuna bunăstării și dezvoltării lor, impune ca programele audiovizuale înregistrate pe un suport fizic și comercializate prin intermediul unui magazin online să fi făcut în prealabil obiectul unei proceduri de control, precum și al unei clasificări, în funcție de limitele de vârstă, și al unei marcări aferente în conformitate cu legislația statului membru respectiv, chiar dacă aceste programe au făcut deja obiectul unei proceduri, precum și al unei clasificări și marcări similare în temeiul legislației unui alt stat membru, în măsura în care această reglementare este de natură să asigure realizarea obiectivului respectiv și să nu depășească ceea ce este necesar pentru atingerea lui.
În această privință, împrejurarea că o parte dintre înregistrările care pot fi comercializate în statul membru în cauză dintr-un alt stat membru sunt excluse din domeniul de aplicare al reglementării menționate nu prezintă o importanță decisivă, cu condiția ca o asemenea limitare să nu compromită realizarea obiectivului urmărit.
Nu prezintă un caracter decisiv nici faptul că reglementarea națională în cauză nu prevede o derogare de la această cerință atunci când se poate stabili că cumpărătorul unei înregistrări vizate de reglementarea amintită este major.
(1)
JO C 24, 17.1.2022.
Ordonanța Curții (Camera a noua) din 7 martie 2023 [cerere de decizie preliminară formulată de Bundesverwaltungsgericht (Innsbruck) – Austria] – Willy Hermann Service GmbH, DI/Präsidentin des Landesgerichts Feldkirch (Cauza C-561/22 (1), Willy Hermann Service) (Trimitere preliminară – Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții – Directiva 2013/34/UE – Articolele 30 și 51 – Publicarea situațiilor financiare – Sancțiuni în cazul nepublicării – Impunerea unor penalități cu titlu cominatoriu de către o instanță civilă – Procedură administrativă privind recuperarea penalităților cu titlu cominatoriu menționate, rămase definitive – Reglementare care exclude reexaminarea respectivelor penalități cu titlu cominatoriu de către o instanță administrativă – Autoritate de lucru judecat – Principiul efectivității – Proporționalitate) (2023/C 173/10) Limba de procedură: germana.
Instanţa de trimitere Bundesverwaltungsgericht (Innsbruck)
Părțile din procedura principală Recurenți: Willy Hermann Service GmbH, DI Intimată: Präsidentin des Landesgerichts Feldkirch
Dispozitivul Dreptul Uniunii trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări naționale care prevede că o instanță administrativă, care se pronunță cu privire la recuperarea unor penalități cu titlu cominatoriu impuse unei societăți și administratorului acesteia pentru nepublicarea conturilor anuale, este ținută de decizia instanței civile, rămasă definitivă, prin care s-au impus aceste penalități cu titlu cominatoriu și prin care s-a stabilit cuantumul lor pentru a asigura respectarea obligațiilor care rezultă din articolele 30 și 51 din Directiva 2013/34/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 privind situațiile financiare anuale, situațiile financiare consolidate și rapoartele conexe ale anumitor tipuri de întreprinderi, de modificare a Directivei 2006/43/CE a Parlamentului European și a Consiliului și de abrogare a Directivelor 78/660/CEE și 83/349/CEE ale Consiliului, astfel cum au fost transpuse în dreptul intern.
(1)
Data depunerii: 24.8.2022.