C 165/4
SK
Úradný vestník Európskej únie
10.5.2023
2.2 Súvislosti s článkom 8 smernice (Posudzovanie stavu), článkom 9 (Určenie dobrého environmentálneho stavu), článkom 10 (Environmentálne ciele) a článkom 13 (Opatrenia) Z analýzy vyplýva, že väčšina monitorovacích programov, ktoré predložili členské štáty, bola navrhnutá na riešenie tlakov na mori a pri zdroji (16).
Preto boli menej vhodné na meranie vplyvov týchto tlakov.
Okrem toho sa v analýze zdôrazňujú medzery v monitorovacích programoch členských štátov.
Zdá sa, že väčšina medzier je spätá s nedostatkom dohodnutých prístupov alebo metodických noriem na úrovni EÚ alebo na regionálnej úrovni na posúdenie rôznych kritérií alebo deskriptorov.
Pokiaľ ide o pokrytie kritérií dobrého environmentálneho stavu (17), analýza poukazuje na často neúplné monitorovacie programy s výraznými rozdielmi medzi členskými štátmi pre každý z deskriptorov.
Monitorovacie programy sú však úplnejšie vtedy, ak sa kritériá rámcovej smernice o morskej stratégii prekrývajú s požiadavkami podľa ostatných právnych predpisov EÚ.
Platí to v prípade komerčného rybolovu (deskriptor 3) v zmysle spoločnej rybárskej politiky alebo v prípade eutrofizácie (deskriptor 5) podľa rámcovej smernice o vode (2000/60/ES).
Potvrdzuje sa tým nedostatočne konkrétne a koordinované určovanie dobrého environmentálneho stavu, čo už bolo zdôraznené v posúdení Komisie o správach členských štátov v súvislosti s článkami 8 – 10 (18).
V skutočnosti menej ako polovica členských štátov stanovila kvantitatívne prahové hodnoty dobrého environmentálneho stavu a menej ako štvrtina členských štátov vytvorila primerané prostriedky určenia dobrého environmentálneho stavu, pokiaľ ide o deskriptory týkajúce sa biologickej diverzity, nepôvodných druhov, kontaminujúcich látok a morského odpadu.
Značný počet členských štátov v prípade všetkých deskriptorov uviedol, že monitorovanie zatiaľ nepostačuje na pokrytie ich vlastných environmentálnych cieľov.
V najnovšom posúdení Komisie týkajúcom sa cieľov členských štátov (19) sa už poukazuje na to, že pri stanovovaní spoločných cieľov naďalej existujú mnohé nedostatky z dôvodu ich pomerne všeobecného vymedzenia.
Napríklad len 30 % členských štátov stanovilo merateľné ciele eutrofizácie a menej ako 20 % z nich tak urobilo pre všetky ostatné deskriptory.
Znamená to, že ich nemožno všetky prepojiť s konkrétnymi činnosťami v oblasti monitorovania.
Monitorovacie programy sa preto nemôžu vzťahovať na všetky ciele.
Monitorovacie programy okrem toho neposkytujú dostatočné údaje na posúdenie pokroku dosiahnutého v dôsledku opatrení, a to napriek odporúčaniu, ktoré Komisia prijala v roku 2017 (20) a v roku 2018 (21).
Mnohé členské štáty vyhlásili, že monitorovanie zatiaľ nepostačuje na to, aby sa vzťahovalo na pokrok v opatreniach a meranie ich účinnosti.
Na monitorovanie účinnosti musia byť opatrenia špecifické pre skúmaný deskriptor a nemôžu byť generické ani sa v širšom zmysle týkať vplyvov ľudskej činnosti, ako je tomu často v súčasnosti.
Z nahlásených informácií je v konečnom dôsledku zložité presne posúdiť prepojenia s inými povinnosťami podávania správ podľa rámcovej smernice o morskej stratégii (najmä s článkami 8, 9, 10 a 13).
Zdá sa, že medzery naďalej existujú v porozumení i) prvkov/parametrov, ktoré by sa mali monitorovať na posúdenie dobrého environmentálneho stavu; ii) koncepčných prístupov na stanovenie cieľov a iii) toho, čo by sa malo nahlasovať, pokiaľ ide o monitorovanie týkajúce sa opatrení.
Komisia by preto chcela zdôrazniť, že konzistentné a ucelené monitorovanie bude možné len vtedy, ak sú ciele dostatočne konkrétne a jednoznačne prepojené s konkrétnym kritériom dobrého environmentálneho stavu.
Len tak sa nimi podporí vykonávanie článku 10 a meranie pokroku dosiahnutého smerom k týmto cieľom.
2.3 Priestorový/časový rozsah a frekvencia monitorovania Monitorovacie úsilie sa prevažne zameriava na pobrežné vody, čo naznačuje potrebu zlepšeného monitorovania v iných slabo zastúpených oblastiach, najmä mimo pobrežných vôd členských štátov, na ktoré sa vzťahuje aj rozsah pôsobnosti právnych predpisov.
Komisia uznáva výzvy a náklady, ktoré vznikajú pri monitorovaní na mori.
Preto bola poskytnutá cielená podpora prostredníctvom projektov financovaných z fondov EÚ, ako sú Európsky námorný, rybolovný a akvakultúrny fond (ENRAF) a jeho predchodca Európsky námorný a rybársky fond (ENRF), regionálneho financovania (Interreg) a v rámci programu Horizont 2020.
Komisia nedávno uverejnila dokument o príležitostiach na financovanie (16) Pozri s.
95 – 118 a 175 – 177 analýzy JRC.
(17) Ako sa predpokladá v rozhodnutí Komisie (EÚ) 2017/848.
(18) Vzťahuje sa na posúdenie morského prostredia (článok 8), určenie dobrého environmentálneho stavu (článok 9) a environmentálne ciele (článok 10): C(2022) 1392 „Oznámenie Komisie o odporúčaniach pre jednotlivé členské štáty a regióny týkajúce sa aktualizovaných správ z roku 2018 týkajúcich sa článkov 8, 9 a 10 rámcovej smernice o morskej stratégii (2008/56/ES)“.
(19) Pozri poznámku pod čiarou č. 18.
(20) COM (2017) 3 final.
(21) COM (2018) 562 final.