C 165/4
SV
Europeiska unionens officiella tidning
10.5.2023
2.2 Länkar med artikel 8 i direktivet (bedömningar av miljötillståndet), artikel 9 (fastställande av god miljöstatus), artikel 10 (miljömål) och artikel 13 (åtgärdsprogram) Analysen visade att de flesta övervakningsprogram som lämnades in av medlemsstaterna var utformade för att sörja för belastningar till havs och vid källan (16).
De var därför mindre lämpade för att mäta effekterna av dessa belastningar.
Genom analyserna uppdagades också luckor i medlemsstaternas övervakningsprogram.
De flesta luckor verkar bero på att det saknas gemensamma strategier eller metodstandarder på EU-nivå eller regional nivå för bedömning av de olika kriterierna eller deskriptorerna.
När det gäller täckningen avseende kriteriet för god miljöstatus (17) visar analysen att övervakningsprogrammen ofta är ofullständiga, med stora skillnader mellan medlemsstaterna för varje deskriptor.
Övervakningsprogrammen är däremot mer fullständiga när havsmiljödirektivets kriterier sammanfaller med krav enligt annan EU-lagstiftning.
Så är fallet för kommersiellt fiske (deskriptor 3) enligt den gemensamma fiskeripolitiken och eutrofiering (deskriptor 5) enligt ramdirektivet för vatten (direktiv 2000/60/EG).
Detta bekräftar att det saknas ett tillräckligt konkret och samordnat fastställande av god miljöstatus, vilket kommissionen redan påpekade i sin bedömning av medlemsstaternas rapporter om artiklarna 8–10 (18).
Faktum är att mindre än 50 % av medlemsstaterna har fastställt kvantitativa tröskelvärden för god miljöstatus och mindre än 25 % har infört lämpliga metoder för att fastställa god miljöstatus för deskriptorerna om biologisk mångfald, främmande arter, främmande ämnen och marint avfall.
För alla deskriptorer har ett betydande antal medlemsstater angett att övervakningen ännu inte är lämplig för täcka deras egna miljömål.
Kommissionens senaste bedömning av medlemsstaternas mål (19) visade redan att det finns många luckor när det gäller fastställandet av gemensamma mål eftersom målen definieras mycket allmänt.
Endast 30 % av medlemsstaterna fastställer exempelvis mätbara mål för eutrofiering och mindre än 20 % gör detta för alla andra deskriptorer.
Detta innebär att de inte kan kopplas till specifika övervakningsaktiviteter.
Alla mål kan därför inte behandlas i övervakningsprogrammen.
Övervakningsprogrammen innehåller inte heller tillräckligt med data för att bedöma vilka framsteg åtgärderna har lett till, trots kommissionens rekommendationer 2017 (20) och 2018 (21).
Många medlemsstater har förklarat att övervakningen ännu inte är lämplig för att täcka in de framsteg som gjorts till följd av åtgärder och bedöma deras ändamålsenlighet.
För att övervaka ändamålsenligheten måste åtgärderna vara specifika för den deskriptor som granskas, och inte vara allmänna eller allmänt kopplade till effekter av mänsklig verksamhet, vilket för närvarande är fallet.
Sammanfattningsvis är det utifrån den information som rapporterats svårt att göra en korrekt bedömning av kopplingarna till andra rapporteringsskyldigheter enligt havsmiljödirektivet (dvs. artiklarna 8, 9, 10 och 13).
Det verkar fortfarande finnas luckor i förståelsen av i) vilka faktorer/parametrar som ska övervakas för att bedöma god miljöstatus, ii) det begreppsliga tillvägagångssättet för att fastställa mål och iii) vad som ska rapporteras när det gäller övervakning av åtgärder.
Kommissionen vill därför framhålla att samstämmig och enhetlig övervakning endast är möjlig om målen är tillräckligt specifika och tydligt kopplade till ett visst kriterium för god miljöstatus.
Endast på så sätt kommer den att stödja genomförandet av artikel 10 och bidra till att mäta framstegen mot målen.
2.3 Geografisk och tidsmässig omfattning och frekvens av övervakningen Övervakningsinsatserna inriktas främst på kustvatten, vilket visar att det finns ett behov av förbättrad övervakning av andra underrepresenterade områden, nämligen utanför medlemsstaternas territorialvatten som också omfattas av direktivets tillämpningsområde.
Kommissionen är medveten om de problem och kostnader som havsövervakning medför.
Därför har riktat stöd givits via projekt som finansieras av EU-fonder som Europeiska havs-, fiskeri- och vattenbruksfonden EHFVF) och dess föregångare Europeiska havs- och fiskerifonden (EHFF), regional finansiering (Interreg) och Horisont 2020.
Kommissionen offentliggjorde nyligen ett dokument om finansieringsmöjligheter för att stödja miljön inom den (16) Se s. 95–118 och 175–177 i JRC:s analys.
(17) Såsom anges i kommissionens beslut 2017/848/EU.
(18) Rapporterna omfattar bedömningar av den marina miljön (artikel 8), fastställande av god miljöstatus (artikel 9) och miljömål (artikel 10): Kommissionens tillkännagivande om rekommendationer per medlemsstat och region om 2018 års uppdaterade rapporter avseende artiklarna 8, 9 och 10 i havsmiljödirektivet (2008/56/EG (C(2022)1392) (19) Se fotnot 18.
(20) COM (2017) 3 final.
(21) COM (2018) 562 final.